Справа № 712/5862/13-ц
Провадження № 2/712/67/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року Соснівський
районний суду м. Черкаси в складі:

головуючого - Романенко В.А.

при секретарі -
Таран А.І.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та
визнання особистої приватної
власності чоловіка на майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя, посилаючись на те, що 14.09.2002
року в Черкаському міськвідділі РАЦС
вона зареєструвала шлюб з відповідачем
по даній справі.

03.07.2012 року шлюб було розірвано в
Подільському райвідділі РАЦС м. Києва.

Так як в добровільному порядку
відповідач не виявляє бажання провести
розподіл спільного майна подружжя,
вона вимушена звертатись до суду з
даним позовом.

В період шлюбу ними за спільні кошти
було набуто наступне майно: гараж
АДРЕСА_1 вартістю 25000 грн.; внесено кошти
на депозитний рахунок на ім'я
відповідача в ПАТ «Універсал Банк» в
січні 2012 року в сумі 2100 доларів США;
внесено кошти на депозитний рахунок в
ПАТ «Укргазбанк» на ім'я відповідача в
січні 2012 року в сумі 20000 грн.

По закінченню терміну депозиту
відповідач мав отримати відповідно 2200
доларів США та 50000 грн.

Таким чином, всього нами було набуто
майна на загальну суму 92600 грн.

Вважає, що має право на ? частину
переліченого майна, а саме ? грошових
коштів та ? гаража в автокооперативі
«Граніт» в м. Черкаси.

Просить суд постановити рішення, яким
розділити спільне майно подружжя,
стягнувши з відповідача на її користь ?
частину грошових вкладів в сумі 33800 грн.
та вартість ? частини гаража в
гаражно-будівельному автокооперативі
«Граніт» в м. Черкаси в сумі 12500 грн., а
всього 46300 грн. Стягнути з відповідача
на її користь понесені судові витрати
по справі.

24 вересня 2014 року ОСОБА_1 скерувала до
суду заяву про уточнення позовних
вимог, в якій просить суд розділити
спільне майно подружжя, стягнувши з
відповідача на її користь ? частину
грошових вкладів в сумі 37467,08 грн. та
вартість ? частини гаража в
гаражно-будівельному кооперативі
«Граніт» м. Черкаси в сумі 9959, а всього
74426,18 грн. Стягнути з відповідача на її
користь понесені судові витрати.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1 про поділ майна
подружжя та визнання особистої
приватної власності чоловіка на майно,
посилаючись на те, що з 15 липня 1995 року
він проходив військову службу в
органах безпеки України, а із серпня 2000
року наказом Голови СБ України був
призначений на посаду слідчого УСБУ в
Черкаській області. 12 липня 2010 року він
наказом Голови СБ України був
переведений на посаду старшого
слідчого в особливо важливих справах в
Головне слідче управління СБ України.

У зв'язку із цим сторони по справі
почали проживати окремо. Відповідач
проживав у м. Києві, а дружина в
Черкасах. Через виконання службових
обов'язків та постійною зайнятістю між
сторонами почали виникати постійні
конфлікти.

До того ж в кінці 2011 року він захворів
на менінгіт. Лікування проходило в
ізольованій інфекційній лікарні м.
Києва. Відповідач, за час перебування в
лікарні, не відвідувала його,
посилаючись на зайнятість по роботі. На
цьому ґрунті у сторін виникла остання
суперечка. В середині грудня 2011 року
він поставив питання щодо можливого
розірвання шлюбу. Позивач з відразу ж
погодилась. Однак вона дуже
переймалась грошовими коштами та
майном, яке було у нього і повідомила
йому, що не дасть розлучення на шлюб без
вдоволення її матеріальних потреб.

З грудня 2011 року фактичних шлюбних
відносин між сторонами не було, спільне
господарство не велося, сторони
проживали у різних містах, кошти у
сімейний бюджет не вносили. До березня
2012 року відповідач проживала у м.
Черкасах, у м. Києві та м. Обухові.

З травня 2012 року відповідач офіційно за
договором орендувала квартиру в м.
Обухів Київської області. З квітня 2012
року він постійно мешкав у м. Вінниця із
своєю майбутньою дружиною. Таким чином,
шлюб існував виключно на папері, а
сторони з грудня 2011 року за взаємною
згодою проживали окремо і фактично
припинили шлюбні відносини. При цьому,
вони перебували у зареєстрованому
шлюбі через небажання відповідача
надавати згоду до часу вирішення
питання про поділ спільного майна
подружжя.

З кінця 2011 року між сторонами
вирішувалося питання про поділ
спільного майна подружжя, однак
бажаних результатів не надало.

Договір купівлі-продажу квартири м.
Черкаси було укладено 26.06.2012 року.
Вартість угоди становила 282000 гривень, з
яких відповідач отримала 160000 гривень.
Окрім цього, в цей же час сторони
домовилися про продаж автомобіля
позивача (продаж відбувався шляхом
оформлення генеральної довіреності на
автомобіль). Вартість угоди становила
80000 гривень, з яких «на руки» позивач за
цим позовом отримав 40000 гривень, а інші
50% покупець, який є зятем рідного брата
відповідача, повідомив, що надасть у її
користування, а вони вже як родичі
розберуться із грошима. Отримавши
кошти, Відповідач вибігла з
банківської установи, сіла в
автомобіль свого брата та поїхала в
невідомому напрямку.

03 липня 2012 року відбулося розірвання
шлюбу. Майже рік жодних претензій від
відповідача не було, аж до того часу,
коли вона дізналася про укладення ним
нового шлюбу та про вагітність його
дружини.

У зв'язку із тим, що відповідач порушила
домовленість стосовно добровільного
поділу майна, поділ такого майна
можливо зробити за допомогою судового
рішення. Спільним майном подружжя є
кошти в сумі 282000 гривень, отримані
сторонами на підставі договору
купівлі-продажу від 26.06.2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_3 ? частини від цього майна - 141000
гривень. У зв'язку із тим, що в натурі
поділити зазначені кошти неможливо, а
відповідач отримала більшу частину від
1/2 вартості майна подружжя, позивач на
даний час має право вимагати
компенсації вартості різниці між
частками власності спільного майна
подружжя в розмірі 19000 гривень (160000 грн.
- 141000 грн.).

Відповідач у своєму первісному позові
просить стягнути з Позивача за
зустрічним позовом ? частину грошових
вкладів в сумі 33800 гривень. Зазначені у
позовній заяві грошові вклади не є
спільною власністю подружжя.

У зв'язку із тим, що сторони фактично
припинили шлюбні відносини, грошові
вклади у банківські установи з січня 2012
року неможливо вважати спільним майном
подружжя. Письмових доказів окремого
проживання у позивача немає, адже він і
подумати не міг, що доведеться
вирішувати спір про майно в суді тоді,
коли було досягнуто згоди щодо всіх
майнових прав подружжя. Окремим
доказом окремого проживання може
слугувати факт того, позивач з січня 2013
року зустрічався, потім проживав, а
потім одружився із гр. ОСОБА_4. Подібне
при наявному фактичному шлюбі є
неможливе. Окрім цього, весілля між
позивачем та гр. ОСОБА_4 відбулося майже
після офіційного розлучення позивача
із відповідачем.

Джерелом походження коштів, які
знаходилися в банківських установах є
заробітна плата позивача, яка
дозволяла йому зробити заощадження,
адже на сімейний бюджет із
відповідачем вже не потрібно було
витрачатися. Слід зауважити, що кошти,
які були зняті із банківських установ
витрачалися для нормального
проходження процесу вагітності та були
витрачені на організацію святкування
весілля позивача з гр. ОСОБА_4

Кошти, які були в банківських установах
та щодо яких згадує Відповідач
з'явилися в цих банківських установах з
січня 2012 року, часу, коли всі фактичні
шлюбні відносини між позивачем та
відповідачем припинилися.

Просить суд визнати спільною власністю
подружжя грошову суму в розмірі 282000
гривень отриману позивачем та
відповідачем на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 26.06.2012
року. Стягнути на користь ОСОБА_2 з
ОСОБА_1 компенсацію вартості різниці
між частками спільного майна подружжя
в розмірі 19000 гривень. Визнати за ОСОБА_2
право особистої приватної власності
чоловіка на грошовий влад в ПАТ
«Універсал Банк» в розмірі 2187 доларів
США та на грошовий вклад в ПАТ АБ
«Укргазбанк» в розмірі 45353 гривень.

Позивачка ОСОБА_1 та її
представник в судовому засіданні
первісну позовну заяву підтримали в
повному обсязі та просили суд її
задовольнити, а зустрічний позов не
визнали та просили в його задоволенні
відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
в судове засідання не з'явились, однак
відповідно до телефонограми від 07.11.2014
року представник відповідача ОСОБА_5
про дату та час розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 76 ЦПК України
вручення судової повістки
представникові особи, яка бере участь у
справі, вважається врученням повістки
і цій особі.

Таким чином, суд вважає, що відповідач
ОСОБА_2 був повідомлений належним чином
про день та час розгляду справи, однак з
заявами та клопотаннями до суду не
звертався.

Представник відповідача скерував до
суду заяву в якій вказує, що з'явитися в
судове засідання не має можливості за
станом здоров'я, однак надати медичну
довідку не має можливості, оскільки
судове засідання призначено на ранню
годину.

Заслухавши сторони, допитавши
свідків, експерта, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

14 вересня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
був зареєстрований шлюб в Черкаському
міськвідділі РАЦС.

03 липня 2012 року шлюб розірвано в
Подільському райвідділі РАЦС м. Києва.

В період шлюбу сторонами за
спільні кошти був придбаний гараж
АДРЕСА_1.

Під час розгляду даної справи
судом була призначена експертиза.
Відповідно до висновку експерта за
результатами проведення судової
будівельно-технічної експертизи №
2135/13-23 від 02.07.2014 року - дійсна (ринкова)
вартість гаража АДРЕСА_1 в цінах станом
на липень 2012 року становить 19918 грн.

Представник відповідача
вказував, що вищевказаний висновок
експерта неможливо визнати належним та
допустимим доказом по справі, та його
не можливо застосувати при винесенні
рішення оскільки у висновку (стор. 2)
зазначається, що «обстеження об'єкта
дослідження проводилось 18.06.2014 року в
присутності сторін по справі». Слід
зазначити, що із сторін по справі був
присутнім виключно представник
відповідача за первісним позовом. Зі
сторони первісного позивача був
присутнім брат, а експертом за
присутності представника ОСОБА_2 не
було перевірено права представника.

Перед експертом було поставлено
питання про визначення вартості гаражу
НОМЕР_1 у а/к «Граніт». Як вбачається із
висновку експерта була встановлена
дійсна вартість гаражу НОМЕР_1 в
розмірі 19918 гривень. Представнику
відповідача незрозумілим залишився
факт оцінки гаражу, адже було обстежено
гараж НОМЕР_1. Про це записано на 3 стор.
висновку «за результатами проведеного
візуально-інструментального
обстеження встановлено, що гараж
НОМЕР_1 розташований в ГБК «Граніт» в м.
Черкаси по вул. Одеська, 28.» Таким чином,
вбачається, що висновок стосовно
вартості надано стосовно гаражу
НОМЕР_1, а відбулося обстеження гаражу
НОМЕР_1.

На стор. З висновку зазначається
«характеристика основних
конструктивних елементів гаража», йде
їх перерахування. При цьому, експертом
під час обстеження гаражу не було
встановлено часу появи таких
характеристик, як «стіни», «підлога»,
«покрівля», «оглядова яма», «інженерне
обладнання». В той же час, всі ці ознаки
прямо впливають на вартість металевої
конструкції, як гаражу. Відбувається
пряме припущення того, що всі наявні
характеристики гаражу НОМЕР_1 чи НОМЕР_1
були присутні станом на липень 2012 року.

Під час обстеження гаражу експертом не
було встановлено особу користувача
досліджуваного гаражу. У висновку
зазначається про порівняльний підхід
оцінки вартості майна. В той же час, в
матеріалах справи встановлено, що
користувачем гаражу не є відповідач по
справі. Зважаючи на позицію позивача
щодо продажу гаражу, експертом не було
витребувано договір купівлі-продажу
гаражу, стороною в якому є ОСОБА_2 Таким
чином, порушується методологія
проведення дослідження, а саме пункт 3
Національного стандарту № 1
затвердженого постановою КМУ № 1440 від
10.09.2003 року та полягає в тому, що
експертом в ході дослідження не було
отримано для визначення ринкової
вартості угоди укладеної між покупцем
і продавцем (ОСОБА_6), а також
удостовірена в тім, що кожна із сторін
діяла із знанням справи, розсудливо і
без примусу. При цьому, експерт
посилається на цю норму, але ігнорує її
при проведенні судової експертизи.

У своїй експертизі експертом
зазначаються правові норми для оцінки
майна (стор. 3), але в експертизі
відсутні будь-які посилання на об'єкт
оцінки, як майна. Тобто, було оцінено
гараж, але не було встановлено чи
можливо з технічної точки зору
оцінювати об'єкт, як майно, не було
доведено самого існування майна.

На стор. 9 висновку експертом
зазначається, що «діючи за принципом
розумної обережності оцінок, експерт
вважає, що найбільш імовірна дійсна
(ринкова) вартість гаражу...». Даний
експертний висновок визначає імовірну
вартість гаражу, а не категоричну, тому
не може прийматись судом за остаточний
прямий доказ по справі. Іншими словами
носить рекомендаційний характер.

В судовому засіданні був
допитаний експерт ОСОБА_7, яка
спростувала твердження ОСОБА_2 та
пояснила суду, що при дослідженні
об'єкта, а саме гаража АДРЕСА_1, були
присутні представник ОСОБА_1 та
представник ОСОБА_2, їх доручення були
особисто нею оглянуті.

Що стосується запису на ст. 3 висновку
«за результатами проведеного
візуально-інструментального
обстеження встановлено, що гараж
НОМЕР_1 розташований в ГБГ «Граніт» в м.
Черкаси, по вул. Одеська, 28» в даному
випадку нею була допущена описка,
оскільки досліджувався саме гараж
НОМЕР_1 та зауважень у строк не було.

При дослідженні об'єкту, а саме гаража
НОМЕР_1, був присутній також новий
власник гаража, який повідомив, що
після придбання гаража ним нічого не
змінювалось, гараж залишився в такому
стані, який був при придбанні.

Для визначення ринкової вартості
спірного гаража їй непотрібний був
договір купівлі-продажу, оскільки на
вирішення експертизи ставилося
питання про ринкову вартість
досліджуваного об'єкта. В описовій
частині експертизи нею так і вказано:
«… що найбільш імовірна дійсна
(ринкова) вартість гаража АДРЕСА_1 в
цінах станом на липень 2012 року
становить 19918 грн.»

Крім того, відповідно до листа
голови правління гаражно-будівельного
автокооперативу «Граніт» Стаднік О.І.
№ 14 від 12.08.2013 року державна реєстрація
прав (приватизація) на нерухоме майно
на гараж під НОМЕР_1 не відбувалася.
Рішенням правління ГБА «Граніт»,
договір купівлі-продажу було викладено
в усній формі, сума договору не
зазначалась. Гараж під НОМЕР_1 не є
капітальною спорудою, тому не потребує
особливих оформлень на дану металеву
споруду.

При визначенні судом розміру грошової
компенсації, яка підлягає стягненню з
однієї сторони на користь іншої,
необхідно враховувати, що розмір такої
грошової компенсації визначається за
угодою сторін, а за відсутності такої
угоди - судом за дійсною вартістю
будинку (квартири) на час розгляду
справи. Цей розмір у разі спору
визначається, як правило, шляхом
призначення та проведення відповідної
судової експертизи.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» у випадку
коли при розгляді вимоги про поділ
спільного сумісного майна подружжя
буде встановлено, що один із них
здійснив його відчуження чи використав
його на свій розсуд проти волі іншого з
подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на
її потреби або приховав його, таке
майно або його вартість враховується
при поділі.

Враховуючи що гараж НОМЕР_1
розташований в ГБК «Граніт» в м.
Черкаси по вул. Одеська, 28 був проданий
в період шлюбу томі до стягнення з
відповідача на користь позивача
підлягає компенсація у розмірі 9959 грн.
(19918 грн./2).

В судовому засіданні встановлено,
що в період шлюбу сторонами внесено
кошти на депозитний рахунок на ім'я
ОСОБА_2 в ПАТ «Універсал Банк» в січні
2012 року в сумі 2100 доларів США та на
депозитний рахунок в ПАТ «Укргазбанк»
також на ім'я ОСОБА_2 в січні 2012 року в
сумі 20000 грн.

По закінченню терміну депозитів
відповідач з відсотками отримав 23.07.2012
року 2187 доларів США, що по курсу НБУ
станом на 24.09.2014 становить 29581,36 грн. (2187
х 13.526) - по доларовому депозиту та 45353
грн. - по гривневому депозиту, а всього
на загальну суму 74934,36 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_9
заперечував проти позовних вимог,
посилаючись на те, що шлюбні відносини
між ним та ОСОБА_1 фактично припинені з
грудня 2011 року, а тому грошові вклади не
є спільною власністю подружжя. З січня
2012 року він проживав з ОСОБА_4, з якою в
подальшому одружився. Суд не може взяти
до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до довідки секретаря
СВК ГСУ СБ України підполковника
юстиції Н. Гончарова - ОСОБА_2 та його
дружина - ОСОБА_11 отримали у 2012 році
пільгові путівки - оплатою 25% та 50%
відповідно, до оздоровниці санаторій
«Трускавець» за № 006875 та № 006876.

Відповідно до супроводжуючого
листа № 2, виданого заступником голови
санаторно-відбіркової комісії
Головного слідчого управління СБ
України підполковника юстиції О.А.
Бойко - дружина старшого слідчого в ОВС
1 відділу 1 Управління Головного
слідчого управління Служби безпеки
України підполковника юстиції ОСОБА_2 -
ОСОБА_11 на путівку до оздоровниці
санаторій «Трускавець» за № 006876 з
датою заїзду 13 квітня 2012 року на термін
лікування, оздоровлення 24 дні. В 2012 році
ОСОБА_11 пільгами щодо
санітарно-курортного лікування
(оздоровлення) не користувалась, має
право на сплату 50% вартості путівки.

Факт перебування сторін в
санаторії «Трускавець» також
підтверджується фотокартками, які
приєднані до матеріалів справи.

Крім того, відповідно до листа ТОВ
«Неомед 2007» № 5 від 21.01.2014 року - 06 серпня
2011 року між Клінікою репродуктивної
медицини «Неомед» ТОВ «Неомед 2007» та
подружжям - ОСОБА_11, ОСОБА_2 було
укладено договір про надання медичних
послуг № 423 про проведення Програми
лікування безпліддя із застосуванням
допоміжних репродуктивних технологій
«Екстакорпоральне запліднення (ЕКЗ) +
ІСSI». На виконання умов
вищезазначеного договору Товариством
проведено Програму лікування в повному
обсязі. Позивачка в судовому засіданні
пояснила, що ЕКЗ було здійснено
приблизно в жовтні 2011 року і кошти, які
знаходились на депозитних рахунках,
були зібрані ними для проходження
повторного ЕКЗ, яке можливо було
провести через рік.

Посилання відповідача на те, що
він з січня 2012 року проживав з іншою
жінкою, а саме з ОСОБА_4 у якої від нього
народилася дитина, суд також не може
взяти до уваги, оскільки лише 23 травня
2012 року ОСОБА_2 визнав себе батьком
дитини, що і було ним підтверджено в
судовому засіданні.

Посилання ОСОБА_2 на те, що кошти,
які знаходились на депозитних рахунках
є його власністю суд не може взяти до
уваги, оскільки в судовому засіданні
ним було зазначено, що дані кошти він
відкладав із своєї заробітної плати, а
відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
власності є заробітна плата, пенсія,
стипендія, інші доходи, одержані одним
із подружжя.

Суд вважає обґрунтованими доводи
позову про необхідність врахування
при поділі майна подружжя також
здійснених відповідачем витрат
спільних коштів відповідачем, а саме
зняття коштів з банківських рахунків,
без згоди позивачки не на потреби сім'ї,
оскільки дані кошти були внесені в
банківські установи в період шлюбу та
мають статус спільного майна,
витрачені відповідачем на свій розсуд
без згоди позивачки, тому ? частина
вказаних коштів 37467,18 грн. (74934,36 грн./2)
підлягає компенсації на користь
позивачки.

Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60
СК України).

