Справа № 161/7722/14-ц
Провадження № 2/161/2559/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
ОБЛАСТІР І Ш Е Н Н Я
Луцький міськрайонний суд Волинської
головуючого - судді - Пахолюка А.М.,
при секретарі - Ковальчук А.В.,
представника позивача - ОСОБА_2,
представників відповідача - Сидоренко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства «Волинський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України» про
визнання наказу незаконним та його
скасування, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом
до Державного підприємства
«Волинський експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України» (далі - ДП
«ЕТЦ Держгіпромнагляду») про визнання
наказу незаконним та його скасування,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що
працювала на посаді експерта
технічного ДП «ЕТЦ Держгіпромнагляду»
і наказом начальника підприємства №36-к
від 18.04.2014 року незаконно звільнена з
роботи на підставі ст. 38 КЗпП України,
оскільки, вона відкликала раніше
подану нею заяву про звільнення з
З врахуванням уточнених в ході
розгляду справи позовних вимог,
просить визнати незаконним та
скасувати наказ начальника ДП «ЕТЦ
Держгіпромнагляду» №36-к від 18.04.2014 року
про її звільнення з посади експерта
технічного з 18.04.2014 року на підставі
ст.38 КЗпП України, поновити її на
роботі, а також стягнути з відповідача
в її користь суму в розмірі 5 000 грн.
моральної шкоди та середній заробіток
за час вимушеного прогулу з дня
звільнення по день постановлення
рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримали з підстав, наведених
в позовній заяві. Просили суд позов
задовольнити. Додатково представник
позивача ОСОБА_2 в даному судовому
засіданні уточнила позовні, просить
стягнути з відповідача середній
заробіток позивача за час вимушеного
прогулу по день постановлення рішення
судом.

Представники відповідача Сидоренко
В.Ф., Семчук І.О. позовні вимоги не
визнали, з підстав, зазначених в
письмових запереченнях проти позову.
Просили суд відмовити в задоволенні
позову за безпідставністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, оцінивши та дослідивши
представлені по справі докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов підлягає до задоволення
частково.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_1 з 20.10.2003 року по 18.04.2014
року перебувала у трудових відносинах
з ДП «ЕТЦ Держгіпромнагляду» (а.с.7-8).

Наказом № 36-к від 18.04.2014 року позивач
звільнена з посади експерта технічного
ДП «ЕТЦ Держгіпромнагляду» відповідно
до ст.38 КЗпП України (за власним
бажанням) на підставі заяви від 17.12.2013
року (а.с.9).

Відповідно до ст. 38 КЗпП України
працівник має право розірвати
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, попередивши про це
власника або уповноважений ним орган
письмово за два тижні. Якщо
працівник після закінчення строку
попередження про звільнення не залишив
роботи і не вимагає розірвання
трудового договору, власник або
уповноважений ним орган не вправі
звільнити його за поданою раніше
заявою, крім випадків, коли на його
місце запрошено іншого працівника,
якому відповідно до законодавства не
може бути відмовлено в укладенні
трудового договору.

Із матеріалів справи вбачається, після
написання заяви на звільнення позивач
з 23.12.2013 року по 18.04.2014 року перебувала
лікарняному, що підтверджується
відповідними лікарняними листками тат
табелями обліку робочого часу (а.с.27, 28,
47, 54, 55, 56).

Отже, строк попередження про
звільнення в даному випадку тривав з 17
по 23 грудня 2013 року та продовжується з
моменту закінчення тимчасової
непрацездатності позивача та виходу
ОСОБА_1 на роботу.

Судом встановлено, що 15.04.2014 року
позивач в період своєї тимчасової
непрацездатності звернулася до
відповідача із заявою про відкликання
своє заяви від 17.12.2013 року про
звільнення за власним бажанням (а.с.12).
Однак, 17.04.2014 року відповідачем було
відмовлено позивачу в цьому проханні у
зв'язку із стажуванням іншого
працівника на її посаду, що вбачається
із візи начальника підприємства на
заяві від 15.04.2014 року.

Як роз?яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 12 постанови №9 від 6.11.1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів» працівник, який
попередив власника або уповноважений
ним орган про розірвання трудового
договору, укладеного на
невизначений строк, вправі до
закінчення строку попередження
відкликати свою заяву і звільнення в
цьому випадку не проводиться, якщо на
його місце не запрошена особа в
порядку переведення з іншого
підприємства, установи, організації (ч.4
ст.24 КЗпП).

Судом встановлено, що на посаду ОСОБА_1
розпочала стажування інший працівник
ДП «ЕТЦ Держгіпромнагляду» ОСОБА_5,яка
не була переведена з іншого
підприємства для заміщення посади
експерта технічного (а.с 31, 39 зворот).
Вказану обставину підтвердили
представники відповідача в судовому
засіданні.

Таким чином, на думку суду, в даному
випадку відповідач безпідставно
відмовив позивачу у задоволенні її
заяви про відкликання раніше поданої
заяви про звільнення, так як дана заява
подана з дотриманням строку
попередження про звільнення, а
працівник, що претендував на посаду
експерта технічного, не була запрошена
на цю посаду в порядку переведення з
іншого підприємства.

Крім того, із матеріалів справи
вбачається, що 18.04.2014 року, тобто в день
звільнення, позивач згідно лікарняного
листка була направлена для огляду в
МСЕК, де їй було встановлено другу
групу інвалідності (а.с.13, 27, 52).

Як пояснили суду представники
відповідача Сидоренко В.Ф., Семчук І.О.,
звільнення позивача фактично
відбувалося 22.04.2014 року, оскільки, саме
тоді Сидоренко В.Ф., як начальник
підприємства, підписав наказ про
звільнення ОСОБА_1

Таким чином, позивач в порушення вимог
ст.47 КЗпП України фактично була
звільнена відповідачем з роботи не 17, а
22 квітня 2014 року.

Отже, у відповідача не було відповідних
правових підстав для звільнення
позивача із займаної посади експерта
технічного ДП «ЕТЦ Держгіпромнагляду»
на підставі ст..38 КЗпП України, а тому
наказ №36-к від 18.04.2014 року про
звільнення з роботи ОСОБА_1 є
незаконним та підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що слід поновити ОСОБА_1 на
роботі на посаді експерта технічного
ДП «ЕТЦ Держгіпромнагляду» з 18.04.2014
року.

У зв?язку із незаконним звільненням
позивача з роботи на підставі ч.2 ст.235
КЗпП України, до задоволення також
підлягають вимоги позивача про
стягнення з відповідача середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з
18.04.2014 року по день вирішення справи в
суді - 26.08.2014 року.

Суд вважає, що відповідно до Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100,
середній заробіток позивача підлягає
визначенню, виходячи з його заробітної
плати за два останні календарні місяці
роботи перед звільненням (тобто
жовтень, листопад 2013 року),
розмір якої, з врахуванням розміру її
заробітної плати в ці місяці, становив
16431,27 грн.

Отже, середньоденна заробітна плата
позивача за зазначені вище два місяці
(тобто жовтень, листопад 2013
року) складала (16431,27 грн. : 44 дні) = 373,44
грн., а тому сума коштів середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
починаючи з 18.04.2014 року по 26.08.2014 р.
становить 32 115,84 грн. (373,44 грн. х 86
робочих дні), яка підлягає стягненню з
відповідача.

Крім того, підлягає до часткового
задоволення вимога позивача про
стягнення з відповідача моральної
шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України.
Враховуючи тривалість вимушеного
прогулу позивача з вини відповідача і
порушення в зв?язку з цим життєвих
зв?язків ОСОБА_1, суд вважає, що до
задоволення підлягає вимога про
стягнення з відповідача на користь
позивача моральної шкоди в розмірі 1200
грн.

Враховуючи зазначені обставини,
позовні вимоги підлягають до
задоволення частково.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК
України з відповідача з дохід держави
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 564,75 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215, 367
ЦПК України, на підставі ст. 43
Конституції України, ст.ст. 24, 36, 38, 49-2, 233,
235, 237-1 КЗпП України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ
начальника Державного підприємства
«Волинський експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України» №36-к від
18.04.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з
посади експерта технічного на підставі
ст.38 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді посади
експерта технічного Державного
підприємства «Волинський
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України» з 18.04.2014
року.

Стягнути з Державного підприємства
«Волинський експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України» в користь
ОСОБА_1 32 115 (тридцять дві тисячі сто
п?ятнадцять) грн. 84 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
1200 (одна тисяча двісті) грн.
відшкодування моральної шкоди.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду в частині поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
межах платежу за один місяць допустити
до негайного виконання.

Стягнути з Державного підприємства
«Волинський експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України» в дохід
держави 564 (п?ятсот шістдесят чотири)
грн. 75 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення суду, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
А.М.
Пахолюк