Справа № 161/4590/14-ц
Провадження № 2/161/1915/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

08 вересня 2014 року
м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області

в складі головуючого судді - Присяжнюк
Л.М.,

при секретарі - Фурман Ю.В.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу за борговою розпискою,
-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом
до ОСОБА_4 про стягнення боргу за
борговою розпискою. Вказує, що 12.09.2009
року відповідач під розписку позичила
у нього гроші у розмірі 1500 дол.США,
терміном на 2 місяці, дія розписки була
продовжена до 01.11.2012 року. По даній
розписці гроші не повернуто. 20.01.2014 року
відповідачу було пред'явлено усну
вимогу щодо повернення заборгованості,
на що відповідач пообіцяла повернути
борг, однак по даний час кошти не
повернуто. Просить стягнути з ОСОБА_4 на
свою користь борг 15295 грн., витрати від
інфляції 14,68 грн., проценти за
користування коштами в розмірі 639,88
грн., пеню за несвоєчасне виконання
зобов'язань 2079,70 грн., а також судові
витрати в розмірі 243,60 грн.

Представник позивача ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала із
врахуванням їх збільшення та просила
стягнути із відповідача в користь
позивача 23318,55 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2
позовні вимоги заперечив, додатково
суду пояснив, що відповідач в позику
кошти не отримувала, а кошти в розмірі
1500 дол. США отримала ОСОБА_5

Заслухавши пояснення сторін,
покази свідка ОСОБА_5, дослідивши та
оцінивши подані суду докази, суд
прийшов до наступних висновків.

У відповідності до ст. 1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України
передбачено, що договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_4 позичила у позивача кошти в сумі
1500 дол.США та зобов'язалася повернути
вказану суму до 01.11.2012 року. Даний факт
стверджується розпискою, яку власноруч
підписала відповідач ОСОБА_4, (а.с.8).

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Оскільки
розписка підписана особисто
відповідачем ОСОБА_4, суд приходить до
висновку, що в даному випадку дотримана
письмова форма договору позики.

Водночас, судом не приймаються до уваги
покази свідка ОСОБА_5 та пояснення
представника відповідача про те, що
відповідач ОСОБА_4 не отримувала
вищевказані кошти, а кошти були
отримані ОСОБА_5, оскільки у
відповідності до ст. 1051 ЦК України
спростування факту отримання коштів
від позикодавця чи отримання їх у
меншій кількості, ніж встановлено
договором не можуть ґрунтуватися на
свідченнях свідків, окрім випадків,
коли договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином, у
встановлений строк відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 14 постанови від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» у разі пред'явлення позову про
стягнення грошової суми в іноземній
валюті суду слід у мотивувальній
частині рішення навести розрахунки з
переведенням іноземної валюти в
українську за курсом, встановленим
Національним банком України на день
ухвалення рішення. Таким чином, на
момент постановлення рішення суду
заборгованість відповідача за
зобов'язанням становить 1500 дол. США*12,8222
(офіційний курс НБУ станом на 14.00 05.09.2014
року) = 19233,30 грн.

Згідно із ч. 2ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» від 03 липня 1991 року індекс
споживчих цін (індекс інфляції) - це
показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари і
послуги, які купує населення для
невиробничого споживання, а ціни в
Україні встановлюються в національній
валюті - гривні, тому положення ч. 2 ст. 625
ЦК України щодо сплати боргу з
урахуванням установленого індексу
інфляції поширюються лише на випадки
прострочення виконання грошового
зобов'язання, визначеного договором у
гривні. А тому суд приходить до
висновку, що у задоволенні позову в
частині стягнення із відповідача
інфляційних втрат слід відмовити.

Оскільки розмір відсотків не
встановлено договором, із відповідача
підлягають до стягнення проценти за
користування коштами за період із
01.11.2012 року до 08.09.2014 року, що відповідно
з розрахунку 19233,30 грн. (сума боргу)*3%
(процентна ставка)/ 100%/ 365 днів* 676
(кількість днів користування коштами),
що становить 1068,63 грн. Відповідно
до ч.1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки -
грошової суми, яку боржник повинен
сплатити кредиторові у разі порушення
ним зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України, пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення виконання.

Водночас, у відповідності до ст. 3
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання» розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Так, облікова ставка НБУ станом на
13.08.2013 року становила 6,50%, на 15.04.2014 року
становила 9,50 %, на 17.07.2014 року становила
12,50%. Таким чином, за період із 08.09.2013
року по 14.04.2014 року пеня із розрахунку
19233,30 грн. (сума боргу)*13 % (подвійна
процентна ставка)/100%/365*219 (кількість
днів), становить 1500,20 грн. За період із
15.04.2014 року по 16.07.2014 року із розрахунку
19233,30 грн. (сума боргу)*19 % (подвійна
процентна ставка)/100%/365*93 (кількість
днів) становить 931,10 грн. За період із
17.07.2014 року по 08.09.2014 року пеня із
розрахунку 19233,30 грн. (сума боргу)*25 %
(подвійна процентна ставка)/100%/365*54
(кількість днів) становить 711,37 грн. А
всього пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань становить 3142,67 грн.

Таким чином, із відповідача ОСОБА_4 на
користь позивача ОСОБА_3 слід стягнути
заборгованість за зобов'язаннями в
розмірі 19233,30 грн., проценти за
користування коштами в розмірі 1068,63
грн. та пеню за несвоєчасне виконання
зобов'язань в розмірі 3142,67 грн., а всього
боргу в розмірі 23444,60 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України із
відповідача на користь позивача слід
стягнути судовий збір в розмірі 243,60
грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 258, 509, 526, 527,
530, 533, 549, 611, 625, 629, 1046-1051 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 23444
(двадцять три тисячі чотириста сорок
чотири) гривні 60 копійок
заборгованості за договором позики, з
яких 19233 (дев'ятнадцять тисяч двісті
тридцять три) гривні 30 копійок сума
основного боргу, 1068 (одна тисяча
шістдесят вісім) гривень 63 копійки
проценти за користування коштами та 3142
(три тисячі сто сорок дві) гривні 67
копійок пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп. судового
збору.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Л.М.Присяжнюк