Стаття 62 СК України передбачає, якщо
майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
Якщо один із подружжя своєю працею і
(або) коштами брав участь в утриманні
майна, належного другому з подружжя, в
управлінні цим майном чи догляді за
ним, то дохід (приплід, дивіденди),
одержаний від цього майна, у разі спору
за рішенням суду може бути визнаний
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Частина 2 ст. 65 СК України передбачає, що
при укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя.

Розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК
України).

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено,
що у разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Пунктами 22, 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя»
передбачено, що поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами
встановленими статтями 69 - 72 СК та
ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає
поділу визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи. Вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (статті
60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до
частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Враховуючи вищевикладене та норми
чинного законодавства, суд приходить
до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали
шлюбні відносини майже до розірвання
шлюбу, а саме до 03 липня 2012 року, та вели
спільне господарство. Також
підтвердженням того, що сторони не
припиняли шлюбні відносини є і покази
свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які в
судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_1
та ОСОБА_2 підтримували шлюбні
відносини та вели спільне
господарство. Лише в травні 2012 року їм
стало відомо, що ОСОБА_2 мав намір
розлучитися з ОСОБА_1, а до цього часу
вони проживали як звичайна сім'я.

Покази свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17
суд вважає такими, що не підтверджують
з достовірністю факт припинення
шлюбних стосунків між сторонами у
грудні 2011 року, так як дані особи
вказували про те, що не є детально
обізнаними з обставинами особистого
життя сторін по справі, не надано
доказів, що відповідач з грудня 2011 року
проживав з іншою жінкою та припинив
шлюбні відносини з ОСОБА_1, з позовом до
суду про розірвання шлюбу,
зареєстрованого з ОСОБА_1, відповідач у
2011 року не звертався, отже відсутні
переконливі об'єктивні докази про те,
що з грудня 2011 року шлюбні стосунки з
позивачкою відповідачем були повністю
припинені.

Що стосується спірної квартири, то
відповідно до договору купівлі-продажу
від 26 червня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_11
продали а ОСОБА_18 придбала квартиру
АДРЕСА_2. Дана квартира сторонами була
продана в період шлюбу та ведення
спільного господарства, отже кошти
отримані в даний період вважаються
такими що використані на потреби сім'ї.

Таким чином сума компенсації за
поділом наявного спільного майна на
користь ОСОБА_1 становить: ? частина
грошових вкладів в сумі 37467,18 грн., ?
вартість гаража в гаражно-будівельному
кооперативі «Граніт» м. Черкаси в сумі
9959 грн., а всього 47426,18 грн.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі,
а в позовних вимогах ОСОБА_2 необхідно
відмовити.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» від 20 грудня
2011 року розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних справах, в
яких така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Статтею 84 ЦПК передбачено, що витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації
встановлюється законом.

Адвокат ОСОБА_19 приймав участь в
судовому засіданні 26.06.2013 року, 16.07.2013
року, 24.07.2013 року, 10.10.2013 року, 24.09.2014 року,
10.10.2014 року, 30.10.2014 року 10.11.2014 року
загальною тривалістю 4 год. 20 хв. Розмір
мінімальної заробітної плати
становить 1218 грн. З врахуванням
надання правової допомоги, та того
факту що відповідачка просить стягнути
відповідно квитанції вартість витрат,
пов'язаних з представництвом в суді у
розмірі 4000 грн. суд вважає, стягнути з
відповідача 4000 грн. на користь
позивача за надання юридичних послуг.

Згідно із ст. 88 ЦПК стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

При подачі позовної заяви позивачем
було сплачено судовий збір у розмірі 463
грн. та 11,26 грн.

Згідно рахунку № 7190 від 20 листопада 2013
року вартість експертизи № 2135/13-23
складає 1176 грн.

Загальна вартість судових витрат
складає 5650,26 грн., які підлягають до
стягнення з ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215,
224-226 ЦПК України, ст.ст. 60, 70 Сімейного
кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію за ? вартості
спільного майна подружжя в сумі 47426,18
грн., судові витрати в сумі 5650,26 грн., а
всього 53076,44 грн.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
майна подружжя та визнання особистої
приватної власності чоловіка на майно
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Черкаського
апеляційного суду протягом десяти днів
з моменту його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий: