АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/3351/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2686/14
Головуючий у 1-й інстанції Зємцова В.В.
Доповідач Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Пікуля В.П.,

суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О.,

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 26 червня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_3, про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням та виселення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року до суду звернулась
ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням та виселення.

У позові зазначала, що вона є єдиним
власником квартири номер АДРЕСА_1
відповідно до витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.
У цій квартирі позивачка фізично не
проживає, оскільки не має можливості
потрапити до приміщення квартири через
певні неправомірні дії з боку
відповідача. На момент подання цього
позову, в спірній квартирі
зареєстровані 2 особи: донька ОСОБА_3, та
її колишній чоловік відповідач ОСОБА_2
Рішенням Автозаводського районного
суду міста Кременчука Полтавської
області від 18 березня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням та про
його вселення, позовні вимоги доньки
задоволені повністю.

Отже, ОСОБА_1 вважає, що відповідач
своїм проживанням у спірній квартирі
чинить їй, як єдиному власнику спірної
квартири, перешкоди у користуванні
власним майном, відмовляється
добровільно знятися з реєстрації, а
тому просила:

зобов'язати ОСОБА_2 усунути будь-які
перешкоди у користуванні нею жилим
приміщенням, яким є належна на праві
власності квартира АДРЕСА_1;

виселити ОСОБА_2 з даної квартири.

Рішенням Автозаводського районного
суду м.Кременчука Полтавської області
від 26 червня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким її позов
задовольнити, вказуючи на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення місцевим
судом при ухваленні рішення норм
матеріального та процесуального
права.

В судове засідання апеляційного суду
ОСОБА_1 не з'явилася, надіслала заяву, в
якій просила розгляд її апеляційної
скарги на рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 26 червня 2014
року проводити без її участі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи у межах доводів
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно положень ст. 391 ЦК України,
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Cудом першої інстанції вірно
встановлено, що відповідно до витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію прав та
їх обтяжень, виданого 30.01.2014 року
Реєстраційною службою Кременчуцького
міського управління юстиції
Полтавської області, позивачка є
єдиним власником квартири номер
АДРЕСА_1. У цій квартирі фізично не
проживає.

На момент подання позову, в спірній
квартирі були зареєстровані дві особи:
донька ОСОБА_3 та її колишній чоловік
ОСОБА_2

Юридично розрив сімейних відносин
колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2
було оформлено рішенням
Автозаводського районного суду міста
Кременчука від 18 лютого 2014 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Таким чином, для задоволення вимоги про
виселення, позивач, зокрема, повинна
довести факт проживання (перебування)
відповідача у належній їй на праві
приватної власності квартирі.

Аналізуючи матеріали справи, колегія
суддів приходить до переконання, що
позивач не надала суду переконливих
доказів проживання чи перебування
ОСОБА_2 у належній їй квартирі.

Сам факт реєстрації відповідача у
квартирі, яка належить ОСОБА_1 не може
бути беззаперечним доказом його
проживання чи перебування у вказаному
житлі.

Разом з тим, згідно пояснень ОСОБА_2 він
у спірній квартирі АДРЕСА_1 не проживає,
а мешкає у своєї матері ОСОБА_4 по
АДРЕСА_2.

Вказана обставина знайшла своє
підтвердження показами свідків:
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Окрім того, 30.05.2014 року ОСОБА_2 звернувся
до Кременчуцького МВ ДВС України у
Полтавській області з заявою про
зняття особи з реєстрації місця
проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, оскільки позивач не довела факт
проживання чи перебування відповідача
у належній їй квартирі, а в той же час
позивачем доведено факт проживання за
іншою адресою, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку щодо
відмови у задоволенні позову у частині
виселення ОСОБА_2 із квартири за
адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів також звертає увагу, що
згідно принципу диспозитивності (ст. 11
ЦПК України) саме позивач вибирає
цивільно-правовий спосіб захисту свого
порушеного права.

У даному випадку захист порушеного
права ОСОБА_1 шляхом виселення
відповідача не можливий, оскільки
встановлено, що позивач у вищевказаній
квартирі не проживає, а особу неможливо
всилити із житла, у якому вона не
проживає.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1 про
невідповідність висновків суду
обставинам справи, оскільки протиріччя
між встановленими фактами та висновком
суду у частині рішення суду щодо
виселення відповідача - відсутні.

Не ставлять під сумнів правильність
рішення суду у частині відмови у
виселенні відповідача посилання
апелянта про порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
так як суд вірно застосував норми
матеріального права, та із дотриманням
норм процесуального права, прийшов до
висновку про відсутність підстав для
виселення відповідача ОСОБА_2

Щодо вимоги позивачки про усунення
будь-яких перешкод у користуванні
квартирою вона є неконкретизованою, а
тому визначення на розсуд суду, який
спосіб захисту вибрав позивач
заявляючи дану вимогу є порушенням
принципу диспозитивності ( ст. 11 ЦПК
України).

Так як позивач не уточнила свої позовні
вимоги при розгляді справи у суді
першої інстанції, а в суд апеляційної
інстанції не з'явилася, надавши суду
заяву у якій просить розглядати справу
без її участі, позовна вимога не може
бути уточнена у суді апеляційної
інстанції.

Таким чином, дана позовна вимога носить
неконкретизований характер, а саме: не
зазначено які саме перешкоди у
користуванні жилим приміщенням слід
зобов'язати ОСОБА_2 усунути, тому вона
не може бути задоволена.

Висновки суду першої інстанції щодо
змісту вказаної вимоги, на думку
колегії суддів носить характер
припущення, проте, оскільки суд по суті
вірно відмовив у задоволенні даної
позовної вимоги, підстави для
скасування рішення суду у цій частині
також відсутні.

При цьому, слід звернути увагу, що сам
висновок суду щодо зняття особи з
реєстраційного обліку, згідно ст. 7
Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-1V
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні" є
правильним.

На підставі наведеного та враховуючи,
що апеляційна скарга не містить інших
доводів щодо неправильності рішення
суду, які б були підставою для
скасування чи зміни рішення суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду слід залишити без змін,
а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Автозаводського районного
суду м.Кременчука Полтавської області
від 26 червня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.П. Пікуль

Судді:
О.І. Обідіна

О.О. Панченко

З оригіналом згідно

суддя
В.П. Пікуль