Справа № 161/7656/14-ц
Провадження № 2/161/2543/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

26 серпня 2014 року
місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області

в складі: головуючого судді - Пахолюка
А.М.,

при секретарі - Ковальчук А.В.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

прокурора - Свириденко З.В.,

представника третьої особи - Шульгана
Ф.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про позбавлення батьківських
прав, третя особа на стороні
відповідача без самостійних вимог щодо
предмету спору, орган опіки та
піклування Луцької міської ради,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 про позбавлення батьківських
прав, третя особа на стороні
відповідача без самостійних вимог щодо
предмету спору, орган опіки та
піклування Луцької міської ради.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з
03.11.2007 року по 31.05.2013 року перебував в
зареєстрованому шлюбі з відповідачем.
Від шлюбу у них народився син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказує, що відповідач ухиляється
від виконання своїх обов'язків по
вихованню неповнолітньої дитини, не
надає матеріальної допомоги на
утримання дочки, не піклується про
здоров'я, фізичний, духовний та
моральний розвиток неповнолітньої
дитини.

Просить суд, позбавити ОСОБА_2
батьківських прав відносно
неповнолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_4 в минулому судовому
засіданні, та його представник
ОСОБА_1 в даному судовому засіданні,
підтримали позовну заяву з підстав в
ній зазначених. Просили суд, позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
категорично заперечила проти
задоволення позовних вимог, суду
пояснила, що намагається відновити
контакт із дитиною та бажає виконувати
свої батьківські обов?зки. Просила суд
відмовити в задоволенні позову.

Прокурор Свириденко З.В. в судовому
засіданні підтримала позовну заяву з
підстав в ній зазначених, суду
пояснила, що вважає за доцільним
позбавити відповідача батьківських
прав.

Представник третьої особи, як органу
опіки і піклування, Шульган Ф.П. не
заперечив щодо задоволення позовної
заяви, суду пояснив, що орган опіки і
піклування дав позитивний висновок про
позбавлення відповідача батьківських
прав, однак, зазначив, що позивач в свою
чергу також неналежно займається
вихованням дитини.

Заслухавши пояснення осіб,
які беруть участь у справі, показання
свідків, дослідивши та оцінивши
представлені по справі докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позові не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивач та
відповідач з 03.11.2007 року по 31.05.2013 року
перебували в зареєстрованому шлюбі,
який роз рваний в судовому порядку
(а.с.5, 6). Від шлюбу у них народилась одна
дитина: син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Згідно п.2 ч. 1 ст.164 Сімейного кодексу
України мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вона, він ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

Із змісту ст. 150 Сімейного кодексу
України вбачається, що батьки
зобов'язані виховувати дитину в дусі
поваги до прав та свобод інших людей,
любові до своєї сім'ї та родини, свого
народу, своєї Батьківщини; піклуватися
про здоров'я дитини, її фізичний,
духовний та моральний розвиток;
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя.

Із пояснень сторін в судовому
засіданні, показань допитаних в
судовому засіданні свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 судом
встановлено, що позивач та відповідач
на даний час проживають окремо та
перебувають у неприязних стосунках між
собою.

Для забезпечення реєстрації
неповнолітньої дитини ОСОБА_5, органом
опіки та піклування прийнято рішення
про визначення місця проживання дитини
за місцем реєстрації батька ОСОБА_4 в
АДРЕСА_1 (а.с.6).

Судом встановлено, що ОСОБА_2
ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню
неповнолітньої дитини ОСОБА_5, що
проявляється в тому, що відповідач не
забезпечує необхідного харчування,
медичного догляду, лікування дитини,
що негативно впливає на її фізичний
розвиток як складову виховання; не
спілкується з дитиною в обсязі,
необхідному для її нормального
самоусвідомлення та не виявляє
належного інтересу до її внутрішнього
світу.

Зазначені обставини підтверджуються
дослідженими судом доказами.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідач вкрай рідко з'являється за
місцем навчання дитини, майже не
цікавиться її навчальним та виховним
процесом (а.с.8-10, 45-52). Вказану обставину
також підтвердила допитана в судовому
засіданні свідок ОСОБА_7,
показавши суду, що працює
вихователькою у дитячому садочку, і
відповідач лише декілька разів на рік
відвідує свого сина у садочку, дитина
неохоче іде на контакт з мамою.

Факт ухилення відповідача від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини підтверджується
також показаннями свідка ОСОБА_6, яка
підтвердила відсутність належної
зацікавленості відповідача у
вихованні, утриманні дитини, суду
пояснила, що фактично вона, як бабуся,
на даний час виховує та доглядає
дитину, забезпечує відвідування її
дитячого садочка.

За таких обставин суд вважає, що вина
відповідача у неналежному виконанні
своїх батьківських обов?язків доведена
повністю, однак, на думку суду в даному
випадку, позбавлення відповідача
батьківськими прав є передчасним та не
сприятиме належному вихованню та
становленню дитини, виходячи з
наступного.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року (далі - Декларація), у принципі 6
проголошено, що дитина для повного і
гармонійного розвитку її особистості
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, рости під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і в усякому випадку в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини , бути розлучена зі
своєю матір ю.

Конвенція про права дитини, яка набула
чинності для України 27 вересня 1991 року
(далі - Конвенція), виходячи з рівності
прав матері та батька, у статті 9
проголосила правило, за яким дитина не
повинна розлучатися з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли таке розлучення
необхідне в найкращих інтересах
дитини; держави-учасниці поважають
право дитини, яка розлучається з одним
чи обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини і
прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

Отже, вищезазначені норми Декларації
та Конвенції вказують та наявність
виключних обставин для розлучення
малолітньої дитини з матір?ю.

Як роз?яснив Пленум Верховного суду
України у п.п. 15, 18 своєї постанови №3
від 30.03.2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» (далі - Постанова
Пленуму ВСУ) позбавлення батьківських
прав, що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки когось
із батьків або їх обох з урахуванням
її характеру, особи батька і матері,
а також інших конкретних обставин
справи відмовити в задоволенні позову
про позбавлення цих прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини (дітей)
і поклавши на органи опіки та
піклування контроль за виконанням
ним батьківських обов'язків.

Ухвалюючи таке рішення, суд має
право вирішити питання про
відібрання дитини у відповідача і
передачу органам опіки та піклування
(якщо цього потребують її інтереси),
але не повинен визначати при цьому
конкретний заклад.

Судом встановлено, що неналежне
виконання відповідачем своїх
батьківських обов?язків зумовлене
життєвими обставинами відповідача,
зокрема, тяжким характером стосунків з
її колишнім чоловіком - позивачем
ОСОБА_4 та свекрухою ОСОБА_6, внаслідок
яких порушується нормальне
спілкування ОСОБА_2 з дитиною.

Зокрема, як показали суду свідки
ОСОБА_10 та ОСОБА_9, відповідач
ОСОБА_2 постійно намагається відновити
нормальний контакт з дитиною та
намагається відвідати сина ОСОБА_11 у
садочку, а також телефонує до ОСОБА_6 та
цікавиться життям дитини, однак,
остання на власний розсуд обмежує
спілкування дитини з матір?ю, між
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 постійно виникають
словесні суперечки на грунті особистої
неприязні.

Наявність складних особистих
стосунків з відповідачем також
підтвердила в судовому засіданні
свідок ОСОБА_6, вказавши, що відповідач
декілька раз телефонувала їй та
просила дозволити побачитися з
дитиною, однак, інших дій щодо
виховання дитини не вчиняла.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідач на даний час орендує житло,
яке придатне для проживання дитини, та
має постійне місце роботи та достатній
рівень доходів для утримання себе та
дитини (а.с. 42-44, 65).

Крім того, судом 31.07.2014 року
оголошувалася перерва в засіданні для
надання можливості відповідачу
налагодити контакт із сином ОСОБА_11. Як
пояснили суду сторони в даному
судовому засіданні, така зустріч
дитини з відповідачем відбулася, між
ними налагодився певний психологічний
контакт, і після цього ОСОБА_2 декілька
раз забирала дитину із собою для
прогулянок.

За таких обставин, суд вважає, що
відповідач, як матір дитини, не
намагається самоусунутися від
виховання та утримання дитини, прагне
забезпечити належні умови для свого
сина та змінити своє ставлення до
виконання батьківських обов'язків.

Поведінка відповідача під час розгляду
даної справи, свідчить про
усвідомлення ОСОБА_2 серйозності
ситуації, її бажання стати на шлях
виправлення.

Водночас, при вирішенні даної справи
суд враховує й особу батька дитини -
позивача ОСОБА_4, зокрема те, що він
протягом тривалого часу також не
займається вихованням дитини, так як
постійно перебуває за межами України, а
вихованням дитини фактично займається
бабуся ОСОБА_6

Вказана обставина підтверджується як
поясненнями самого позивача,
показаннями свідка ОСОБА_6, так і
поясненнями представника органу опіки
та піклування Шульгана Ф.П., який суду
пояснив, що позивач також неналежно
ставиться до виховання дитини, так як
не бажав з?являтися на виклики до
служби у справах дітей.

Суд також враховує ту обставину, що
позивач та його представник в
обґрунтування своїх вимог в порушення
вимог ст.60 ЦПК України не довели
наявність будь-яких істотних обставин
(перебування відповідача на обліку у
наркологічному диспансері чи
психіатричній лікарні, зловживання
алкоголем чи інша аморальна поведінка),
що зумовлювали доцільність
позбавлення відповідача батьківських
прав.

За таких обставин, суд на підставі ч.6
ст.19 Сімейного кодексу україни не
погоджується із висновком органу опіки
та піклування про доцільність
позбавлення відповідача батьківських
прав (а.с.66, 67), так як вважає, що він в
даному випадку суперечить інтересам
дитини.

Спілкування малолітньої дитини ОСОБА_5
із матір?ю, на думку суду, буде
відповідати найкращим інтересам
дитини, оскільки, дитина на даний час
находиться в такому віці, коли
материнська турбота їй вкрай потрібна,
а спілкування саме з матір?ю сприятиме
її повноцінному духовному становленню
та формуванню.

Сам факт притягнення відповідача до
адміністративної відповідальності
внаслідок суперечок із колишньою
свекрухою ОСОБА_6 в даному випадку, на
думку суду, не є визначальним фактором,
який би зумовлював негативне ставлення
до особи ОСОБА_2

Зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом, і
судом встановлено, що відповідач
категорично заперечує проти
позбавлення її батьківських прав,
прагне брати участь у вихованні дитини
та стала на шлях виправлення, беручи
також до уваги особу батька дитини,
суд, з врахуванням правової позиції,
викладеної у п.18 Постанови Пленуму ВСУ,
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні даного позову та
попередити відповідача про
необхідність змінити ставлення до
виховання її неповнолітньої дитини
ОСОБА_5 та покласти на органи опіки та
піклування Луцької міської ради
обов'язок по контролю за виконанням
ОСОБА_2 своїх батьківських обов'язків.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 19, 150, 163, 164, 165
Сімейного кодексу України, Декларації
прав дитини, прийнятою Генеральною
Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Конвенції про
права дитини від 21.02.1990 року, суд, -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
позбавлення батьківських прав, третя
особа на стороні відповідача без
самостійних вимог щодо предмету спору,
орган опіки та піклування Луцької
міської ради, - в і д м о в и т и.

Попередити відповідача ОСОБА_2 про
необхідність змінити ставлення до
виховання її неповнолітньої дитини
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покласти на органи опіки та піклування
Луцької міської ради обов'язок по
контролю за виконанням ОСОБА_2 своїх
батьківських обов'язків щодо
неповнолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення суду, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
А.М.
Пахолюк