Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 серпня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати
в цивільних справах

апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючої -
Боднар О.В.

суддів - Кеміня
М.П., Куштана Б.П.

при секретарі -
Чейпеш С.І.

з участю - представників ОСОБА_1,
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, що діє від імені ОСОБА_3, на
рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 02 липня 2013 року справу за
позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету
Мукачівської міської ради про визнання
права власності на самочинно збудоване
нерухоме майно, -

у с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до виконавчого комітету
Мукачівської міської ради, в якому
просив, на підставі ст.376 ЦК визнати за
ним право власності на самочинно
збудовані: коридор (7-6), площею 8,89 кв.м.,
кімнати (7-7, 7-8, 7-9), площею 18,9 кв.м., 12,4
кв.м.,18,8 кв.м., та балкон площею 5,20 кв.м.
на другому поверсі (літ. З-ІІ) житлового
будинку літ.З згідно плану інвентарної
справи № 6257, реєстровий номер 7560, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначав, що відповідно до ст.376 ЦК
право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво, за умови, що
власник (користувач) земельної ділянки
не заперечує проти визнання права
власності за особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво і це
не порушує права інших осіб,

Рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 02 липня 2013 року
позов задоволено.

Визнано за позивачем право власності
на самочинно збудовані: коридор (7-6),
площею 8,89 кв.м., кімнати (7-7, 7-8, 7-9), площею
18,9 кв.м., 12,4 кв.м.,18,8 кв.м., та балкон
площею 5,20 кв.м. на другому поверсі (літ.
З-ІІ) житлового будинку літ.З згідно
плану інвентарної справи № 6257,
реєстровий номер 7560, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, що діє від
імені ОСОБА_3, яка не брала участі у
справі, просить скасувати рішення
Мукачіського міськрайонного суду від 02
липня 2013 року та ухвалити нове рішення
про відмову у позові. Зазначає, що
позивач з 2007 року без отримання
належних документів здійснює
прибудови до своєї квартири у дворі
будинку АДРЕСА_1, який є земельною
ділянкою багатоквартирного житлового
будинку, на яку поширюються положення
ст. 42 ЗК.

Розглянувши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи,
апеляційний суд визнав, що скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Проте, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення, апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на підставі
договору купівлі-продажу квартири від
09.04.1993 р., зареєстрованого в реєстрі за
№ 1-3262 (в матеріалах справи міститься
його дублікат, виданий державним
нотаріусом Мукачівської державної
нотаріальної контори Гелетей Л.В. 18.02.2009
р., зареєстрований в реєстрі за № 1-308),
позивач купив квартиру, що складається
з одної кімнати загальною площею 23,70
кв.м., в тому числі житловою - 18,50 кв.м., з
1/2 частиною сарая літ.Г, за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 3).

Рішенням виконавчого комітету
Мукачівської міської ради від 08.09.1993 р.
№ 189 та додатковим до нього рішенням
від 15.12.1993 р. № 261 позивачу було
дозволено провести прибудову кухні
площею 8.0 кв.м, санвузлу та коридору,
загальним розміром 5,0 м * 4,0 м, а також
житлової кімнати площею 20 кв.м. з
організацією підвального приміщення
під прибудовами. Зазначено про
необхідність погодження технічної
документації з головним архітектором
міста (а.с. 5,6).

23.07.2009 р. Інспекцію ДБК у Закарпатській
області було складено протокол № 1037
про адміністративне правопорушення за
ч.3 ст.96 КУпП та видано припис, з вимогою
до позивача припинити всі будівельні
роботи та терміново з'явитися в
інспекцію ДАБК для оформлення
протоколу та постанови про накладення
штрафу. Після сплати штрафу приступити
до оформлення дозвільних документів
для узаконення будівництва (а.с. 7-8).

Відповідно до ст.376 ЦК житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

В пункті 4 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 р. № 6 «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» роз'яснено, що під
наданням земельної ділянки слід
розуміти рішення компетентного органу
влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у власність або надання у
користування, або передачу права
користування земельною ділянкою на
підставі цивільно-правових договорів
із фізичною чи юридичною особою.

Не може вважатися наданням земельної
ділянки лише рішення компетентного
органу влади про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або для
розробки проекту забудови.

