У х в а л а

іменем україни

6 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,
Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом кредитної
спілки «Буковина» (далі - КС «Буковина»)
до ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
виселення, за касаційною скаргою
ОСОБА_5, поданою в інтересах ОСОБА_4, на
заочне рішення Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 26 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Чернівецької
області від 2 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року КС «Буковина»
звернулася до суду із зазначеним
позовом, мотивуючи його тим, що у
зв'язку з невиконанням умов кредитного
договору № 001/2005 від 12 серпня 2008 року
боржником ОСОБА_6 та майновим
поручителем ОСОБА_4, КС «Буковина» на
підставі акту відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
міського управління юстиції про
реалізацію предмета іпотеки від 3
серпня 2013 року та протоколу
№ 24-0065/12-1 про проведення прилюдних
торгів з реалізації нерухомого майна,
що є предметом іпотеки, оформила право
власності на предмет забезпечення
зобов'язань, а саме: земельну ділянку
площею 0,25 га та житловий будинок з
належними до нього господарськими
будівлями і побутовими спорудами по
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом
про право власності від 23 серпня 2013
року. Письмовою вимогою № 339 від 12
грудня 2012 року позивач попередив
ОСОБА_4 про перехід права власності на
житловий будинок та надав термін для
добровільного виселення з будинку,
однак відповідач дану вимогу не
виконала. Вимогою № 245 від 28 серпня 2013
року позивач повторно попередив
відповідача про необхідність
звільнення вищезазначеного будинку.
Посилаючись на те, що позивач, як
власник житлового будинку, має намір
вжити всі необхідні заходи для
покриття збитків, зумовлених
неналежним виконанням ОСОБА_6 та її
майновим поручителем ОСОБА_4
боргових зобов'язань перед спілкою,
просила усунути перешкоди у здійсненні
права користування, володіння та
розпорядження земельною ділянкою та
житловим будинком з належними до нього
господарськими будівлями і побутовими
спорудами по АДРЕСА_1 шляхом виселення
ОСОБА_4 з вказаного будинку та
стягнути з відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 26 грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Чернівецької області від 2 квітня 2014
року, позов КС «Буковина» задоволено.

Виселено ОСОБА_4 з житлового будинку по
АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, яка діє в
інтересах ОСОБА_4, просить скасувати
зазначені судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
КС «Буковина» відмовити, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Задовольняючи позов КС «Буковина», суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд,
обґрунтовано виходив з того, що у
зв'язку з невиконанням умов кредитного
договору боржником ОСОБА_6, СК
«Буковина» набула право власності на
предмет іпотеки - житловий будинок і
відповідно має право усунути перешкоди
у здійсненні права власністю спірним
будинком шляхом виселення.

Доводи касаційної скарги про те, що
ОСОБА_4 не була повідомлена про розгляд
справи у суді першої інстанції та не
могла захистити свої права
спростовуються наявними в матеріалах
справи поштовими повідомленнями з
підписом відповідача та її
представника про отримання судових
ухвал та викликів до суду (а.с. 28, 32, 33, 48,
49, 54).

Відмовляючи у задоволенні клопотання
ОСОБА_4 про зупинення провадження у
зазначеній справі, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
що розгляд справи ОСОБА_4 про визнання
договору іпотеки недійсним, не впливає
на вирішення судом даного спору.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що судами попередніх
інстанцій правильно встановлено та
належно перевірено обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судові рішення
ухвалені із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх зміни чи
скасування немає.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану в
інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Заочне рішення Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 26 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Чернівецької
області від 2 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко