РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року Київський
районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Вітковської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ті особи
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради,
Київський РВ у м.Харкові ГУДМС України
в Харківській області про надання
дозволу на виїзд дитини за кордон, -

встановив:

Позивачка, ОСОБА_1, звернулася у суд з
позовом до відповідача, ОСОБА_2, в якому
після його збільшення, остаточно
просить суд:

- надати їй дозвіл на виготовлення без
згоди батька проїзного документу
дитини - ОСОБА_3;

- надати їй дозвіл або її офіційному
представникові, без згоди та супроводу
батька оформлювати документи для
періодичних тимчасових виїздів або
супроводів дитини - ОСОБА_3, до
досягненню нею повноліття, за межі
України до наступних країн: Австрії,
Азейбаржана, Албанії, Андорри, Бельгії,
Болгарії, Боснії і Герцеговини,
Втикана, Великобританії, Греції,
Грузії, Данії, Естонії, Норвегії,
Ірландії, Ісландії, Іспанії, Італії,
Казахстану, Кіпру, Латвії, Литви,
Ліхтенштейн, Люксембург, Македонії,
Мальти, Монако, Нідерландів, Німеччини,
Польши, Португалії, Республіки Молдова,
Російської Федерації, Румунії,
Сан-Марино, Сербії, Словаччини.
Словенії, Турції, Угорщини, Ферерських
островів, Фінляндії, Франції, Хорватії,
Чехії, Чорногорії, Швейцарії, Швеції,
країн СНД, Єгипту, США, Австралії, Китаю,
Японії.

В позові зазначила, що неповнолітня
ОСОБА_3, народжена у шлюбі з
відповідачем , проживає разом з нею. З
метою забезпечити дитині достатнім
фізичним, інтелектуальним, моральним
та соціальним розвитком, а також для
оздоровлення має намір виїхати із
дочкою за кордон. Відповідач
відмовився надати згоду на виїзд
дитини за кордон та виготовлення
проїзного документу. Бажає отримати
дозвіл на неодноразові виїзди дитини,
щоб не було потреби звертатися до
відповідача і до нотаріуса, який
посвідчує документи лише на один виїзд.

Відповідач - ОСОБА_2, у судове
засіданні не з'явився, його
представник за довіреністю проти
задоволення позову заперечував,
зазначаючи, що позивачка не зверталась
до відповідача стосовно виготовлення
проїзного документу дочці - ОСОБА_3 та
виїзд її за кордон без його супроводу,
при цьому він проти вказаних дій не
заперечує, однак в повному обсязі не
згоден з переліком країн до яких дитина
може в майбутньому виїхати.

3-ті особи Управління служб у справах
дітей Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради,
Київський РВ у м.Харкові ГУДМС України
в Харківській області - в поданих
заявах просили проводити розгляд
справи за їх відсутністю.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, вважає , що у
задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено , що
позивачка знаходилася з відповідачем
у шлюбі , який розірвано за рішенням
суду 02.03.2012р. Сторони мають малолітню
дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., яка
проживає після розірвання шлюбу з
позивачкою.

Відповідач проживає на території РФ,
що сторонами не оспорюється та
підтверджується матеріалами справи,
при цьому місце проживання відповідача
позивачці достеменно відоме.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України від 21
січня 1994р. «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» оформлення проїзного
документа дитини проводиться на
підставі нотаріально засвідченого
клопотання батьків або законних
представників батьків чи дітей у разі
потреби самостійного виїзду
неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного із батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Позивачка просить суд дозволити їй
виготовити проїзний документ для
дитини, оскільки відповідач такої
згоди не надає. Однак, доказів
звернення позивачки до відповідача
про наданням ним клопотання для
виготовлення проїзного документу для
дитини суду не надано, представник
відповідача у судовому засіданні
зазначив, що відповідач не заперечує
проти виготовлення такого документу,
однак позивачка з цього приводу до
нього не зверталась. За відсутності
доказів наявності порушення
відповідачем прав дочки, підстави для
задоволення позову в цій частині
відсутні.

У відповідності до ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК
України фізична особа має право на
свободу пересування; фізична особа, яка
не досягла шістнадцяти років, має право
на виїзд за межі України лише за згодою
батьків (усиновлювачів),
піклувальників та в їхньому супроводі
або в супроводі осіб, які уповноважені
ними. Фізична особа, яка досягла 16 років
, має право на вільний самостійний
виїзд за межі України.

У відповідності з п.2-2 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 57 від 27 січня 1995р. виїзд за межі
України громадян, які не досягли
16-річного віку, у супроводі одного з
батьків або у супроводі осіб, які
уповноважені одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо другий
з батьків не перебуває у пункті
пропуску через державний кордон. Без
нотаріально посвідченої згоди другого
з батьків - у разі пред'явлення
оригіналів документів або їх
нотаріально посвідчених копій рішення
суду про надання дозволу на виїзд за
межі який не досяг 16-річного віку , без
згоди та супроводу другого з батьків.

У судовому засіданні встановлено, що
позивачка просить надати їй або її
офіційному представникові дозвіл на
виїзд неповнолітньої дочки ОСОБА_3 за
межі України без письмової згоди та без
супроводу батька дитини - відповідача
та оформлення документів для поїздки.

Між тим, не зазначає до якої держави
прямує разом з неповнолітньою дочкою,
конкретний проміжок часу перебування у
цій державі.

При цьому вона зазначає можливі країни,
до яких вона можливо буде виїжджати із
дочкою, обґрунтовуючи свої вимоги
можливими складнощами які виникають
при оформленні документів на виїзд
дитини за кордон, тоді як суд
розглядає справи лише стовно вже
порушених прав, свобод та інтересів
фізичних осіб. В даному випадку
порушень прав, свобод та інтересів
малолітньої ОСОБА_3 судом не
встановлено.

Виходячи із системного аналізу
приведених положень, чинним
законодавством передбачено вирішення
судом питання про дозвіл на виїзд
(одноразовий) малолітньої дитини за
відсутності згоди одного з батьків, а
не на неодноразові виїзди невідомо до
якої країни та не відомо на який
період.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що поняття офіційний
представник фізичної особи (якому
позивачка просить надати дозвіл на
виїзд із дитиною за кордон) в чинному
законодавстві не існує, що
унеможливлює взагалі надання
неіснуючій особі будь-яких дозволів.

За таких обставин справи, суд не
знаходить підстав для задоволення
позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.3, 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив :

В задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом

десяти днів з дня його проголошення,
через суд першої інстанції. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строків для подачі
апеляційної скарги.

Суддя
Бородіна Н.М.