АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Неганова Н.В.
№ 22-ц/796/9167/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1,
яка діє на підставі довіреності від
імені та в інтересах Приватного
акціонерного товариства «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут», на заочне рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 27 лютого 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до Приватного акціонерного
товариства «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут» про стягнення заробітної
плати, середнього заробітку за час
затримки розрахунку, компенсації за
невикористану відпустку та
відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Подільського
районного суду м. Києва від 27 лютого 2014
року позов ОСОБА_2 до Приватного
акціонерного товариства «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут» (далі - ПрАТ «НФСК
«Добробут») про стягнення заробітної
плати, середнього заробітку за час
затримки розрахунку, компенсації за
невикористану відпустку та
відшкодування моральної шкоди
задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «НФСК «Добробут» на
користь ОСОБА_2 заборгованість по
зарплаті за вирахуванням податків в
сумі 5438,63 грн.

Стягнуто з ПрАТ «НФСК «Добробут» на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час затримки розрахунку в сумі 51 917,58
грн., моральну шкоду в сумі 500,00 грн., а
всього 52417,58 грн.

Стягнуто з ПрАТ «НФСК «Добробут» в
дохід держави судовий збір в розмірі
578,56 грн.

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 03 червня 2014 року заяву
представника ПрАТ «НФСК «Добробут» про
перегляд заочного рішення суду було
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ
«НФСК «Добробут» просить вказане
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_2 задовольнити в розмірі 7011,79 грн.,
з яких 3900,00 грн. невиплаченої
заробітної плати за січень-березень 2013
року, 1538,63 грн. компенсації за
невикористану відпустку та 1573,16 грн.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку. В іншій частині позовних
вимог ОСОБА_2 відмовити. Посилається на
те, що рішення суду першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи. На думку апелянта,
судом першої інстанції було
неправильно визначено суму середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
яка підлягає стягненню з ПрАТ «НФСК
«Добробут». Зазначає, що в квітні 2013
року ОСОБА_2 було виплачено заробітну
плату в розмірі 1024,25 грн., в травні - 431,27
грн., середньоденна заробітна плата
ОСОБА_2 становить 46,96 грн.,
середньомісячна - 727,88 грн. Листом № 117
від 09 липня 2013 року ПрАТ «НФСК
«Добробут» повідомило ОСОБА_2, що
заборгованість по заробітній платі
становить 5 438,63 грн. та просило вказати
реквізити для перерахування коштів.
Оскільки ОСОБА_2 не даний лист не
відреагував у відповідача не було
можливості виплатити йому
заборгованість по заробітній платі. На
думку апелянта, середній заробіток
позивача за час затримки розрахунку
становить 1573, 16 грн., який слід
обраховувати з 17 травня 2013 року по 09
липня 2013 року. Відповідно загальна сума
заборгованості відповідача становить 7
011,79 грн. Також, вважає, що у суду першої
інстанції були відсутні підстави для
відшкодування позивачу моральної
шкоди, визначені ст. 237-1 КЗпП України.

В судове засідання представник ПрАТ
«НФСК «Добробут» не з'явився,
повідомлений про місце і час розгляду
справи, а тому судова колегія дійшла
висновку про можливість слухання
справи у його відсутність.

ОСОБА_2 просить відхилити подану
апеляційну скаргу, а рішення суду
залишити без змін, посилаючись на його
законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_2,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що з 11 квітня 2012 року
ОСОБА_2 працював у ПрАТ «НФСК
«Добробут» на посаді провідного
фахівця департаменту внутрішньої
безпеки, а з 14 травня 2012 року - на посаді
начальника управління внутрішньої
безпеки (а. с. 4-9).

Наказом голови правління ПрАТ «НФСК
«Добробут» за № 051602/К від 16 травня 2013
року ОСОБА_2 був звільнений з посади
начальника управління внутрішньої
безпеки з 16 травня 2013 року за власним
бажанням згідно з ст. 38 КЗпП України. У
зв'язку зі звільненням ОСОБА_2 мала бути
виплачена компенсація за
невикористану відпустку у кількості 39
днів (а. с. 10).

В день звільнення розрахунку з ОСОБА_2
проведено не було, у зв'язку з чим
утворилася заборгованість.

24 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
відповідача із заявою про проведення
розрахунку.

09 липня 2013 року на заяву ОСОБА_2 від 24
червня 2013 року ПрАТ «НФСК «Добробут»
листом вих. № 117 повідомило, що
заборгованість ПрАТ «НФСК «Добробут»
перед позивачем складає 5438,63 грн. (за
вирахуванням податків 4456,41 грн.) та
просило надати реквізити для порахунку
коштів (а. с. 105).

Відповідно до довідки ПрАТ «НФСК
«Добробут» від 04 липня 2013 року на
момент звільнення ОСОБА_2
заборгованість перед ним по заробітній
платі становить: за січень 2013 року - 1300,
00 грн. (за вирахуванням податків - 1065,22
грн.), за лютий 2013 року - 1300,00 грн. (за
вирахуванням податків - 1065,22 грн.), за
березень 2013 року - 1300,00 грн. (за
вирахуванням податків - 1065,22 грн.), та
компенсація за невикористану
відпустку 39 днів становить 1538,63 грн. (за
вирахуванням податків - 1260,75 грн.) (а. с.
106).

ОСОБА_2 в судовому порядку порушив
питання про стягнення з ПрАТ «НФСК
«Добробут» заборгованості по
заробітній платі за січень-березень 2013
року в розмірі 29 289,00 грн., посилаючись
на довідку про доходи від 28 березня 2013
року за підписом головного бухгалтера
ОСОБА_3, компенсації за невикористану
відпустку 39 днів в розмірі 12518,00 грн.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку по день винесення рішення
суду, а також 20 000,00 грн. моральної шкоди.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд першої інстанції дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог та стягнув з ПрАТ «НФСК
«Добробут» на користь ОСОБА_2
заборгованість по зарплаті в сумі 5438,63
грн., середній заробіток за час
затримки розрахунку з 17 травня 2013 року
по 27 лютого 2014 року в сумі 51 917,58 грн., а
також моральну шкоду в сумі 500,00 грн.

Колегія судів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП
України заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі
звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі невикористані ним дні щорічної
відпустки.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.

Згідно з ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Таким чином, встановлені ст. 117 КЗпП
України заходи визначаються як один із
видів відповідальності власника
(підприємства) перед працівником,
підставою такої відповідальності
відповідно до зазначеної норми є склад
правопорушення, який включає два
юридичних факти: порушення власником
строків розрахунку при звільненні та
вина власника.

Нездійснення відповідачем виплати
належних звільненому працівникові сум
у строки, передбачені ст. 116 КЗпП
України, є підставою для застосування
відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.
117 КЗпП України, виплати середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, незалежно від
тривалості затримки розрахунку.

При цьому, для покладення такої
відповідальності, з'ясуванню підлягає
питання щодо наявності вини власника
або уповноваженого ним органу у
невиплаті належних звільненому
працівникові сум саме в день його
звільнення.

ОСОБА_2 був звільнений з роботи 16 травня
2013 року без дотримання з боку
відопвідача вимог КЗпП України щодо
виплати всіх належних сум.

Посилання ПрАТ «НФСК «Добробут» на
адресований 09 липня 2013 року лист ОСОБА_2
з пропозицією повідомити реквізити
для перерахунку коштів не є доказом
відсутності вини відповідача у не
проведенні відповідного розрахунку з
працівником. В матеріалах справи
відсутні докази направлення вказаного
листа на адресу ОСОБА_2 та отримання
його позивачем.

Колегія суддів при цьому враховує, що з
позовом про стягнення заробітної
плати, середнього заробітку за час
затримки розрахунку, компенсації за
невикористану відпустку та
відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2
звернувся 26 липня 2013 року. На час
ухвалення рішення за позовом ОСОБА_2,
тобто на 27 лютого 201 року ПрАТ «НФСК
«Добробут» розрахунку з позивачем не
провело.

Відтак, колегія суддів вважає
безпідставними доводи апелянта про
відсутність вини у не проведенні
розрахунку у зв'язку зі звільненням
позивача.

Не погоджуючись з розміром середньої
заробітної плати ОСОБА_2, який
встановив суд першої інстанції, ПрАТ
«НФСК «Добробут» не надало суду
належно оформленої довідки про інший
розмір заробітної плати позивача.
Обраховуючи середньоденну заробітну
плату, суд першої інстанції правильно
виходив з даних про розмір нарахованої
заробітної плати за останні два повні
місяці, які відпрацював позивач, тобто,
за березень та квітень 2013 року, які
містяться у інформаційній довідці про
розмір заробітної плати позивача від 12
листопада 2013 року № 13799/02, наданої
Управлінням Пенсійного фонду України в
Подільському районі м. Києва на запит
суду.

Достовірність даних Управління
Пенсійного фонду України в
Подільському районі м.Києва щодо
розміру заробітної плати ОСОБА_2 за
березень та квітень 2013 року не
спростовано відповідачем належними
доказами.

Надані апелянтом розрахунки
середнього заробітку ОСОБА_2 не
відповідають вимогам Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№ 100. ПрАТ «НФСК «Добробут»
безпідставно взято до розрахунку суму
заробітної плати, яка була отримана
позивачем, за травень 2013 року, оскільки
в травні 2013 року позивач пропрацював
неповний місяць. Для розрахунку
середнього заробітку відповідачем
було взято розмір вже виплаченої
заробітної плати з вирахуванням
податків та інших обов'язкових
платежів, а не розмір нарахованої
заробітної плати.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
наявність підстав для стягнення з ПрАТ
«НФСК «Добробут» на користь позивача
моральної шкоди в розмірі 500,00 грн.
відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП
України, враховуючи характер
порушення, а також обсяг моральних
страждань, які поніс ОСОБА_2 у зв'язку з
порушенням його трудових прав.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим. Судом було
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
дана вірна оцінка зібраним доказам по
справі, тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє на
підставі довіреності від імені та в
інтересах Приватного акціонерного
товариства «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут», відхилити, а заочне рішення
Подільського районного суду м.Києва
від 27 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді