Справа № 369/6671/13-ц Головуючий у І
інстанції Дубас Т.В.Провадження №
22-ц/780/4282/14 Доповідач у 2
інстанції КашперськаКатегорія 19
УХВАЛА

Іменем України

02 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кашперської
Т.Ц.,

суддів Фінагєєва
В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 03
червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк», Публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк», Петрівська
сільська рада Києво-Святошинського
району Київської області, відділ
Держземагентства у
Києво-Святошинському районі Київської
області, реєстраційна служба
Києво-Святошинського районного
управління юстиції, приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інвестиційна
компанія «ІФГ Капітал» про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу
земельних ділянок та витребування
земельних ділянок з чужого незаконного
володіння,

заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернулася до суду із позовом про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу земельних ділянок та
витребування земельних ділянок з
чужого незаконного володіння,
посилаючись на те, що є власником
земельних ділянок в межах с. Петрівське
Києво-Святошинського району та 20
червня 2008 року отримала державні акти
на право власності на дані земельні
ділянки. 17 квітня 2013 року вона
звернулася до землевпорядника
Києво-Святошинського району с.
Петрівське з проханням надати довідку
про наявні у її власності земельні
ділянки, та дізналася, що вказані
ділянки були продані 12 квітня 2012 року
нею на користь відповідачів, при цьому
вона договорів купівлі-продажу не
підписувала. Крім того, на момент
укладення договорів купівлі-продажу
земельні ділянки знаходилися під
іпотечною заставою у ТОВ «Укрпромбанк»
та ПАТ «Дельта Банк» із забороною їх
відчуження. Просила визнати недійсними
договори купівлі-продажу земельних
ділянок від 12 квітня 2012 року, укладені
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, ОСОБА_3,
посвідчені приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, та скасувати їх державну
реєстрацію; витребувати земельні
ділянки з чужого незаконного
володіння.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 03
червня 2014 року позов задоволено,
визнано недійсними договори
купівлі-продажу земельних ділянок від
12 квітня 2012 року, кадастрові номери
:03:001:0054 та :03:004:0028, що
знаходяться за адресою с. Петрівське
Києво-Святошинського району Київської
області площею 3,3990 га. та 1,5400 га.
відповідно, цільове призначення землі
житлової та громадської забудови,
укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, ОСОБА_3,
посвідчені приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстровані в реєстрі
за № 1369, та скасовано їх державну
реєстрацію; витребувано на користь
ОСОБА_2 земельні ділянки з чужого
незаконного володіння.

Додатковим рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 17 червня 2014 року
вирішено питання про розподіл судових
витрат та стягнуто із відповідачів на
користь позивача по 2863,85 грн.

Відповідач ОСОБА_1, не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 03
червня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до відхилення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вказаним вимогам закону

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу земельних ділянок та
витребування земельних ділянок з
чужого незаконного володіння, суд
першої інстанції виходив із того, що у
оспорюваних договорах купівлі-продажу
земельних ділянок від 12 квітня 2012 року
підписи від імені ОСОБА_2 виконані не
ОСОБА_2, а іншою особою, що вказує на
факт відсутності волевиявлення
позивача на укладення даних договорів,
та прийшов до висновку, що вказані
договори підлягають визнанню
недійсними, а власник ОСОБА_2 має право
витребувати своє майно з чужого
незаконного володіння.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками суду першої
інстанції, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що ОСОБА_2 згідно державного
акта серія ЯЖ № 235953, виданого на
підставі рішення Петрівської
сільської ради від 17 квітня 2008 року № 2
ХІV сесії V скликання є власником
земельної ділянки пл. 3,3900 га. в межах с.
Петрівське Києво-Святошинського
району Київської області, кадастровий
номер :03:001:0054. Також ОСОБА_2 згідно
державного акта серія ЯЖ № 235954,
виданого на підставі рішення
Петрівської сільської ради від 17
квітня 2008 року № 1 ХІV сесії V скликання
є власником земельної ділянки пл. 1,5400
га. в межах с. Петрівське
Києво-Святошинського району Київської
області, кадастровий номер
:03:004:0028.

24 травня 2006 року між ТОВ «Український
промисловий банк» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір № 131/ПВ-06, а
також між ТОВ «Український промисловий
банк» та ОСОБА_6 було укладено
кредитний договір № 135/ПВ-06, на
забезпечення виконання яких між ТОВ
«Український промисловий банк» та
ОСОБА_2 було укладено іпотечні договори
№ 131/Zпвіп-08 та № 135/Zпвіп-08 від 10 квітня
2008 року, посвідчені приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_5

Згідно іпотечного договору № 131/Zпвіп-08
предметом іпотеки є нерухоме майно, а
саме земельна ділянка, що розташована
за адресою Київська область,
Києво-Свяошинський район, Петрівська
сільська рада, площею 1,5400 га., цільове
призначення - для ведення особистого
селянського господарства, кадастровий
номер :03:004:0028. Предмет іпотеки
належить іпотекодавцю на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯД № 701048,
виданого 28 лютого 2007 року
Києво-Святошинським районним відділом
земельних ресурсів, на підставі
договорів купівлі-продажу земельних
ділянок № 2383 від 11 липня 2006 року, № 2912
від 26 липня 2006 року, № 2116 від 22 червня 2006
року, зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 35.
Нотаріусом накладено заборону
відчуження земельної ділянки за
НОМЕР_2.

Згідно іпотечного договору № 135/Zпвіп-08
предметом іпотеки є нерухоме майно, а
саме земельна ділянка, що розташована
за адресою Київська область,
Києво-Свяошинський район, Петрівська
сільська рада, площею 3,9000 га., цільове
призначення - для ведення особистого
селянського господарства, кадастровий
номер :03:001:0054. Предмет іпотеки
належить іпотекодавцю на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯД № 701048,
виданого 28 лютого 2007 року
Києво-Святошинським районним відділом
земельних ресурсів, на підставі
договорів купівлі-продажу земельних
ділянок № 2383 від 11 липня 2006 року, № 2912
від 26 липня 2006 року, № 2116 від 22 червня 2006
року, зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 35.
Нотаріусом накладено заборону
відчуження земельної ділянки за
НОМЕР_1.

За змістом договору купівлі-продажу
від 12 квітня 2012 року, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
що зареєстрований в реєстрі за № 1369,
ОСОБА_2 передала належну їй на праві
власності земельну ділянку
кадастровий номер :03:004:0028, площею
1,5400 га., яка розташована в межах села
Петрівське, Києво-Святошинського
району Київської області та належить
продавцю на підставі державного акту
на право власності на земельну ділянку
серія ЯЖ № 235954, виданого управлінням
земельних ресурсів у
Києво-Святошинському районі 20 червня
2008 року на підставі рішення
Петрівської сільської ради від 17
квітня 2008 року № 1 ХІV сесії V скликання,
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 71, у
власність покупцям ОСОБА_1 та ОСОБА_3

За змістом договору купівлі-продажу
від 12 квітня 2012 року, посвідченого
приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_4, що
зареєстрований в реєстрі за № 1366,
ОСОБА_2 передала належну їй на праві
власності земельну ділянку
кадастровий номер :03:001:0054, площею
3,3900 га., яка розташована в межах села
Петрівське, Києво-Святошинського
району Київської області та належить
продавцю на підставі державного акту
на право власності на земельну ділянку
серія ЯЖ № 235953, виданого управлінням
земельних ресурсів у
Києво-Святошинському районі 20 червня
2008 року на підставі рішення
Петрівської сільської ради від 17
квітня 2008 року № 2 ХІV сесії V скликання,
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 70, у
власність покупцям ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Аналізуючи наведені норми,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Як вбачається з висновку експертів за
результатами проведення
судово-почеркознавчої експертизи
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз №
14597/14598/13-32 від 05 березня 2014 року, підписи
від імені ОСОБА_2 в графі «Продавець 1.»
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 12 квітня 2012 року,
укладеного від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_1
та посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 за № 1369, договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
12 квітня 2012 року, укладеного від імені
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
за № 1366 виконані рукописним способом
пастою кулькової ручки без попередньої
технічної підготовки чи використання
технічних засобів; виконані не ОСОБА_2,
а іншою особою.

