АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі
Троц В.О.,

за участю:

представника відповідача
ОСОБА_2,

представника третьої особи
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_2
на рішення Подільського районного суду
м. Києва від 20 травня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_4, приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м.
Києві, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_5 про
визнання недійсними та скасування
актів про продаж нерухомого майна з
прилюдних торгів та свідоцтва про
придбання частини будинку з прилюдних
торгів, за позовом ОСОБА_8, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_9 до ОСОБА_4,
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
Відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві, треті особи: ОСОБА_6,
Орган опіки та піклування Подільської
районної у м. Києві державної
адміністрації, ОСОБА_5 про визнання
недійсними та скасування актів про
продаж нерухомого майна з прилюдних
торгів та свідоцтва про придбання
частини будинку з прилюдних торгів,
усунення перешкод у користуванні
майном та вселення,

В С Т А Н О В И ЛА:

У жовтні 2009 року ОСОБА_6 звернувся з
позовом до ОСОБА_4, приватного
нотаріуса КМНО ОСОБА_7, третя особа
ОСОБА_5, про визнання недійсним
свідоцтва про придбання майна з
прилюдних торгів.

19.12.2013 ОСОБА_6 подав заяву про
збільшення позовних вимог та просив
визнати недійсними і скасувати акти
про продаж нерухомого майна з
прилюдних торгів від 17.04.2009 і від 09.07.2009
та визнати недійсним свідоцтво про
право власності від 17.07.2009.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог вказував, що він має у приватній
власності 2/16 частин будинку АДРЕСА_1 на
підставі двох свідоцтв про право на
спадщину. На час прийняття спадщини
будинок складався з житлової площі 62,6
кв.м. та господарських будівель -
туалету (вбиральні) літ. Ж та
спорудження літ. З. Отже, він отримав у
спадщину 7,83 кв.м. у будинку та 2/16 частин
господарських будівель. 12.01.1985 між
ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було укладено шлюб. До
2/16 частин житлового будинку АДРЕСА_1,
яку позивач отримав у спадок, за
спільні кошти сім'єю на земельній
ділянці, яка була визначена відповідно
до ухвали Подільського суду м. Києва
від 30.07.1979, були зроблені самовільні
прибудови. За даними технічного
паспорту від 19.04.2006 самовільні
прибудови складають приміщення, яке
виділено в квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 110,4 кв.м. та житловою площею 56,2
кв.м.

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 08.05.2009 було визнано право
спільної сумісної власності за ОСОБА_8
та ОСОБА_6 на прибудови, зроблені під
час сумісного проживання за спільні
кошти у вищезазначеному будинку.

ОСОБА_4 без будь-яких підстав зайняв
прибудови, що належать позивачу на
праві спільної сумісної власності.

13.04.2006 державний виконавець склав акт
опису й арешту майна, де зазначив, що 2/16
частини становлять загальну площу 110,4
кв.м. та 56,2 кв.м. житлової площі будинку.
ДВС порушила вимоги ст. 73 СК України та
ч. 8 ст. 50 Закону України «Про виконавче
провадження», де встановлена
можливість продажу нерухомого майна,
яке становить частку у спільній
частковій власності, лише після
виділення його в натурі. ДВС не
ініціювала такий виділ.

09.07.2007 за виконавчим провадженням щодо
стягнення боргу на користь ОСОБА_10 було
проведено прилюдні торги з реалізації
2/16 частин будинку АДРЕСА_1, переможцем
яких став ОСОБА_4 Незаконні дії ВДВС
Подільського РУЮ у м. Києві стали
підставою для внесення неправдивих
даних до свідоцтва про придбання 2/16
частин житлового будинку АДРЕСА_1 з
прилюдних торгів, виданого та
засвідченого 17.07.2009 приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_7 Крім того,
приватний нотаріус при видачі
свідоцтва про придбання 2/16 частин
житлового будинку АДРЕСА_1 з прилюдних
торгів в порушення інструкції про
вчинення нотаріальних дій не перевірив
чи не перебуває майно під забороною або
арештом та видав свідоцтво під час дії
ухвали Подільського районного суду м.
Києва від 12.03.2004, якою накладено
заборону щодо вчинення будь-яких дій по
відчуженню 2/16 частин житлового
будинку.

З огляду на викладене ОСОБА_6 просив
визнати недійсним та скасувати акт про
продаж нерухомого майна з прилюдних
торгів від 17.04.2009, акт про продаж
нерухомого майна з прилюдних торгів
від 09.07.2009 та свідоцтво про придбання 2/16
частин житлового будинку АДРЕСА_1 з
прилюдних торгів від 17.07.2009.

Третя особа з самостійними вимогами
ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах своєї неповнолітньої доньки
ОСОБА_9, в травні 2010 року звернулася до
суду з позовом про визнання недійсним
свідоцтва про придбання майна з
прилюдних торгів, усунення перешкод в
користуванні майном та вселення.

19.12.2013 третя особа з самостійними
вимогами ОСОБА_8 подала заяву про
збільшення позовних вимог та просила
визнати недійсними і скасувати акти
про продаж нерухомого майна з
прилюдних торгів від 17.04.2009 і від 09.07.2009,
визнати недійсним свідоцтво про право
власності від 17.07.2009, усунути перешкоди
в користуванні майном та вселити її
разом з малолітньою дитиною до спірних
приміщень.

В обґрунтування заявлених вимог
вказувала, що 12.01.1985 між нею та ОСОБА_6
було укладено шлюб у відділі РАЦС
Залізничного району міста Києва. Від
шлюбу є троє дітей, з яких ОСОБА_9 є
неповнолітньою. До 2/16 частин житлового
будинку АДРЕСА_1, яку отримав ОСОБА_6 у
спадок (це 7,8 кв.м. житлової площі
будинку), за спільні кошти сім'єю на
земельній ділянці, визначеній
відповідно до ухвали Подільського суду
м. Києва від 30.07.1979, були зроблені
самовільні прибудови. За даними
технічного паспорту, виданого
Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
від 19.04.2006, зроблені ОСОБА_6 та ОСОБА_8
самовільні прибудови складають
приміщення, яке виділено в квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 110,4 кв.м. та
житловою площею 56,2 кв.м. Тобто, після
добудови житловий будинок збільшився
на 48,37 кв.м. житлової площі та 110 кв.м.
загальної.

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 08.05.2009 визнано мирову угоду,
відповідно до якої було визнано право
спільної сумісної власності за ОСОБА_8
та ОСОБА_6 на прибудови, які були
зроблені спільно під час сумісного
проживання за спільні кошти у
вищезазначеному будинку.

ОСОБА_8 зазначає, що ОСОБА_4 без
будь-яких підстав зайняв її власність
та використовує майно, що належить їй
та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної
власності, а саме прибудови. На
сьогоднішній день позивачка та її діти
позбавлені можливості проживати у
належній їй частині будинку.

23.06.2009 відділ ДВС Подільського району м.
Києва на звернення позивачки листом
повідомив, що 09.07.2007 з прилюдних торгів
було реалізовано 2/16 частини житлового
будинку АДРЕСА_1, що на праві особистої
приватної власності належить її
чоловіку. Проте, згідно свідоцтва від
17.07.2009, виданого приватним нотаріусом
КМНО ОСОБА_7, 2/16 частини житлового
будинку визначені від 110,4 кв.м. (замість
12,96 кв.м., що є 2/16 частини від 103,7 кв.м.) та
житлової - 56,2 кв.м. (замість 7,83 кв.м., що є
2/16 частини від 62,6 кв.м.), що не
відповідає дійсності та
правовстановлюючим документам на ім'я
ОСОБА_6 на 2/16 частини житлового будинку.
Зазначена в свідоцтві загальна площа
110,4 кв.м. є площею квартири № 2, з
урахуванням всіх самовільно зроблених
сім'єю ОСОБА_6 прибудов, є спільною
сумісною власністю подружжя.

