АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9859/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Трофимова Н. А. Доповідач -
Городнича В.С. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.,

суддів - Варенко
О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Білаш
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області від 22 серпня
2014 року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства "УкрСиббанк"
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача,
посилаючись на те, що 05 жовтня 2006 року
між АКІБ «УкрСиббанк» (ПАТ
«УкрСиббанк») та відповідачем, був
укладений договір про надання
споживчого кредиту № 0,
відповідно до якого відповідачу був
наданий кредит у сумі 16738 доларів США на
умовах, зазначених у кредитному
договорі. Оскільки відповідач не
виконує умови кредитного договору,
станом на 07.06.2011 р. заборгованість
відповідача по кредитному договору
складає: 10 202,05 дол. США, що еквівалентно
81346,06 грн., на підставі чого позивач
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором,
а також судові витрати. Заявою від
05.07.2013р. позивач збільшив позовні
вимоги та просив стягнути з
відповідача на користь банку
заборгованість за договором про
надання споживчого кредиту в сумі 119547,57
грн., а також судові витрати.

Рішенням Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 22 серпня 2014 року позовні
вимоги позивача задоволені. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ПАТ "УкрСиббанк"
заборгованість за кредитним договором
в сумі 119547,57 та судові витрати, а всього
- 120 868 грн. 05 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та постановити
нове рішення, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.10.2006 між
позивачем та відповідачем укладено
Договір надання споживчого кредиту
№0, відповідно до умов якого, банк
зобов'язується надати Позичальнику, а
Позичальник зобов'язується прийняти,
належним чином використовувати і
повернути Банку кредит в іноземній
валюті в сумі 16738,00 дол. США та сплатити
проценти, комісії в порядку і на умовах,
визначених цим Договором. Вказана сума
кредиту дорівнює еквіваленту 84526,90 грн.
за курсом Національного банку України
на день укладання цього договору.
Відповідно до п.1.2.1 та п. 1.2.2 Кредитного
договору, надання кредиту здійснюється
05.10.2006р., Позичальник у будь-якому
випадку зобов'язаний повернути Банку
кредит у повному обсязі в терміни,
встановлені графіком погашення
кредиту (Додаток №1 до Договору), але в
будь-якому випадку не пізніше 4.10.2013р.,
якщо тільки не застосовується іншій
термін повернення кредиту,
встановлений на підставі додаткової
угоди Сторін або до вказаного Банком
терміну (достроково) відповідно до умов
розділу 11 цього договору на підставі
будь-якого з п.п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4,
9.2, 9.14 Договору.

В порядку забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
05.10.2006 року між сторонами укладено
Договір застави транспортного засобу
№0/1, відповідно до умов якого
Заставодавець (відповідач) з метою
забезпечення вимог Заставодержателя
кредитним договором №0 від 05.10.2006
року заставив транспортний засіб марки
Шевроле Лачеті, 2006 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, номер
шасі - НОМЕР_2, колір - червона перлина.

Відповідно до укладеного договору
позивач надав, а відповідач 05.10.2006 року
отримав кредит у розмірі 16738,00 дол. США,
що еквівалентно 84526,90 грн., що
підтверджується заявою про видачу
готівки №12 від 05.10.2006р., яка містить
особистий підпис відповідача, випискою
по рахунку (а.с. 21-22 т.1) та не
заперечується сторонами.

Листом за №106278 від 22 лютого 2008 року,
Банк повідомив відповідача про
збільшення з 12 березня 2008 року
процентної ставки вдвічі від діючої
процентної ставки, на прострочену суму
заборгованості (а.с.190). Зазначений лист
направлений на адресу боржника 26.02.2008р.,
що стверджується Списком №2011
згрупованих рекомендованих
відправлень (а.с. 194).

Листом за №56644 ДР від 18.06 2008 року, Банк
повідомив відповідача про збільшення з
07 липня 2008 року процентної ставки на 2
(два) процента в зв'язку з порушенням
відповідачем кредитної дисципліни
(а.с.191). Зазначений лист направлений на
адресу боржника 20.06.2008р., що
підтверджується Списком №373
згрупованих рекомендованих
відправлень (а.с. 196).

В зв'язку з невиконанням відповідачем
умов Кредитного договору щодо
повернення кредиту та сплати відсотків
за користування кредитом, позивач
направив на адресу відповідача Заяву
№31-12/943 від 10 березня 2010 року, в якій
повідомляв про зміну термінів
повернення кредиту та процентів за
користування кредитними коштами в
сторону їх зменшення та вимагав
повернення всієї суми кредиту та
процентів.

Відповідач не виконав своїх
зобов'язань за Кредитним договором, не
повернув основну суму кредиту та не
сплатив проценти, в зв'язку з чим за ним
утворилася заборгованість станом на
10.06.2013 року в розмірі: 73346,01 грн. -
заборгованість за кредитом; 35179,27 грн.,-
заборгованість по процентам за
користування кредитом.

Враховуючи зазначене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
стягнення з відповідача
заборгованості за кредитом у сумі 73346,01
грн. та заборгованості по процентам за
користування кредитом у сумі 35179,27 грн. -
є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Крім того, суд прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення з відповідача пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитом в сумі 960,95 дол. США, та пені
за несвоєчасне погашення
заборгованості по процентам в сумі
418,04дол. США, оскільки судом встановлено
невиконання відповідачем грошових
зобов'язань за кредитним зговором в
частині повернення суми кредиту та
сплати відсотків за користування
кредитом.

Встановлено, що згідно Довідки
позивача від 08.07.2014 р. за № 21-14/21783 ОСОБА_4
працював на посаді старшого
регіонального представника з
реалізації активів боржників Першого
Дніпропетровського центру управління
кредитною заборгованістю клієнтів
роздрібного бізнесу
Дніпропетровського регіонального
департаменту АКІБ «УкрСиббанк» в
період з 06.08.2009р. по 03.09. 010р. (а.с.227 т.1).

Заявою від листопада 2009 року
відповідач надав регіональному
представнику з реалізації активів
боржника АКІБ «Укрсиббанк» Скребцю А.А.
згоду на реалізацію автомобіля Шевроле
Лачеті NF9, реєстраційний номер НОМЕР_1,
за 1200 дол. США.

Згідно службової записки від 16.11.2009р. за
підписом РП з реалізації заставного
майна 1ДЦУКЗ РБ ДРД АКІБ «УкрСиббанк»
ОСОБА_4 та Протоколу засідання
кредитного комітету
Дніпропетровського регіонального
департаменту № 108 від 17.11.2009р.,
розглядалося питання щодо реалізації
автомобіля Шевроле Лачеті NF 9,
реєстраційний номер НОМЕР_1, який є
забезпеченням по кредитному договору
ОСОБА_2 №0 від 05.10.2006р. Також
зазначається, що автомобіль заходиться
з 25.09.2009р. на автостоянці, яка
орендується банком, ключі та технічний
паспорт зберігаються в банку.

Відповідно до Листа ТОВ «Сигма» за №02/07
від 01.07.2013р., автомобіль Шевроле Лачеті,
реєстраційний номер НОМЕР_1, знаходився
на зберіганні ТОВ «Сигма» з 25.09.2009р. по
06.11.2009р.

Листом без дати та номеру позивач
узгодив видачу генеральної
довіреності на автомобіль Шевроле
Лачеті NF 9, державний номер НОМЕР_1, який
знаходиться в заставі по кредитній
справі 0, позичальнику ОСОБА_2, на
ОСОБА_4

Постановою від 18.10.2012р. відповідачеві
відмовлено в порушенні кримінальної
справи за ч.1 ст. 289 КК України (на
підставі ч.1 ст. 6 КПК України). Під час
перевірки за заявою ОСОБА_2
встановлено, що останній передав
працівнику АТ «Укрсиббанк» ОСОБА_4
вищезазначений автомобіль разом з
ключами та документами для подальшої
реалізації з метою погашення кредиту
відповідача.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується, що відповідач передав
представнику позивача ОСОБА_4
автомобіль Шевроле Лачеті, який в свою
чергу, на час зазначених подій,
перебував в трудових відношеннях з АТ
«Укрсиббанк», та виконував свої
трудові обов'язки, що підтверджується
наданням ОСОБА_4 службової записки, яка
була розглянута кредитним комітетом
банку та розгляд якої відображений у
Протоколі засідання кредитного
комітету Дніпропетровського
регіонального департаменту № 108 від
17.11.2009р., а також подальше зберігання в
банку ключів та технічного паспорту
автомобілю, та розміщення автомобіля
відповідача на стоянці, яка
орендувалася банком, що свідчить про
прийняття та погодження банком дій
ОСОБА_4 щодо отримання автомобіля та
подальше розпорядження ним від імені
та в інтересах банку.

За відомостями Дніпродзержинського
ВРЕВ Державтоінспекції від 08.11.2011р.
автомобіль Шевроле Лачеті, 2006р.в., д.з.
НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію
НОМЕР_3 від 04.10.2006р., зареєстровано за
ОСОБА_2

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов
правильного висновку, що сама по собі
передача заставного майна кредитору
для подальшої реалізації, яку не
здійснено, не припиняє зобов'язальних
правовідносин сторін договору, не
звільняє боржника від обов'язку
виконати зобов'язання за кредитним
договором та не звільняє від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених умовами кредитного
зговору.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Доводи апелянта, що заставний
автомобіль був переданий Банку та в
подальшому реалізований, є
необґрунтованими та спростовуються
матеріалами справи та матеріалами
правоохоронних органів. Відсутні
будь-які документальні підтвердження
та докази факту передачі Позичальником
Предмета застави (автомобілю) до Банку
для подальшої реалізації (акт
приймання-передачі тощо), зазначений
автомобіль на зберіганні у Банку не
знаходиться. Крім того, Позичальником
Банку не видавалася будь-яка
довіреність.

Таким чином, доводи апелянта є
загальними, невизначеними та
недоведеними.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, відповідачем не доведено тих
обставини, на які він посилається в
своїй скарзі, а тому підстав для
скасування законного рішення немає.

Тому, доводи апеляційної скарги не є
суттєвими і не дають підстав для
скасування чи зміни рішення суду. Крім
того, зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм матеріального та процесуального
права.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 22 серпня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Городнича В.С.

Судді:
Варенко О.П.

Лаченкова О.В.