Ухвала

іменем україни

26 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитними
договорами, за касаційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» на рішення апеляційного суду
Вінницької області від 24 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП
Факторинг Україна») звернулося до суду
із указаним позовом та просило
стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в солідарному порядку
заборгованість за кредитними
договорами від 22 листопада 2006 року в
сумі 38 380,22 доларів США, що еквівалентно
306 531 грн 30 коп., від 28 липня 2006 року в
сумі 21 344,57 доларів США, що еквівалентно
170 472 грн 67 коп., від 03 березня 2008 року в
сумі 18 464,81 доларів США, що еквівалентно
147 472 грн 89 коп., а також в рахунок
погашення заборгованості за вказаними
кредитними договорами звернути
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
житлову квартиру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 50,3
кв. м, належну ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на праві
власності.

В обґрунтування позовних вимог
зазначило, що ОСОБА_3 не виконав
належними чином свої зобов'язання щодо
повернення позивачу кредиту в
обумовлені договорами строки та
своєчасного здійснення плати за
користування кредитними коштами.

Рішенням Калинівського районного суду
Вінницької області від 24 лютого 2014 року
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
солідарному порядку заборгованість за
кредитними договорами від 22 листопада
2006 року в сумі 38 380,22 доларів США, що
еквівалентно 306 531 грн 30 коп., від 28 липня
2006 року в сумі 21 344,57 доларів США, що
еквівалентно 170 472 грн 67 коп., від 03
березня 2008 року в сумі 18 464,81 доларів
США, що еквівалентно 147 472 грн 89 коп.

У рахунок погашення заборгованості за
вказаними кредитними договорами
звернуто стягнення на предмет іпотеки
за договором іпотеки (майнова порука)
від 28 липня 2006 року та договором
наступної іпотеки (майнова порука) від
03 березня 2008 року, а саме: житлову
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 50,3 кв. м,
належну ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на праві
власності на підставі свідоцтва про
право власності на житло.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 24 липня 2014 року
рішення суду першої інстанції в
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення, яким у
задоволенні зазначеної позовної
вимоги відмовлено. В іншій частині
рішення районного суду залишено без
змін.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення апеляційного суду
Вінницької області від 24 липня 2014 року
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про звернення стягнення
на предмет іпотеки, ухвалити в цій
частині нове рішення про задоволення
зазначеної позовної вимоги,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується, а тому не переглядається
в касаційному порядку.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що згідно з
кредитним договором від 22
листопада 2006 року, укладеним між ОСОБА_3
та Закритим акціонерним товариством
«ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»),
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі
- ПАТ «ОТП Банк»), ОСОБА_3 отримав кредит
в сумі 34 000 доларів США зі строком
повернення до 21 листопада 2031 року.

На підставі кредитного договору від 28
липня 2006 року, укладеного між цими ж
сторонами, ОСОБА_3 було надано кредит в
сумі 35 000 доларів США, зі строком
повернення до 27 липня 2012 року.

Згідно з кредитним договором від 03
березня 2008 року, укладеним між
вищезазначеними сторонами, ОСОБА_4
надано кредит в сумі 20 000 доларів США зі
строком повернення до 18 лютого 2013 року.

У забезпечення своєчасності виконання
ОСОБА_3 зобов'язань за указаними
кредитними договорами, між банком та
ОСОБА_4 були укладені договори поруки,
відповідно до яких остання прийняла на
себе зобов'язання відповідати за повне
та своєчасне виконання позичальником
боргових зобов'язань перед банком за
кредитними договорами.

ОСОБА_3 не виконав належним чином взяті
на себе договірні зобов'язання за
кредитними договорами, в результаті
чого у останнього утворилася
заборгованість, яку банк просив
стягнути з останнього, як боржника та
ОСОБА_4, як поручителя, в солідарному
порядку.

Разом з тим у забезпечення виконання
зобов'язань за кредитними договорами
від 28 липня 2006 року та від 03 березня 2008
року між банком та ОСОБА_5 та ОСОБА_6
були укладені договір іпотеки (майнова
порука) та договір наступної іпотеки
(майнова порука), відповідно до яких
останні передали банку в іпотеку
житлову квартиру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 50,3
кв. м, належну їм на праві власності на
підставі свідоцтва про право власності
на житло.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
звернення стягнення на предмет
іпотеки, суд першої інстанції виходив
із доведеності та обґрунтованості
позовних вимог.

Разом з тим, скасовуючи рішення суду
першої інстанції в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки та
ухвалюючи в цій частині нове рішення
про відмову у задоволенні зазначених
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що районний
суд не зазначив у резолютивній частині
рішення початкову ціну предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
та спосіб реалізації предмета іпотеки.

Крім того, апеляційний суд при
ухваленні оскаржуваного рішення також
виходив із того, що при вирішенні
даного спору підлягає застосуванню
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» (набрав чинності 7
червня 2014 року), згідно з яким предмет
іпотеки не може бути примусово
стягнутий (відчужений без згоди
власника), при цьому наявні всі умови
для застосування цього Закону України.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду апеляційної інстанції
з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Таким чином, звернення стягнення на
предмет іпотеки є можливим у разі
невиконання боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
іпотеку», у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Як роз'яснено в п. 42 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
резолютивна частина рішення суду в
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як статті 39 Закону
України «Про іпотеку», так і положенням
пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК
України. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; спосіб реалізації
предмета іпотеки - шляхом проведення
прилюдних торгів або застосування
процедури продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

Крім того, 07 червня 2014 року набрав
чинності Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», згідно з яким
протягом дії цього Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідно до ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

З вищевикладених вимог закону
вбачається, що апеляційний суд мав
право на застосування Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», оскільки є й інші підстави,
передбачені нормами матеріального та
процесуального права, для скасування
рішення суду першої інстанції,
оскільки у такому разі при ухваленні
власного судового рішення апеляційний
суд застосовує закон, який є чинним на
час ухвалення такого рішення.

Перевіривши доводи касаційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів суду касаційної
інстанції дійшла висновку про
відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 24 липня 2014 року, оскільки судове
рішення законне та обґрунтоване, а
доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 24 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С.
Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

О.В. Умнова