Провадження №2/263/433/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 року Жовтневий районний
суд міста Маріуполя Донецької області
у складі головуючого судді Турченка
О.В., при секретарі Лапоног Т.Г.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Маріуполі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
комунального підприємства
«Маріупольське трамвайно-тролейбусне
управління» про визнання незаконним
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з даним
позовом, уточненим в ході судового
розгляду, та в обґрунтування зазначила,
що з 27.05.2003 року працювала у КП «МТТУ»
оператором міської диспетчерської
служби, 01.06.2004 року була переведена
диспетчером (лінійним) в міську
диспетчерську службу КП «МТТУ». У
зв'язку із реорганізацією структурного
підрозділу наказом №353л від 03.11.2013 року
вона була звільнена з посади. Із
вказаним звільненням не згодна,
оскільки з 11.09.2013 року є членом
первинної профспілкової організації
Всеукраїнської професійної спілки
«Захист справедливості» працівників
комунального підприємства «МТТУ», яка
не давала своєї згоди на її звільнення.
Також у день звільнення вона
перебувала у відпустці. У зв'язку з цим
просить визнати наказ №353л від 15.10.2013
року про її звільнення протиправним та
скасувати його, поновити її на посаді
диспетчера (лінійного) міської
диспетчерської служби, стягнути з КП
«МТТУ» середній заробіток за час
вимушеного прогулу та моральну шкоду у
розмірі 1000 грн.

Позивачка у судове засідання не
з'явилась без поважних причин, про
день,час та місце розгляду справи була
повідомлена належним чином.

Представник позивачки ОСОБА_2 у
судовому засіданні позов підтримала
повністю та додатково пояснила, що МТТУ
двічі направляло запити до профспілки
«Захист справедливості» у лютому та
березні 2013 року про звільнення
позивачки, проте отримало відмову в
наданні згоди. Позивачка відмовлялася
від інших посад, оскільки посада
диспетчера є вищою за кваліфікацією,
ніж оператор.

Представники відповідача Темір І.К. та
Ляшенко С.С. у судовому засіданні позов
не визнали та надали заперечення, в
яких зазначили, що процедура
звільнення ОСОБА_1 була проведена з
дотриманням вимог діючого
законодавства про працю, позивачка про
звільнення попереджалася та їй було
запропоновані інші посади, проте вона
відмовилася. Наказ про реорганізацію
було оскаржено позивачкою та іншими
працівниками у суді, однак був
залишений за рішенням суду у силі.
03.11.2013 року у позивачки закінчилася
відпустка, тому її й звільнили 03.11.2013
року. Адміністрація відповідача
зверталася до профспілки МТТУ та
отримала згоду на звільнення
позивачки. Окрім того, рішенням суду
встановлено, що позивачка є членом
вказаної профспілки, а її статут не
забороняє членство у декількох
профспілках.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд встановив наступні фактичні
обставини та відповідні ним
правовідносини.

Згідно відомостям, що містяться у
трудовій книжці НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1,
остання з 29.05.2003 р. працювала на посаді
оператора в міській диспетчерській
службі КП «МТТУ», а з 01.06.2004 р.
переведена на посаду диспетчера
(лінійного).

Наказом КП «МТТУ» №292 від 31.07.2013 р.
міська диспетчерська служба
реорганізована у міську диспетчерську
службу та службу руху і контролю.

Наказом №79л від 01.08.2013 р. працівники КП
«МТТУ», у тому числі й ОСОБА_1,
попереджені про їх майбутнє
вивільнення 15.10.2013 р.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про
відпустки» за бажанням працівника у
разі його звільнення йому має бути
надано невикористану відпустку з
наступним звільненням. Датою
звільнення в цьому разі є останній день
відпустки.

Згідно наказу №1177 ОСОБА_1 перебувала у
відпустці з 11.10.2013 року по 03.11.2013 року.

Наказом КП «МТТУ» №353л від 03.11.2013 р.
ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі
статті 40 п.1 КЗпП України.

Таким чином, твердження щодо
незаконності звільнення позивачки у
зв'язку з її перебуванням у відпустці є
безпідставними, оскільки при
звільненні позивачкою було
добровільно використано своє право на
відпустку, а дата її звільнення у
відповідності зі ст.3 Закону України
«Про відпустки» припадає на останній
день відпустки, а саме 03.11.2013 року.

Окрім того, відповідно до ст.43 КЗпП
України розірвання трудового договору
з підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5, 7 статті 40
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник. Якщо працівник
одночасно є членом кількох первинних
профспілкових організацій, які діють
на підприємстві, в установі,
організації, згоду на його звільнення
дає виборний орган тієї первинної
профспілкової організації, до якої
звернувся власник або уповноважений
ним орган.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя від 03.03.2014 року, залишеним в
силі ухвалою апеляційного суду
Донецької області від 06.05.2014 року,
встановлено, що ОСОБА_1 є членом
первинної профспілкової організації
КП «МТТУ», яка входить до складу
Профспілки працівників
житлово-комунального господарства,
місцевої промисловості, побутового
обслуговування населення України.

Згідно із ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно витягу з протоколу №58 засідання
профспілкового комітету КП «МТТУ» від
14.10.2013 року профспілковою організацією
надано згоду адміністрації на
звільнення ОСОБА_1 диспетчера
(лінейного) ГДС за ст.40 п. 1 КЗпП України.

Суд не приймає до уваги твердження
позивачки, про те, що вона є членом
профспілки «Захист справедливості», а
ця організація згоди на її звільнення
не надавала, оскільки законом та
статутом профспілки не забороненл
одночасне членство працівника у
декількох профспілкових організаціях,
а нормами КЗпП України не передбачене
обов'язкове отримання згоди на
звільнення усіх профспілкових
організацій, членом яких є працівник.

Відповідно до ст.212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних
у справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами
доказів окремо, а також їх достатність
і взаємний зв'язок у сукупності, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для визнання наказу №353л від
15.10.2013 року про звільнення ОСОБА_1
протиправним, у зв'язку з чим вимоги в
цій частині не підлягають задоволенню.
Позовні вимоги щодо скасування
зазначеного наказу, поновлення
позивачки на посаді диспетчера
(лінійного) міської диспетчерської
служби, стягнення з КП «МТТУ»
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди є похідними
від зазначених вище, у зв'язку з чим
також задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.8, 10, 11, 88, 58-61, 209, 212-215 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
комунального підприємства
«Маріупольське трамвайно-тролейбусне
управління» про визнання незаконним
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецької області
через Жовтневий районний суд м.
Маріуполя протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

О.В. Турченко