АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 22
травня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення моральної шкоди та
витрат на адвокатські послуги.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 р. ОСОБА_2 звернувся у суд з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
моральної шкоди та витрат на
адвокатські послуги.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 27
січня 2011 р. між ним та відповідачем було
укладено договір позики на суму 27 000
дол.США. 08 червня 2012 р. ним було
направлено на адресу відповідача
лист-вимогу, проте останній кошти не
повернув, у зв'язку з чим позивач
звернувся у суд з позовом про стягнення
на його користь заборгованості, в сумі
214 282 грн. 80 коп., 1 179 грн. 20 коп. - штрафних
санкцій та судових витрат, в сумі 2 154
грн. 62 коп.

Вказував, що заочним рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
19 листопада 2012 р. позов задоволено та
ухвалено стягнути зазначені кошти на
його користь.

Зазначав, що під час розгляду судом
зазначеної справи про стягнення
заборгованості ним були понесені
витрати на правову допомогу в сумі 21 761
грн. 60 коп., які з урахуванням положень
ст.88 ЦПК України просив стягнути з
відповідача на свою користь.

Окрім того, у зв'язку з невиконанням
відповідачем умов договору позики йому
завдано моральної шкоди, яка полягає у
спричиненні фізичного болю та душевних
стражданням, що підтверджується та
оцінена спеціалістом, у розмірі 165 168
грн.

Посилаючись на викладені обставини
просив суд стягнути з відповідача його
користь моральну шкоду в розмірі 165 168
грн., витрати на правову допомогу,
пов'язані з розглядом іншої справи, в
сумі 21 761 грн. 60 коп., 5 000 грн. - витрат
пов'язаних з проведенням експертних
досліджень та 1 869 грн. 30 коп. сплаченого
судового збору.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 22 травня 2014 р. в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши
представника позивача, який підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню частково, з
огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 27 січня 2011 р. між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір
позики, за умовами якого позивач надав
відповідачу у борг грошові кошти, в
сумі 27 000 дол.США

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 19 листопада
2012 р., з урахуванням ухвали того ж суду
від 31 січня 2013 р., постановлено стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в рахунок
повернення боргу 214 282 грн. 80 коп., три
проценти річних за час прострочення
виконання зобов'язання, в сумі 1 179 грн. 20
коп. та 2 154 грн. 62 коп. судового збору
/а.с.8, 9/.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог районний суд виходив з підстав
недоведеності тієї обставини, що
несплатою грошових коштів за договором
позики позивачу завдано моральної
шкоди, та тієї обставини, що таку шкоду
заподіяно протиправною поведінкою
відповідача.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів визнає законними й
обґрунтованими. Вони повністю
узгоджуються з сукупністю зібраних у
справі й належно оцінених у рішенні
доказів.

Відповідно до керівних роз'яснень п.3
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р.
№4 під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Таким чином, при відшкодуванні
моральної шкоди необхідно з'ясовувати,
чим підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних страждань, а
також в якій матеріальній формі
позивач оцінює заподіяну йому шкоду та
чим він при цьому керується.

Згідно з п.5 зазначеної Постанови
Пленуму Верховного Суду України
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Посилання апеляційної скарги на зміст
висновку експертного дослідження, яким
нібито встановлено, що діями
відповідача завдано позивачу моральну
шкоду, не може бути прийнятий судом до
уваги, остільки вказане дослідження
було проведено в позасудовому порядку,
й не може бути визнано належним доказом
по справі.

Вимога про відшкодування моральної
шкоди не ґрунтується на нормах
матеріального права, не передбачена й
умовами договору позики.

Положеннями ст.549, ч.2 ст.625 ЦК України
правовими наслідками порушення
грошового зобов'язання, тобто
зобов'язання сплатити гроші, є
обов'язок сплатити не лише суму
основного боргу, а й неустойку (якщо її
стягнення передбачене договором або
актами законодавства), інфляційні
нарахування, що обраховуються як
різниця добутку суми основного боргу
на індекс (індекси) інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
основного боргу. Таким чином,
відшкодування моральної шкоди у
зв'язку з порушенням грошових
зобов'язань допускається лише якщо
такі наслідки передбачені законом або
договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема і
відшкодування моральної шкоди.
Наслідки порушення договору
позичальником встановлені ст.ст.625 та
1050 ЦК України, які не передбачають
відшкодування моральної шкоди. Не
передбачає таких наслідків порушення
договору позичальником і укладений між
сторонами договір позики, відтак,
відсутні підстави до стягнення
моральної шкоди.

Враховуючи викладене та оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, колегія суддів вважає
законними й обґрунтованими висновки
районного суду про відсутність
правових підстав до задоволення
позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з
ОСОБА_3 моральної шкоди.

Обґрунтовано суд відмовив і у
задоволенні позову про стягнення
витрат на адвокатські послуги, проте з
викладеним в цій частині мотивами
відмови погодитися неможливо.

Так, зі змісту поданого по справі
позову вбачається, що ОСОБА_4 ставить
питання про стягнення витрат на
адвокатські послуги, понесені ним у
зв'язку з розглядом іншої справи - про
стягнення з ОСОБА_3 на його користь
заборгованості за договором позики.

Положеннями п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України
встановлено, що витрати на правову
допомогу належать до витрат, пов'язаних
з розглядом судової справи.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України
суд, що ухвалив рішення, може за заявою
осіб, які беруть участь у справі, чи з
власної ініціативи ухвалити додаткове
рішення, якщо судом не вирішено
питання про судові витрати.

Отже, нормами процесуального права
визначено, що питання судових витрат
на правову допомогу підлягає
вирішенню у тій справі, за
результатами розгляду якої було
понесено такі витрати, а не в порядку
окремого позовного провадження.

З урахуванням викладеного, рішення
суду першої інстанції в частині
правового обґрунтування відмови у
задоволенні вимог про стягнення
витрат на правову допомогу, слід
змінити.

В решті рішення суду першої інстанції
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 22 травня 2014 року в частині
вирішення вимог про стягнення витрат
на адвокатські послуги змінити в
частині правового обґрунтування.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/18075/13-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/10132/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
СирбулО.Ф.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.