Справа № 132/342/14-ц Провадження №
22-ц/772/2516/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Копчинський В. І.Категорія:
27Доповідач: Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2014 р. м. Вінниця колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області в складі:

Головуючої судді: Марчук В.С.,

Суддів: Сопруна В.В., Панасюка О.С.

При секретарі: Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Калинівського районного суду
Вінницької області від 27 травня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення
боргу,

ВСТАНОВИЛА:

4 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернувся у
Калинівський районний суд Вінницької
області з даним позовом. Свої вимоги
він мотивував тим, що 04.04.2011 року
позичив громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_4
гроші в сумі 90 000,00 доларів США, про що
останнім було написано власноручно
розписку.

Відповідно до вищевказаної розписки,
відповідачі зобов'язались повернути
позичені кошти та проценти в розмірі 2%
щомісячно від суми позову на вимогу
позивача.

13.12.2013 року позивачем на адресу
відповідачів було направлено письмову
вимогу про повернення боргу з
урахуванням процентів на загальну суму
147 600,00 доларів США. Відповідно до
Витягу з Державного реєстру поштових
відправлень, дане рекомендоване
відправлення було отримано
відповідачем 14.12.2013 року. Однак, станом
на 04.02.2014 року відповідачі відповіді на
вимогу не надали, коштів не повернули,
тому в зв'язку з порушенням
відповідачами взятих на себе
зобов'язань, позивач просив суд
стягнути з відповідачів на його
користь заборгованість у розмірі 149 400
доларів США, а саме 90 000,00 доларів США -
основного боргу та 59 400,00 доларів США -
процентів за період з 04.05.2011 року по
04.01.2014 року із розрахунку 2% щомісячно.
Що еквівалентно станом на 29.01.2014 року по
курсу НБУ 1 194 154,20 грн.

Заочним рішенням Калинівського
районного суду Вінницької області від
27.05.2014 року позов задоволено. Вирішено:
стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 1 194 154,20 грн. та судові витрати.

Ухвалою Калинівського районного суду
Вінницької області від 07.07.2014 року
заяву про перегляд заочного рішення
суду - залишено без задоволення.

Не погодившись із заочним рішенням
суду, відповідач ОСОБА_2 оскаржив його в
апеляційному порядку як незаконне та
необґрунтоване. Просить суд скасувати
рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обгрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, вважає що апеляційну скаргу
слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин на які сторони посилаються, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

У даному випадку судом дотримано
зазначених вимог закону.

Так, задовольняючи позов, суд виходив з
обставин, що 04.04.2011 року позивач позичив
відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 гроші в
сумі 90 000,00 доларів США, про що
останніми було написано власноручно
розписку, яка відповідно до норми ч.2 ст.
1047 ЦК України підтверджує укладення
договору позики.

Відповідно до вищевказаної розписки,
відповідачі зобов'язались повернути
запозичені кошти та проценти в розмірі
2% щомісячно від суми позову на першу
вимогу позивача (а/с10). 13.12.2013 року
позивачем на адресу відповідачів через
пошту було направлено письмову вимогу
про повернення боргу з урахуванням
процентів на загальну суму 147 600,00
доларів США. З витягу з Державного
реєстру поштових відправлень видно, що
дане рекомендоване відправлення було
отримано відповідачами 14.12.2013 року (
а/с6-9). Однак, станом на 04.02.2014 року
відповіді на вимогу не надано, коштів
не повернуто.

В матеріалах справи наявна копія
боргової розписки, достовірність
оригіналу якої посвідчена суддею під
час попереднього розгляду справи (а/с
10). Доказів про повернення боргу
матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

За ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Крім того, відповідно до вимог ст. 1047 ЦК
України договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, на підтвердження укладення
зазначеного договору позики
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 видали
позивачеві письмову розписку про
позичені гроші (а.с. 10).

Тим самим, суд дійшов правильного
висновку про наявність боргових
зобов`язань за договором позики
відповідачів перед позивачем, а також
про розмір цих зобов`язань.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Відповідно до наданої розписки,
відповідачі зобов'язались виплачувати
2% щомісячно від позиченої суми - 90 000, 00
доларів США.

Виходячи з викладеного, суд дійшов
правильного висновку про задоволення
позову.

Доводи апеляційної скарги, які
зводяться до того, що копію розписки,
яка міститься в матеріалах справи, не
можна вважати укладеним належним чином
договір позики не заслуговують на
увагу, оскільки розписка це дійсно не
договір позики, а лише доказ
підтвердження укладення договору
позики. Саме про це зазначено у рішенні
суду. Відповідачі ж, у свою чергу, нічим
не спростували вказаного доказу
укладення договору.

Щодо доводів про необхідність
застосування норм Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
то вони безпідставні, оскільки
відповідно до ст. 2 зазначеного Закону,
він регулює відносини, що виникають між
учасниками ринків фінансових послуг
під час здійснення операцій з надання
фінансових послуг. А дана позика грошей
не є фінансовими послугами,
визначеними ст. 4 цього ж Закону.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги не є
істотними, а відтак не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм процесуального
та неправильне застосування норм
матеріального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

За змістом ст. 308 апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права; не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Калинівського районного суду
Вінницької області від 27 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді/підписи/

З оригіналом вірно

суддя:
В.С. Марчук