справа № 243/5433/14
провадження № 2-о/243/178/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року
м.
Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд
Донецької області в складі:

головуючої-судді Ільяшевич О.В.,

при секретарі Ляшко О.О.,

з участю заявника ОСОБА_2

представника заявника ОСОБА_3

представника заінтересованої
особи Міхей І.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Слов'янську
справу за заявою ОСОБА_2 з участю
заінтересованої особи Слов'янський
міський відділ Державної міграційної
служби в Донецькій області про
встановлення факту постійного
проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з заявою та просила, встановити
факт, що вона постійно проживала на
території України з народження по 20
листопада 1994 року, з 15 липня 1997 року по 12
березня 2003 року, з 12 листопада 2007 року
по даний час. Встановлення наведеного
факту заявнику необхідно для
підтвердження належності до
громадянства України та отримання
паспорта громадянина, оскільки вона
ніколи його не отримувала внаслідок
того, що з 1994 року по 2007 рік, вона майже
постійно перебувала у місцях
позбавлення волі.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_2
заяву підтримала з підстав, наведених в
ній, просила задовольнити. Пояснила, що
у неї був паспорт громадянки СРСР,
виданий 06 липня 1989 року, а потім
фактично весь час перебувала в місцях
позбавлення волі, паспорта громадянина
України не отримувала ніколи. В даний
час має намір влаштуватись на роботу,
однак без паспорта вона не може цього
зробити. Її статус в даний час не
визначений, а тому просить
задовольнити її заяву. Станом на 24
серпня 1991 року вона проживала та була
прописана по АДРЕСА_1 Проживала із
батьками, у 1994 році потрапила у місця
позбавлення волі, паспорт громадянина
СССР втратила.

В судовому засіданні представник
заявниці ОСОБА_3 заяву своєї
довірительки підтримав з підстав,
наведених у ній. Крім того зазначив, що
батьки його довірительки будинок, у
якому проживала та була зареєстрована
заявниця продали, а тому на даний час
неможливо надати будинкову книгу, в
якій зазначалася би, що заявниця дійсно
була зареєстрована по АДРЕСА_1

Представник заінтересованої
особи Міхей І.В. в судовому засіданні
пояснила, що крім рішення суду про
встановлення факту постійного
проживання, заявникові необхідно буде
зібрати пакет документів, для
встановлення належності до
громадянства України, їй дійсно
необхідно встановити факт постійного
проживання на території України на
момент виникнення незалежності та на
підставі Закону України "Про
громадянство України". Ствердила, що
нові господарі будинку, розташованого
по вул. Красногорській, 101 відмовилися
надати будинкову книгу для огляду у
паспортний стіл.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні
ствердила, що вона являється тіткою
заявниці. Пояснила, що дійсно ОСОБА_2
дійсно проживала та була зареєстрована
по АДРЕСА_1 разом із своїми батьками
станом на 24 серпня 1991 року. Наскільки їй
відомо у 1994 році її було затримано за
вчинення злочину, після чого заявниця
неодноразово перебувала у місцях
позбавлення волі.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні
ствердила, що вона є двоюрідною сестрою
заявниці. Її батьки побудували будинок
на земельній ділянці, яка межує із
будинком бабусі та дідуся по АДРЕСА_1,
фактично ці два будинки стояли на одній
земельній ділянці, а тому вона може
ствердити, що заявниця станом на 24
серпня 1991 року постійно проживала із
батьками у будинку по АДРЕСА_1, оскільки
вона часто туди приїздила, де вони
спілкувалися із заявницею, ходили один
до одного у гості. Потім, з 1994 року
заявниця перебувала у місцях
позбавлення волі.

Вислухавши пояснення
учасників судового розгляду в
судовому засіданні, свідків та
дослідивши матеріали справи, суд
задовольняє заяву частково з наступних
підстав:

Відповідно до довідки форми
№ 1 про видачу паспорта від 08 червня 1989
року, ОСОБА_2 народилася у м. Слов'янську
Донецької області (а.с.4).

Відповідно до довідки, виданої
начальником Орджонікідзевського ВЦ в
Дніпропетровській області № 79, ОСОБА_2
була засуджена 11 січня 1995 року вироком
Слов'янського міського суду Донецької
області за ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 17-81, ч. 2 ст. 140,
ст. 42 КК України до 4 років позбавлення
волі з конфіскацією майна. Звільнена 13
серпня 1997 року постановою
Орджонікідзевського міського суду від
12 серпня 1997 року згідно ст. 5 ЗУ "Про
амністію" від 15 липня 1997 року. (а.с. 6).

У відповідності до довідки про
звільнення серії ОО № 1546, ОСОБА_2
засуджена 20 лютого 2004 року Слов'янським
міським судом за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК
України до 4 років 8 міс. позбавлення
волі. Раніше судима. Звільнена по
закінченню строку відбування
покарання (а.с.7).

Згідно ст. 256 ЦПК України, суд розглядає
справи про встановлення фактів, що
мають юридичне значення, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначеного іншого порядку їх
встановлення.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного суду України від 31.03.1995 року
№ 5 "Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення", наведений у ЦПК України
перелік фактів, що встановлюються
судом не є вичерпним. За наявності умов
суд може встановити й інші факти, що
мають юридичне значення.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про
громадянство України", громадянами
України є:

усі громадяни колишнього СРСР, які на
момент проголошення незалежності
України (24 серпня 1991 року) постійно
проживали на території України;

особи, незалежно від раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, мовних чи
інших ознак, які на момент набрання
чинності Законом України "Про
громадянство України" (13 листопада 1991
року) проживали в Україні і не були
громадянами інших держав.

В той же час, положення Закону України
"Про громадянство України" та Указу
Президента України "Питання
організації виконання Закону України
від 27 березня 2001 року № 215/2001 "Про
громадянство України", з урахуванням
Указу Президента від 27.06.2006 року N5 588/2006
"Про внесення змін до Указу Президента
України від 27.03.2001 року № 215/2001 "Питання
організації виконання Закону України
"Про громадянство України"
передбачають як вичерпний перелік
випадків, у яких до Комісії при
Президентові України з питань
громадянства подається рішення суду,
яким підтверджується факт постійного
проживання особи на території України
за станом на 13 листопада 1991 року, так і
порядок розгляду заяв щодо набуття
громадянства України, що встановлено
Порядком провадження за заявами і
поданнями з питань громадянства
України та виконання прийнятих рішень
(далі - Порядок) та положенням про
Комісію при Президентові України з
питань громадянства.

Тому, при ухваленні рішення суду про
встановлення вказаного юридичного
факту, суд враховував як Закон, так і
акти Президента України.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 5 від 31.03.1995
року "Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення" в порядку окремого
провадження розглядаються справи про
встановлення фактів, якщо згідно з
законом такі факти породжують юридичні
наслідки, тобто від них залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав громадян.

Таким чином, у сенсі положень п. 8
Порядку, юридичний факт постійного
проживання особи на території України
станом на 13 листопада 1991 року
породжуватиме правові наслідки і
тягнутиме за собою виникнення
відповідного права - встановлення
належності до громадянства України за
умов, визначених Указом Президента
України, а саме:

для встановлення належності до
громадянства України необхідна
наявність, одночасно, таких складових:

- особа (заявник) мусить постійно
проживати на території України станом
на 24 серпня 1991 року, або на 13 листопада
1991 року;

- особа (заявник) повинна перебувати на
24 серпня 1991 року у громадянстві
колишнього СРСР або на 13 листопада 1991
року;

-особа-заявник в неповнолітньому віці
повинна перебувати на вихованні у
державному дитячому закладі України за
станом на 24 серпня 1991 року або на 13
листопада 1991 року;

- відомості, що підтверджують факт
постійного проживання на території
України за станом на 24 серпня 1991 року
батьків (одного з них) особи або іншого
її законного представника, з якими
особа в неповнолітньому віці постійно
проживала.

Тому, зважаючи на наведене, до
юрисдикції загального суду питання про
встановлення юридичного факту
постійного проживання особи на
території України станом на 24 серпня 1991
року входить тільки за наявності
вищенаведених умов.

Факт того, що ОСОБА_2 народилася та
проживала на території України, а
також получила паспорт громадянина
СССР підтверджується довідкою форми
№1, згідно якої ОСОБА_2, зареєстрована
по АДРЕСА_1 отримала 08 червня 1989 року
паспорт громадянина СРСР серії
НОМЕР_1(а.с.4). Та обставина, що заявниця
постійно проживала станом на 24 серпня
1991 року також підтверджується
показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

Суд приймає до уваги показання свідків,
оскільки вони дані під присягою,
узгоджуються між собою, не мають
внутрішніх протиріч та
підтверджуються вище наведеними
доказами.

Оцінивши представлені
заявником у силу вимог ст. 60 ЦПК України
докази в їхній сукупності, суд
приходить до висновку, що слід
встановити факт постійного проживання
заявниці в України станом на 24 серпня
1991 року.

Разом з тим, суд відмовляє у
задоволенні заяви в частині
встановлення факту постійного
проживання в період з 24 серпня 1991 року
по 20 листопада 1994 року, з 15 липня 1997 року
по 12 березня 2003 року, з 12 листопада 2007
року по даний час, виходячи з
наступного.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про
громадянство України", громадянами
України є усі громадяни колишнього
СРСР, які на момент проголошення
незалежності України (24 серпня 1991 року)
постійно проживали на території
України.

Указом Президента України від 27
березня 2001 року № 215/2001 вирішено
питання організації виконання ЗУ «Про
громадянство України», за яким
встановлено зокрема порядок
провадження за заявами і поданнями з
питань громадянства України та
виконання прийнятих рішень. За
вказаним порядком, зокрема
передбачено, що у разі, якщо громадянин
колишнього СРСР не одержав паспорт
громадянина України, та не має
можливості підтвердити факт їхнього
постійного проживання на території
України за станом на 24 серпня 1991 року,
для встановлення належності до
громадянства України повинен окрім
інших документів подати також судове
рішення про встановлення факту
постійного проживання особи на
території України за станом на 24 серпня
1991 року.

У відповідності до ч.3 ст. 234 ЦПК України,
у порядку окремого провадження
розглядаються також інші справи у
випадках, встановлених законом.

Згідно із ч.2 ст. 256 ЦПК України, у
судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Виходячи з аналізу чинного
законодавства, встановлення факту
постійного проживання на території
України за станом на 24 серпня 1991 року
та/або за станом на 13 листопада 1991 року
слугує підтвердженням належності
особи до громадянства України у
відповідності до ст. 3 ЗУ «Про
громадянство», та розглядається судами
в силу закону. Разом з тим встановлення
факту постійного проживання на
території України з метою
підтвердження відсутності зміни
громадянства тощо, цивільним
процесуальним кодексом не передбачено,
для вирішення цього питання існує
інший порядок.

А тому в цій частині заява задоволенню
не підлягає.

На підставі наведеного ,
керуючись, ст. ст. 3, 11, 60, 256 ЦПК
України, Законом України "Про
громадянство України", Указом
Президента України "Питання
організації виконання Закону України
від 27 березня 2001 року № 215/2001 "Про
громадянство України", суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на території
України за станом на 24 серпня 1991 року.

В решті вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до суду апеляційної
інстанції через Слов'янський
міськрайонний суд Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення складено у нарадчій
кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення суду
виготовлений 18 листопада 2014 року.

Головуюча -суддя:
О.В.Ільяшевич