Таким чином, беззаперечно встановивши,
що підписи на договорах
купівлі-продажу земельних ділянок
належать не ОСОБА_2, а іншій особі, а
приватним нотаріусом ОСОБА_4
підтверджено, що на підписанні спірних
договорів замість позивача була
присутня інша особа, суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги про визнання договорів
купівлі-продажу земельних ділянок
недійсними.

Доводи апеляційної скарги, що позивач
була присутня під час передання
останнього траншу оплати за оспорювані
земельні ділянки, не спростовують
висновків суду про недодержання в
момент вчинення правочину вимоги, яка
встановлена ч. 3 ст. 203 ЦПК України, та не
підтверджені будь-якими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги, в тому
числі щодо використання при укладенні
спірних договорів оригіналів
правовстановлюючих документів на
земельні ділянки, нез'ясування
обставини про можливість існування
трьох примірників державних актів,
невідповідності висновків суду
стосовно перебування оспорюваних
ділянок під іпотечною заставою, також
не є підставою для скасування рішення в
цій частині.

Оцінюючи висновки суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог про витребування
спірних земельних ділянок з чужого
незаконного володіння, колегія суддів
виходить із наступного.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до п.п. 21, 22 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 лютого 2014 року
№ 5 «Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав», спір про повернення
майна, що виникає з договірних відносин
або відносин, пов'язаних із
застосуванням наслідків недійсності
правочину, підлягає вирішенню
відповідно до законодавства, яке
регулює ці відносини. У разі коли між
особами відсутні договірні відносини
або відносини, пов'язані із
застосуванням наслідків недійсності
правочину, спір про повернення майна
власнику підлягає вирішенню за
правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо власник
вимагає повернення свого майна з
володіння особи, яка незаконно ним
заволоділа, така позовна вимога
підлягає розгляду та вирішенню також
за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо майно
за відплатним договором придбане в
особи, яка не мала права його
відчужувати, власник має право
витребувати це майно з незаконного
володіння набувача (статті 387, 388 ЦК).
Якщо в такій ситуації (саме так
обґрунтовано підставу позову)
пред'явлений позов про визнання
недійсними договорів про відчуження
майна, суду під час розгляду справи
слід мати на увазі правила, встановлені
статтями 387, 388 ЦК.

У зв'язку із цим суди повинні
розмежовувати, що коли майно придбано
за договором в особи, яка не мала права
його відчужувати, то власник має право
на підставі статті 388 ЦК звернутися до
суду з позовом про витребування майна у
добросовісного набувача, а не з позовом
про визнання договору про відчуження
майна недійсним. Це стосується не лише
випадків, коли укладено один договір із
порушенням закону, а й випадків, коли
спірне майно відчужено на підставі
наступних договорів.

Таким чином, враховуючи, що земельні
ділянки вибули з володіння ОСОБА_2 не з
її волі, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про необхідність
витребування даного майна, що
відповідає вимогам ст. 388 ЦК України про
витребування майна у добросовісного
набувача.

Доводи апелянта, що у відповідача
наявні докази, які свідчать про
наявність волі позивача на укладення
оспорюваних договорів та відчуження
земельних ділянок, не підтверджуються
доказами, наявними в матеріалах справи,
і суперечать вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК
України.

Разом із тим, оскільки відповідачі
придбали земельні ділянки на підставі
договорів купівлі-продажу, тобто на
відповідній правовій підставі, однак у
особи, яка не мала права його
відчужувати, вони є не незаконними, а
добросовісними набувачами земельних
ділянок, а тому із мотивувальної
частини рішення необхідно виключити
посилання на ст. 387 ЦК України, яку суд
застосував самостійно, хоча позивач на
неї не посилався.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України, не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Інші доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на доказах та законі і не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 03
червня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Кашперська Т.Ц.

Судді :
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.