АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 609/450/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Ковтунович О.В. Провадження
№ 22-ц/789/919/14 Доповідач - Жолудько
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Костів О. З., Кузьма Р. М.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю ОСОБА_1, представника ПАТ КБ
"Приватбанк" Гнатишака О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Шумського районного суду
від 08 липня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк", Шумського відділення
філії ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання
незаконним нарахування винагороди за
резервування ресурсів після
дострокового погашення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся
в суд із позовом до ПАТ КБ "Приватбанк",
Шумського відділення філії ПАТ КБ
"Приватбанк" про визнання незаконними
нарахування винагороди за
резервування ресурсів після
дострокового погашення боргу,
іпотечного договору від 21.08.2008 року,
визнання зобов'язань за кредитним
договором від 21.08.2008 року виконаними в
повному обсязі, визнання кредитного та
іпотечного договорів такими, що
припинили свою дію, зобов'язання банку
видати довідку про повне виконання
кредитного зобов'язання.

Рішенням Шумського районного
суду від 08 липня 2014 року в позові ОСОБА_1
відмовлено в повному обсязі за
недоведеністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасуватита
ухвалити нове, яким повністю
задовольнити його позовні вимоги.

Апелянт зазначає, що поняття
"проценти за користування кредитом" та
поняття "винагорода за резервування
ресурсів" є тотожними. Вказує на те, що
заміна відповідачем назви "відсотків
за користування кредитом" на
"винагороду за резервування ресурсів"
фактично не змінює суті правовідносин
між позивачем та відповідачем.
Наголошує на тому, що відсотки за весь
час фактичного користування кредитом
ним сплачені у повному обсязі, що
повністю підтверджується наявними в
матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні ОСОБА_1
підтримав свою апеляційну скаргу,
зіславшись на доводи, викладені в ній,
просить її задовольнити.

Представник ПАТ КБ "Приватбанк"
просить апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду залишити без змін,
посилаючись на те, що судом було повно і
об'єктивно встановлені обставини
справи і ухвалено законне та
обґрунтоване рішення.

Судом установлено, що 21 серпня 2008
року між ОСОБА_1 та Шумським
відділенням ПАТ КБ "Приватбанк" (надалі
- ПАТ КБ "Приватбанк") укладено
кредитний договір № ТЕІ0GA,
відповідно до умов якого позивач
отримав кредит в сумі 16 049,04 доларів США
в обмін на зобов'язання позичальника по
поверненню кредиту, сплаті відсотків,
винагороди в зазначені даним договором
строки. Кінцевий строк погашення
кредиту - 21.08.2023 року.

Станом на 23 січня 2013 року позивач
достроково повернув кредит.

Дострокове повернення кредиту
передбачене п. 2.4.1 договору. При цьому
позичальник зобов'язаний сплатити
банку суму відсотків, суму винагороди
згідно з п. 8.1 договору.

Відповідно до п. 8.1 договору
позичальник сплачує банку винагороду
за резервування ресурсів у розмірі 4,08%
річних від суми зарезервованих
ресурсів.

Станом на 08 липня 2014 року згідно з
довідкою банку за позичальником
рахується заборгованість в сумі 3 982,53
дол. США.

Пунктом 3.6 Договору передбачено,
що позичальник сплачує банку
винагороду в розмірі та в строки,
зазначені в п. 8.1 Договору.

Якщо відповідно до п. 8.1 Договору
передбачена щомісячна сплата
винагороди, то вона встановлюється у
фіксованому розмірі (зазначеному в п.8.1)
від дня списання коштів з кредитного
рахунку до дати повного погашення
кредиту. При цьому, незалежно від
кількості днів, що пройшло від дня
закінчення останнього періоду сплати
до дня остаточного погашення кредиту,
винагорода сплачується у вказаному
розмірі.

Згідно з п.п. 4.1- 4.5 Договору
резервування коштів здійснюється для
виконання зобов'язань за даним
договором із наданням права
позичальнику на використання. За
надане право, зазначене у п. 4.1 Договору,
позичальник сплачує Банку винагороду
за резервування ресурсів в розмірі,
зазначеному у п.8.1 Договору.

Нарахування винагороди
здійснюється на дату щомісячного
платежу за кредитом, при цьому
винагорода нараховується на суму
зарезервованих ресурсів (Додаток № 2 до
Договору) за фактичну кількість днів
резервування ресурсів, виходячи з 360
днів у році. Дата погашення у часовий
інтервал нарахування винагороди не
включається. Розрахунок винагороди за
резервування ресурсів здійснюється
щоденно з моменту підписання Договору.
При останньому погашенні
винагорода за резервування ресурсів
нараховується за весь час резервування
(до Дати погашення кредиту), при цьому
сумою зарезервованих ресурсів
вважається сума, вказана у Графіку
погашення кредиту (Додаток №2 до
Договору).

Винагорода за резервування
ресурсів сплачується щомісяця з
щомісячним платежем за кредитом від
дня нарахування згідно статті 4.2
Договору. У випадку дострокового
погашення кредиту винагорода
сплачується одночасно з останнім
платежем за кредитом.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення учасників
апеляційного розгляду справи, колегія
вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1
слід відхилити.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
при достроковому погашенні кредиту
позивач не сплатив банку визначену
суму винагороди за резервування
ресурсів іне довів у встановленому
законом порядку незаконність
нарахування банком цієї винагороди
після дострокового погашення кредиту.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає рішення суду обґрунтованим та
таким, що відповідає вимогам закону.

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтями 526, 611, 625, ч.1; 629
ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору. У разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом. Договір є обов'язковий для
виконання сторонами. Боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 1054, ч. 1 ЦК
України за кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Положення статті 531 ЦК України
передбачає, що боржник має право
виконати свій обов'язок достроково,
якщо інше не встановлено договором,
актами цивільного законодавства або не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Суд першої інстанції дійшов
мотивованого висновку про те, що
винагорода за резервування ресурсів
нараховується одночасно з видачею
кредитних коштів на всю суму наданого
кредиту та весь строк дії договору,
який зазначено у п. 8.1 договору, а саме
до 21 серпня 2023 року, але сплачується
щомісячно. У разі дострокового
погашення кредиту боржник повинен
сплатити винагороду за резервування у
повному обсязі.

Відповідно до ст 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням
проведеним належним чином.

Колегія суддів вважає, що позивач
при укладенні договору мав можливість
ознайомитися з його умовами та не
погодитись чи відмовитись від
укладання договору, проте договір був
підписаний та виконувався сторонами.

Відповідно до ст. 627, ч. 1 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

За таких обставин, відповідно до
п. 4.5 кредитного договору при
достроковому погашенні кредиту ОСОБА_1
повинен був оплатити винагороду за
резервування ресурсів у повному
обсязі.

Доказів того, що позивач у повному
обсязі виконав умови кредитного
договору, зокрема, щодо виплати
винагороди за резервування ресурсів,
нарахованих до 21.08.2023 року, ним не
надано, а судом не здобуто, тому немає
підстав вважати припиненим кредитний
договір.

Колегія суддів вважає, що
відсутні правові підстави для визнання
незаконним нарахування винагороди за
резервування ресурсів після
дострокового погашення боргу за
кредитним договором, визнання
кредитного та іпотечного договорів
такими, що припинили дію, та
зобов'язання повернути
правовстановлюючі документи позивачу.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що рішення суду ухвалене
з додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, ч.1, п. 1; 313; 314; 317;
319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Шумського районного суду
від 08 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Л.Д. Жолудько