АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
[1]

19 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого -судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Рейнарт І.М.,
Качан В.Я.

при секретарі: Шалапуді
Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Дочірнього підприємства
«Нафтогазбезпека» Національної
акціонерної компанії
«НафтогазУкраїни»

на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 06 серпня 2014
року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Ліквідаційної комісії Дочірнього
підприємства «Нафтогазбезпека»
Національної акціонерної компанії
«НафтогазУкраїни» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні ,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 06.08.2014 року позов
задоволено. Стягнуто з Ліквідаційної
комісії Дочірнього підприємства
«Нафтогазбезпека» Національної
акціонерної компанії
«НафтогазУкраїни» на користь ОСОБА_1 201
869.04 грн. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
на користь держави - 2018.69 грн. судового
збору.

В апеляційній скарзі Дочірнього
підприємства «Нафтогазбезпека»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» ставиться питання
про скасування судового рішення та
ухвалення нового про відмову у
задоволенні позовних вимог. Апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповноту з'ясування обставин, що мають
значення для справи, неправильну
оцінку доказів. Зазначає, що судом не
було ураховано, що при звільненні
позивача з роботи відповідач провів з
ним розрахунок. Спір виник лише з
виплати компенсацій за винагороду за
підсумками роботи за 2010 рік та за
вислугу років. Рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 04.04.2013 року
яким з Дочірнього підприємства
«Нафтогазбезпека» Національної
акціонерної компанії
«НафтогазУкраїни» на користь ОСОБА_1
стягнуто винагороду за підсумками
роботи за 2010 рік у розмірі 3 334.66 грн. та
винагороду за вислугу років за 2010 рік в
розмірі 1 125.00 грн. виконане 31.03.2014 року,
а тому не було підстав для застосування
ст.116,117 КЗпП.

В судовому засіданні представник
Дочірнього підприємства
«Нафтогазбезпека» Національної
акціонерної компанії
«НафтогазУкраїни» апеляційну скаргу
підтримав з підстав, наведених в ній.

ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу
відхилити як безпідставну, вважав, що
рішення суду є законним та
обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 116 КЗпП України
встановлено, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 "Про практику застосування
судами законодавства про оплату працю"
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому свої вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Середній заробіток працівника
визначається відповідно до ст. 27 Закону
України "Про оплату праці", а також за
правилами, передбаченими Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 08 лютого1995
року.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом ОСОБА_1 з 08.10.2009 року
по 17.03.2011 року працював в Дочірному
підприємстві «Нафтогазбезпека»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України». Наказом ДП
«Нафтогазбезпека» від 17.03.2011 року його
було звільнено з роботи.

При звільненні з роботи позивачу не
було сплачено усі належні йому при
звільненні виплати, зокрема
винагороду за підсумками роботи за 2010
рік та за вислугу років.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва
від 22.08.13 року, яким частково скасоване
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 04.04.2013 року,з
Дочірнього підприємства
«Нафтогазбезпека» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» на користь ОСОБА_1 стягнуто
заборгованість по заробітній платі у
розмірі 4 459,66 грн., яка складається з
винагороди за підсумками роботи за 2010
рік у розмірі 3 334.66 грн. та винагороди
за вислугу років за 2010 рік в розмірі 1
125.00 грн.

На виконання зазначених судових
рішень 31.03.2014 року ДП «Нафтогазбезпека»
перерахувало позивачу 4 459.66 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№154 від 31.03.2014 року.

У постанові Верховного Суду України
від 29.01.2014 року в справі № 6-144цс13,
предметом якої був спір про стягнення
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди
зроблено правовий висновок, про те, що
не проведення з вини власника або
уповноваженого ним органу розрахунку з
працівником у строки, передбачені
статтею 116 КЗпП України, є підставою для
відповідальності, передбаченої
статтею 117 Кодексу, тобто виплати
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. Після ухвалення
судового рішення про стягнення
заборгованості із заробітної плати
роботодавець не звільняється від
відповідальності, передбаченої
статтею 117 КЗпП України, а саме виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

З урахуванням Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року №100
судом визначено, що період затримки
виплати позивачу належних йому
платежів становить 762 робочих дня,
середньоденна заробітна плата
дорівнює 264.92 грн., тому середній
заробіток за час затримки виплати
становить 201 869.04 грн .(264.92 х 762).

Враховуючи те, що апеляційна скарга не
містить посилань на неправильність
розрахунку, проведеного судом першої
інстанції, та не містить власного
розрахунку з обґрунтуванням його
правильності та повноти, колегія
суддів погоджується з розрахунком суду
в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність коштів для проведення
розрахунку не дають підстав для
звільнення відповідача від
відповідальності.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції вважає,що висновки суду
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо пред'явлених у рамках даної справи
позовних вимог повно та послідовно
викладені у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307,308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства «Нафтогазбезпека»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 06 серпня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 761/14064/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11854
/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Саадулаєв А.І.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.