В пункті 14 Постанови зазначено, що
на підставі частини третьої статті 376
ЦК суд може задовольнити позов про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно на земельній
ділянці, що не надавалася у власність
чи користування особі, яка збудувала
його, якщо їй у встановленому законом
порядку було передано земельну ділянку
у власність або надано у користування
під уже збудоване нерухоме майно
відповідно до її цільового
призначення, та за умови, що
будівництво велося з додержанням
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил згідно із законодавством,
містобудівною та проектною
документацією, а також у разі, якщо ці
обставини були предметом розгляду
компетентного державного органу
(частина третя статті 375 ЦК).

Позивач надав суду лише рішення
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради 1993 року, якими йому
дозволено провести прибудову
приміщень першого поверху, проте
відповідно до Державних будівельних
норм України ДБН А.3.1-2-93. Порядок
надання дозволу на виконання
будівельних робіт, затверджених
Наказом Мінбудархітектури України від
10.08.93 № 136 та введених в дію з 01.01.94
(втратили чинність - на підставі наказу
Держбуду України від 05.12.2000 р. № 273),
Положення про порядок надання дозволу
на виконання будівельних робіт,
затверджено наказом Держбуду України
від 05.12.2000 р. № 273, юридичним документом,
що посвідчує право забудовника на
виконання будівельних робіт - є дозвіл
на будівництво, що видається органами
державного архітектурно-будівельного
контролю України.

З наданого витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 03.03.2009
р., який є невід'ємною частиною
дублікату договору купівлі-продаду
квартири, вбачається, що позивач є
власником квартири АДРЕСА_1 на підставі
дублікату договору купівлі-продажу
квартири від 09.04.1993 р. (а.с. 4).

Інших правовстановлювальних
документів матеріали справи не
містять. За таких обставин, позивачем
не доведено, що прибудовані ним
приміщення на першому поверсі не є
самочинними будівництвом та належать
йому на праві власності.

Із змісту позовної заяви та
технічного паспорту будинку
вбачається, що ОСОБА_6 просить визнати
за ним право власності на самочинно
збудовані приміщення, що розташовані
на другому поверсі (а.с. 2, 12-15).

Однак, враховуючи те, що позивачем
не надано доказів того, що приміщення
першого поверху не є самочинним
будівництвом, збудовані ним на
земельній ділянці, відведеній для цієї
мети; правовстановлювальні документи
на добудовані ним приміщення першого
поверху в матеріалах справи відсутні, в
задоволенні позову про визнання за ним
права власності на самочинно
збудовані: коридор (7-6), площею 8,89 кв.м.,
кімнати (7-7, 7-8, 7-9), площею 18,9 кв.м., 12,4
кв.м.,18,8 кв.м., та балкон площею 5,20 кв.м.
на другому поверсі (літ. З-ІІ) житлового
будинку літ.З згідно плану інвентарної
справи № 6257, реєстровий номер 7560, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, слід
відмовити.

Крім того, суд першої інстанції не
врахував роз'яснення надані в п. 9
Постанови, в якому зазначено, що за
загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті 15
ЦК, частина перша статті 3 ЦПК. У зв'язку
із цим звернення до суду з позовом про
визнання права власності на самочинне
будівництво має здійснюватися за
наявності даних про те, що порушене
питання було предметом розгляду
компетентного державного органу,
рішення якого чи його відсутність
дають підстави вважати про наявність
спору про право.

Враховуючи наведене, при вирішенні
питання про відкриття провадження у
справі за позовом про визнання права
власності на самочинно збудовані
об'єкти суд має звертати увагу чи
зазначено у позовній заяві відповідно
до вимог статті 119 ЦПК обставини щодо
звернення позивача до інспекції
державного будівельного
архітектурного контролю про прийняття
об'єкта до експлуатації та посилання на
докази щодо зазначених обставин. У разі
відсутності посилання на такі
обставини або докази суд має
відповідно до вимог статті 121 ЦПК
залишити позовну заяву без руху та
надати строк для усунення недоліків із
наслідками, передбаченими частиною
другою статті 121 ЦПК.

Якщо позивач не звертався до
компетентного державного органу із
заявою про прийняття об'єкта до
експлуатації, суд вирішує спір по суті
з урахуванням наведених обставин та
вимог закону.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права є підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, України
колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє від
імені ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 02 липня 2013 року скасувати.

У позові ОСОБА_4 до виконавчого
комітету Мукачівської міської ради про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

с у д д і :

Кемінь М.П. Боднар О.В.
Куштан Б.П.