ОСОБА_8 вважає, що ОСОБА_4 безпідставно
зайняв весь будинок, не маючи на це
правових підстав, а вона і діти мають
право користуватися належними їй на
праві спільної сумісної власності
прибудовами. З огляду на викладене,
просить визнати недійсними та
скасувати акт про продаж нерухомого
майна з прилюдних торгів від 17.04.2009, акт
про продаж нерухомого майна з
прилюдних торгів від 09.07.2009, свідоцтво
про придбання 2/16 частин житлового
будинку АДРЕСА_1 від 17.07.2009, усунути
перешкоди у користуванні майном шляхом
заборони ОСОБА_4 та іншим особам
використовувати майно, що належить їй
та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної
власності, а саме прибудови: А-1, А-2 -
житлова кімната 21,7 кв.м. (2-7), коридор 2,5
кв.м. (2-6), сантехнічний вузол 9,1 кв.м. (2-8),
котельна 3,6 кв.м. (2-9), а-1, а-2 кухня 8,0 кв.м.
(2-3), а-3 гараж 18,6 кв.м., льох під
прибудовою а-1, сарай Е, гараж Б, а також
вселити її в зазначене приміщення
разом донькою ОСОБА_9

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 20.05.2014 позови ОСОБА_6 та
ОСОБА_8 задоволені частково:

- визнані недійсними акти про продаж
нерухомого майна з прилюдних торгів
від 17.04.2009 та від 09.07.2009, видані
державним виконавцем ВДВС
Подільського РУЮ у м. Києві та
свідоцтво про право власності ОСОБА_4
на 2/16 частини житлового будинку
АДРЕСА_1, видане 17.07.2009 приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_7;

- вселено в житловий будинок АДРЕСА_1
ОСОБА_8 разом з малолітньою дитиною
ОСОБА_9;

- в задоволенні іншої частини заявлених
вимог відмовлено.

В апеляційних скаргах представник
ОСОБА_4 та ОСОБА_11 - ОСОБА_2, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права, просить
рішення в частині задоволених вимог
скасувати та ухвалити нове, яким
повністю відмовити в задоволенні
заявлених вимог. Вказує, що судом
надана невірна оцінка наявним у справі
доказам, безпідставно вирішено вселити
ОСОБА_8 разом з малолітньою дитиною
ОСОБА_9 до всього будинку, невірно
встановлені фактичні обставини справи,
внаслідок чого суд дійшов
неправомірного висновку про
задоволення позову.

В судовому засіданні представник
апелянтів підтримав апеляційну скаргу
з викладених в ній підстав та просив її
задовольнити.

Представник третьої особи з
самостійними позовними вимогами в
судовому засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечувала за її
безпідставністю та необґрунтованістю
і просила рішення суду залишити без
змін, оскільки воно постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились з судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційних скарг,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Рішення суду оскаржено лише в частині
задоволених позовних вимог. В іншій
частині рішення суду сторонами не
оскаржено.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів рішення
суду в оскаржуваній частині не
відповідає вказаним вимогам
процесуального закону.

Частково задовольняючи позови суд
першої інстанції виходив з того, що
характеристики проданого майна з
прилюдних торів 09.07.2007 не відповідають
характеристиці майна, що належали
позивачу на підставі свідоцтв про
право на спадщину, та з того, що
фактично продано частину майна, яка не
набула статусу об'єкта нерухомості, й
частина будинку, що належала ОСОБА_6 на
підставі двох свідоцтв про право на
спадщину не виділена в натурі. При
цьому, суд першої інстанції вказав, що
згідно ухвали суду від 08.05.2009 було
визнано право спільної сумісної
власності за ОСОБА_6 і ОСОБА_8 на певні
приміщення в цьому будинку, котрі були
продані на торгах. Також суд першої
інстанції, задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_8 про вселення, вважав
встановленим факт створення перешкод
третій особі з самостійними позовними
вимогами разом з її неповнолітньою
донькою, посилаючись не підтвердження
представником ОСОБА_4 в судовому
засіданні не впускання з боку
відповідача до спірного будинку сім'ї
ОСОБА_8. А як стверджували представник
позивача і третьої особи, ОСОБА_4
самовільно зайняв весь будинок та не
допускав сім'ю ОСОБА_8 в їх власність.

З вказаними висновками суду першої
інтонації колегія суддів погодитись не
може, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до технічного паспорту на
житловий будинок АДРЕСА_1
виготовленого Київським міським бюро
технічної інвентаризації від 19.04.2006,
ОСОБА_6 на праві власності належать 1/16
частка на підставі свідоцтва про право
на спадщину від 05.03.2004 р/№1-730 та 1/16
частка на підставі свідоцтва про право
на спадщину від 06.06.1994 р/№11-730.

Згідно Дозволу Управління державного
архітектурно-будівельного контролю №
063 від 15.02.2005 на введення в експлуатацію
на підставі розпорядження № 1177 від
01.11.2004 Подільської РДА частина
оцінюваних приміщень введена в
експлуатацію.

На підставі цих даних було проведено
опис майна та його оцінка. ОСОБА_6
погодився з актом опису майна від
13.04.2006, підписавши його і вказавши на
відсутність заяв та скарг, при цьому
він не звертався до суду із позовом про
виключення майна з опису, постанову про
накладення арешту не оскаржував.

Отже, звіт про оцінку майна складений
за правильними вихідними даними, з
якими позивач погодився і це
підтверджується рішенням Подільського
районного суду м. Києва від 02.06.2008.

Після проведення оцінки державний
виконавець передав описане майно на
реалізацію з прилюдних торгів.

Згідно протоколу № 1-162-1/4 ДАК
«Національна мережа аукціонних
центрів», 09.07.2007 за заявкою ВДВС
Подільського РУЮ м. Києва були
проведені прилюдні торги з реалізації
нерухомого майна - 2/16 частин житлового
будинку АДРЕСА_1, переможцем яких став
ОСОБА_4

ОСОБА_4 виконав всі необхідні дії для
придбання і обов'язки покупця виконав в
повному обсязі, внісши гарантований
внесок в сумі 2 223,00 грн. і сплативши
необхідні платежі 10.07.2007 на суму 38 270
грн. та 4 007,00 грн.

17.07.2009 приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7
було оформлено Свідоцтво, яким
посвідчувалося, що ОСОБА_4 належить
право власності на майно, яке
складається з 2/16 частин житлового
будинку АДРЕСА_1

Дане свідоцтво видане на підставі Акту
про продаж нерухомого майна з
прилюдних торгів від 09.07.2009 ВДВС
Подільського РУЮ у м. Києві, котрий був
змінений замість Акту від 17.04.2009, є
чинним і діяв станом на 17.07.2009.

Постановою в.о. начальника ВДВС
Подільського РУЮ у м. Києві Гріненко
Л.І. про перевірку виконавчого
провадження від 07.05.2010 було виправлено
текст в другому абзаці Акту про продаж
майна з прилюдних торгів від 09.07.2009.

Отже, станом на дату видачі свідоцтва -
17.07.2009 акт про продаж майна з прилюдних
торгів від 09.07.2009 був чинним.

В Акті про продаж майна з прилюдних
торгів від 09.07.2009 із змінами за
постановою від 07.05.2010 чітко вказано
площі будинку і розмір частки майна. Ці
ж площі і вказані у акті опису майна від
13.04.2006, з яким ОСОБА_6 погодився.

При проведені прилюдних торгів було
чітко визначено розмір частки боржника
у будинку АДРЕСА_1 Дане майно було
оцінено в межах виконавчого
провадження і вірність вихідних даних
переданих на оцінку підтверджена
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 03.06.2008, яке було залишено в
силі ухвалою Апеляційного суду м. Києва
від 07.10.2008.

Такі відомості підтверджуються і
технічним паспортом на будинок від
14.04.2006.

В оскаржуваних свідоцтві і актах площі
з характеристиками проданого майна
повністю відповідають протоколу про
проведені прилюдні торги №1-162-1/4 ДАК
«Національна мережа аукціонних
центрів» від 09.07.2007.

Сама законність проведення процедури
даних торгів і дотримання прав
позивача вже перевірялася судами і
рішенням Апеляційного суду м. Києва від
04.03.2009 ОСОБА_6 було відмовлено в позові
про визнання торгів недійсними. Дане
рішення було залишене без змін ухвалою
Верховного суду України від 24.09.2009.

Вказаним судовим рішенням було
встановлено відсутність порушень
порядку проведення даних торгів і
вказано про відсутність необхідності у
виділені частки майна боржника, так як
така частка визначена.

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

При цьому, слід звернути увагу на те, що
у відповідності з вимогами ст. 388 ЦК
України, від ОСОБА_4, як добросовісного
набувача частки майна проданого у
порядку, встановленому для виконання
судових рішень, не може бути
витребувано придбане з прилюдних
торгів нерухоме майно.

Тому суд першої інстанції безпідставно
вказав на необхідність виділення
частки боржника в натурі до реалізації
і послався при цьому на рішення
Верховного суду України від 18.09.2013 в
справі № 6-76цс13, адже ця постанова
винесена при перевірці процедури
продажу на торгах частини гуртожитку,
котрий як частина цілісного майнового
комплексу, може дійсно продаватися як
один об'єкт або повинна бути виділена
його частина в натурі. Такий правовий
висновок зроблений виходячи з аналізу
ст. 191 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 5 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», ст.ст. 127, 128, 130, 131 ЖК
Української РСР.

Відповідно до ст. 361 ЦК України
співвласник має право самостійно
розпорядитися своєю часткою у праві
спільної часткової власності. Статтею
362 ЦК України визначено переважне право
купівлі частки у праві спільної
часткової власності. Таким чином закон
визначає як об'єкт цивільних прав в
тому числі і частку майна у спільній
частковій власності будинку.

Посилання суду першої інстанції на
ухвалу Подільського районного суду м.
Києва від 08.05.2009 про визнання мирової
угоди і визнання за ОСОБА_6 і ОСОБА_8
права спільної сумісної власності на
прибудови є необґрунтованим, адже всі
ці приміщення вказані в акті опису
майна від 13.04.2006 і вони входили в склад
проданого на торгах майна ще 09.07.2007.

За ст. 388 ЦК України таке майно у ОСОБА_4
не може витребуване, навіть якби ще
хтось і був його частково
співвласником. Претензії могли бути
лише до самого боржника, котрий ділив
майно вже відчужене у нього.

Суд повинен був застосувати положення
ч. 3 ст. 61 ЦПК України і послатися на
рішення Апеляційного суду м. Києва від
04.03.2009, яке набрало чинності до ухвали
про поділ майна від 08.05.09 і котрим чітко
вказано, що всі ці претензії не можуть
тягти за собою втрату у ОСОБА_4 права
власності на придбане з торгів майно.

При цьому, на час апеляційного розгляду
ухвала Подільського районного суду м.
Києва від 08.05.2009 про визнання мирової
угоди скасована ухвалою Апеляційного
суду м. Києва від 12.08.2014.

Також колегія суддів вважає
безпідставними посилання позивача і
третьої особи з самостійними позовними
вимогами про порушення нотаріусом
порядку видачі свідоцтва через
наявність арешту на майно. Приватний
нотаріус вчиняє нотаріальні дії,
передбачені статтею 34 Закону України
«Про нотаріат» за винятком дій
зазначених у статті 36 цього Закону. Так
статтею 34 Закону передбачено, зокрема,
такі нотаріальні дії: посвідчуються
угоди (договори, заповіти, доручення,
шлюбні контракти та ін.; видаються
свідоцтва про придбання жилих будинків
з прилюдних торгів.

За таких обставин, видача нотаріусом
свідоцтва про придбання жилих будинків
з прилюдних торгів не є посвідченням
угоди про відчуження майна та не
потребує перевірки відсутності
заборони відчуження або арешту майна,
передбаченої статтею 55 Закону України
«Про нотаріат».

При цьому відповідно до статті 50 Закону
України «Про нотаріат» заінтересована
особа, яка вважає неправильною вчинену
нотаріальну дію або відмову у вчиненні
нотаріальної дії, вправі подати про це
скаргу до районного, районного у місті,
міського чи міськрайонного суду за
місцезнаходженням державної
нотаріальної контори, державного
нотаріального архіву, виконавчого
комітету сільської, селищної, міської
Ради народних депутатів чи робочого
місця приватного нотаріуса.

ОСОБА_6 не оскаржував нотаріальні дії у
визначений законом спосіб.

Також, слід зазначити, що первинні
позовні вимоги стосувалися лише
оскарження свідоцтва виданого
нотаріусом, а акти про продаж майна
раніше не оскаржувалися.

В судовому засіданні 19.12.2013 ОСОБА_6 і
ОСОБА_8 подали заяви про збільшення
розміру позовних вимог, відповідно до
яких були заявлені додаткові вимоги
про визнання недійсними та скасування
актів про продаж майна з прилюдних
торгів.

СкасуванняАкту виданого державним
виконавцем в межах виконавчого
провадження є можливими у разі
оскарження рішення державного
виконавця в порядку ст.ст. 383-387 ЦПК
України за скаргою поданою у строк 10
днів з моменту дізнання про такі дії.

Позивач та третя особа дізналися про це
ще в серпні 2009 року і вже 28.10.2009 був
поданий позов від ОСОБА_6 і 26.05.2010 була
подана позовна заява від ОСОБА_8

З цього приводу у п. 16 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 07.02.2014 зазначено, що
відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби може бути подано до суду у
десятиденний строк, а при оскарженні
постанови про відкладення провадження
виконавчих дій - у триденний строк, які
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав чи свобод. Такі
строки є процесуальними, можуть бути
поновлені за наявності поважних для
цього причин за заявою заявника, яка
подається одночасно зі скаргою або
викладається в скарзі у вигляді
клопотання. Якщо скаргу подано з
пропуском строку, встановленого
законом, та відсутнє клопотання про
його поновлення, така скарга суддею
одноособово залишається без розгляду
при її прийнятті та повертається
заявникові. При цьому заявникові може
бути роз'яснено право на повторне
звернення до суду на загальних
підставах.

Таким чином, порядок оскарження актів
про продаж майна з прилюдних торгів
дотриманий не був.

Посилання представника третьої особи з
самостійними позовними вимогами на
факт недоплати коштів ОСОБА_4 за
придбання майна на торгах
спростовується доказами по справі,
згідно яких він сплатив всього 44500 грн.

Також не заслуговують уваги пояснення
щодо необґрунтованості апеляційної
скарги виходячи з ухвали Апеляційного
суду м. Києва від 04.03.2014 по справі №
22-796/3194, адже в даній ухвалі вказано, що
свідоцтво про право власності у
відповідності до п. 6 Тимчасового
положення про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
нерухомого майна, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 27.10.1999 № 68/5 та зареєстрованого
02.11.1999 за № 745/4838 є правовстановлюючим
документом, що підтверджує право
власності позивача на придбане майно.

Також судом першої інстанції не
встановлено факту невизнання
відповідачами суб'єктивного права
власника на придбане майно з прилюдних
торгів. За наведених обставин, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
те, що з урахуванням положень статей 15,
16 ЦК України не є належним способом
захисту судом цивільних прав та
інтересів особи пред'явлення позову
про визнання права власності, коли
суб'єктивне право власника
підтверджене відповідними доказами та
не оспорюється іншими особами. Доводи
представника позивача про те, що
попереднім власником не визнається
право власності позивача на придбане
нерухоме майно, були предметом
дослідження у цивільній справі за
позовом ОСОБА_6 до Державної виконавчої
служби Подільського районного
управління юстиції у м. Києві,
Державної акціонерної компанії
«Національна мережа аукціонних
центрів», треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_4
про визнання недійсними прилюдних
торгів від 09.07.2007 з реалізації 2/16 частин
житлового будинку АДРЕСА_1. По даній
справі рішенням Апеляційного суду м.
Києва від 04.03.2009, залишеним без змін
ухвалою ВСУ, в задоволенні позову
ОСОБА_6 відмовлено.

Разом з цим, необхідно звернути увагу й
на те, що представником відповідача під
час розгляду справи було заявлено про
пропуск позивачем та третьої особою
строку позовної давності за вимогами
про визнання недійсними актів
державного виконавця.

Судом першої інстанції не надано
оцінки заяві представника відповідача
про застосування наслідків пропуску
строку позовної давності, а також
залишено поза увагою заперечення
відповідача щодо обрання невірного
способу оскарження рішення державного
виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено,
що сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

З наведеного вбачається, що позивач та
третя особа звернулись з вимогами про
оскарження актів державного виконавця
поза межами визначеного законом
трирічного строку позовної давності,
однак, оскільки колегія суддів дійшла
висновку про безпідставність та
необґрунтованість даних вимог, то в їх
задоволенні слід відмовити не у зв'язку
з пропуском строку позовної давності, а
у зв'язку з відсутністю належних
законних підстав для їх задоволення.

Що стосується задоволення судом вимог
третьої особи про вселення, слід
зазначити наступне.

Вирішуючи дану вимогу, суд не дав їй
оцінку з точки зору її доведеності
належними та допустимим доказами, у
відповідності з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК
України.

Згідно із вимогами ст. 57 ЦПК України
фактичні дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

ОСОБА_6 в судовому засіданні 05.12.13
вказав, що особисто ОСОБА_4 йому не
перешкоджає і доказів створення
перешкод у нього немає. В свою чергу
представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 з цього
приводу вказав, що в даному будинку
ОСОБА_4 не проживає, його не займав
ніколи і жодних перешкод з боку ОСОБА_4
для інших осіб не чиниться. Ні позивач,
ні третя особа не надали суду жодних
доказів створення будь-яких перешкод і
не допуску ОСОБА_8 з донькою до певних
приміщень цього будинку.

Крім цього, необхідно зауважити, що суд
вирішив вселити в житловий будинок
АДРЕСА_1 ОСОБА_8 разом з малолітньою
дитиною ОСОБА_9 При цьому, суд першої
інстанції залишив поза увагою ту
обставину, що власником 7/8 частин цього
будинку є ОСОБА_5, яка не була
відповідачем за даним позовом і,
відповідно, жодних вимог до неї
пред'явлено не було.

Також, судом зазначається про те, що
третя особа з самостійними позовними
вимогами стала співвласником лише
частини прибудов, тому й вселятися вона
може тільки до цих прибудов, а не до
будинку в цілому, більша частина якого
належить ОСОБА_5, а решта належить
ОСОБА_4, яка не може бути від нього
витребувана. Таким чином, ухваливши
рішення про вселення третьої особи в
будинок в цілому, судом порушено права
інших його співвласників, зокрема
ОСОБА_5

Разом з цим, суд вважаючи ОСОБА_8
співвласником прибудов не обґрунтував
чи відбувся момент набуття нею прав
співвласника, адже державної
реєстрації таких прав не проведено, а
стала вона нібито співвласником
прибудов вже після їх продажу з
прилюдних торгів, законність
проведення яких підтверджена судовим
рішенням, яке набрало законної сили.

Отже, вимоги про вселення ОСОБА_8 разом
з малолітньою дитиною ОСОБА_9 до
спірного будинку також є
необґрунтованими, а відтак не
підлягають задоволенню.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Отже, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду, в оскаржуваних
частинах, у зв'язку недоведеністю
обставин, що мають значення для справи
та неправильним застосуванням норм
матеріального права, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_6
та ОСОБА_8 про визнання недійсними
актів про продаж нерухомого майна з
прилюдних торгів і свідоцтва про
придбання частини будинку з прилюдних
торгів та вселення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_4
та ОСОБА_5 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 20 травня 2014 року в частині
визнання недійсними актів про продаж
нерухомого майна з прилюдних торгів і
свідоцтва про придбання частини
будинку з прилюдних торгів та вселення
- скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6,
ОСОБА_8 про визнання недійсними актів
про продаж нерухомого майна з
прилюдних торгів і свідоцтва про
придбання частини будинку з прилюдних
торгів та вселення - відмовити.

В іншій частині рішення Подільського
районного суду м. Києва від 20 травня 2014
року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та протягом
двадцяти днів може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді