АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Семенюк Т.А.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 31 березня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Банк «Таврика» до ОСОБА_1
про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

у грудні 2013 року ПАТ «Банк «Таврика»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1,
в якому просило стягнути з останнього
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 121 420, 28 доларів США, що
еквівалентно 970 512, 30 грн., посилаючись
на те, що відповідачем зобов'язання за
кредитним договором не виконуються.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 31.03.2014 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ПАТ «Банк «Таврика»
прострочену заборгованість по кредиту
в розмірі 86 931, 89 доларів США, що
еквівалентно 694 846, 60 грн.; прострочену
заборгованість по процентам у розмірі
26 300, 01 доларів США, що еквівалентно 21 021,
985 грн.; заборгованість по сплаті пені
по простроченому кредиту в розмірі 47 774,
48 грн.; заборгованість по сплаті пені по
простроченим процентам у розмірі 17 675, 24
грн.. Вирішено питання щодо стягнення
судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про відмову в позові.
Посилається на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. А саме, суд не взяв
до уваги, що рішенням Ріпкинського
районного суду Чернігівської області
від 24.10.2013 року, яке набрало законної
сили встановлено, що кредитний договір
№ 257-Ф від 12.04.2005 року є неукладеним, а
тому він не є зобов'язаною особою перед
ПАТ «Банк «Таврика» за кредитним
договором. Крім того, банк не довів
наявність заборгованості.

Справа № 760/27445/13ц Апеляційне
провадження № 22-ц-796/7473/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Українець В.В.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Махлай
Л.Д.Сторони в судове засідання не
з`явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені у встановленому
законом порядку, причини неявки не
повідомили, у зв`язку з чим колегія
суддів вважає за можливе розгляд
справи у їх відсутності, за правилами ч.
2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
12.04.2005 року між AT «Таврика», яке змінило
назву на ПАТ «Банк «Таврика» та ОСОБА_1
було укладено договір про кредитну
лінію № 257-Ф, за умовами якого банк
відкрив ОСОБА_1 відкличну
поновлювальну кредитну лінію в сумі 70
000 доларів США, зі сплатою 16 % річних
строком до 10.04.2009 року.

Надалі сторони уклали ряд додаткових
угод до кредитного договору.

Відповідно до додаткової угоди № 5 від
21.10.2010 року строк користування
кредитними коштами продовжено до 19.04.2013
року зі сплатою 16,5 % річних.

Згідно з розрахунком станом на 12.12.2013
року у ОСОБА_1 перед банком існує
кредитна заборгованість, яка
складається з: простроченої
заборгованості по кредиту в розмірі 86
931, 89 доларів США, що еквівалентно 694 846, 60
грн.; простроченої заборгованості по
процентам у розмірі 26 300, 01 доларів США,
що еквівалентно 210 215, 98 грн.;
заборгованості по сплаті пені по
простроченому кредиту в розмірі 47 774, 48
грн.; заборгованості по сплаті пені по
простроченим процентам у розмірі 17 675, 24
грн..

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
банк виконав свої зобов'язання за
кредитним договором, а відповідач
порушив умови кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам справи та
нормам матеріального і процесуального
права.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору, актів цивільного
законодавства.

Згідно зі ст. 611 цього ж Кодексу у разі
порушення зобов`язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що відповідно до умов
договору про кредитну лінію № 257-Ф AT
«Таврика», яке змінило назву на ПАТ
«Банк «Таврика» відкрив ОСОБА_1
відкличну поновлювальну кредитну
лінію в сумі 70 000 доларів США та
зазначені кошти відповідно до виписки
з рахунку про рух коштів на рахунку
були отримані відповідачем.

Відповідач отримання кредитних коштів
не заперечував, як і не заперечував
факт не поверненння таких коштів банку
у повному обсязі.

Суд першої інстанції правильно не
прийняв до уваги висновки, викладені у
рішенні Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 24.10.2013 року
про те, що кредитний договір № 257-Ф від
12.04.2005 року є неукладеним, оскільки
предметом спору при розгляді справи
було визнання кредитного договору
недійсним та ОСОБА_1 при зверненні з
позовом про визнання кредитного
договору недійсним вказував на те, що
такий договір та додаткові угоди до
нього укладалися.

Крім того, рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 11.03.2013 року позов
ПАТ «Банк «Таврика» до ОСОБА_4, третя
особа ОСОБА_5 про звернення стягнення
на предмет іпотеки за невиконання
зобов'язань по кредитному договору №
257-Ф від 12.04.2005 року задоволено.
Правомірність вимог банку щодо
стягнення боргу була встановлена
судом.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції законне та
обґрунтоване і не може бути скасоване з
підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 31 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді