Справа №333/6195/13-ц
Провадження №6/333/339/14
У Х В А Л А

Іменем України

27 серпня 2014 року

м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя
у складі:

головуючого
–

судді Тучкова
С.С.,

при секретарі

Шелесько Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі Комунарського
районного суду м.Запоріжжя, подання
державного виконавця Комунарського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції ОСОБА_1, погоджене з
начальником Комунарського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції ОСОБА_2, про тимчасове
обмеження боржника ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України без вилучення
паспортного документу, -

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Комунарського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції ОСОБА_1 звернулася до суду з
поданням, погодженим з начальником
Комунарського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції ОСОБА_2,
про тимчасове обмеження боржника
ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України
без вилучення паспортного документу,
посилаючись на те, що на виконанні у
Комунарського ВДВС Запорізького
міського управління юстиції
знаходиться виконавче провадження
№41500027 за виконавчим листом №333/6195/13-ц,
виданим 12.11.2013 року Комунарським
районним судом м.Запоріжжя, про
стягнення солідарно з ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер – НОМЕР_1),
ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер –
НОМЕР_2) на користь публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» 25406 (двадцять п’ять тисяч
чотириста шість) доларів США 72 цента та
282805 (двісті вісімдесят дві тисячі
вісімсот п’ять) гривень 53 копійки
заборгованості за кредитним договором
№34.2/АА-103.07.2 від 31.08.2007 року. Боржник
рішення не виконує, за викликом
державного виконавця не з’являється.
Нерухоме майно у ОСОБА_3 відсутнє. У
власності боржника знаходиться
автомобіль. 04.04.2000 року боржник отримав
паспорт для тимчасового виїзду за
кордон. У зв’язку з викладеним існує
імовірність того, що ОСОБА_3 з метою
невиконання рішення суду може виїхати
на постійне місце проживання за межі
України, тому державний виконавець
просить суд тимчасово обмежити
боржника у праві виїзду за межі України
до моменту виконання ним зобов’язань.

Державний виконавець, будучи належним
чином повідомлений судом про час та
місце розгляду справи, у судове
засідання не з’явився.

Вивчивши матеріали подання, суд
приходить до наступних висновків.

Примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України. Умови і
порядок виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження у разі
ухилення боржника від виконання
зобов’язань, покладених на нього
рішенням, має право звертатися до суду
за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника –
фізичної особи або керівника боржника
– юридичної особи за межі України –
до виконання зобов’язань за рішенням.

Статтею 377-1 Цивільного процесуального
кодексу України передбачено, що
питання про тимчасове обмеження
боржника – фізичної особи або
керівника боржника – юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає зазначене подання без
виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Відповідно до ст.64 Конституції України
конституційні права і свободи людини і
громадянина не можуть бути обмежені,
крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Згідно ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлені
законом.

Статтею 2 «Протоколу № 4 до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї» та статтею 12 Міжнародного пакту
про громадянські та політичні права
передбачено, що кожен є вільним
залишати будь-яку країну, включно зі
своєю власною. На здійснення цих прав
не може бути встановлено жодних
обмежень, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в’їзд в
Україну та визначення випадків
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України регулюється Законом
України «Про порядок виїзду з України
та в’їзду в Україну громадян України»
від 21.01.1994 року.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України
«Про порядок виїзду з України та
в’їзду в Україну громадян України»
громадянин України має право виїхати з
України, крім випадків, передбачених
зазначеним законом, та в’їхати в
Україну.

На підставі ст.6 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в’їзду в
Україну громадян України»
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, якщо він
ухиляється від виконання зобов’язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), – до виконання зобов’язань.

Тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за межі України є винятковим
заходом обмеження особистої свободи
фізичної особи, який застосовується
лише при наявності достатніх підстав
вважати, що така особа ухиляється від
виконання зобов’язань, покладених на
неї відповідним судовим рішенням та її
намір вибути за межі України з метою
невиконання цього рішення.

Судом встановлено, що на виконанні
Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ
знаходиться виконавче провадження
№41500027 за виконавчим листом №333/6195/13-ц,
виданим 12.11.2013 року Комунарським
районним судом м.Запоріжжя, про
стягнення солідарно з ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер – НОМЕР_1),
ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер –
НОМЕР_2) на користь публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» 25406 (двадцять п’ять тисяч
чотириста шість) доларів США 72 цента та
282805 (двісті вісімдесят дві тисячі
вісімсот п’ять) гривень 53 копійки
заборгованості за кредитним договором
№34.2/АА-103.07.2 від 31.08.2007 року.

15.01.2014 року державним виконавцем
Лавровою К.А. за вищезазначеним
виконавчим листом відкрито виконавче
провадження.

Нерухоме майно, сільськогосподарська
техніка у ОСОБА_3 відсутні, останій
пенсію не отримує. 04.04.2000 року боржник
отримав паспорт для тимчасового виїзду
за кордон.

У подані державний виконавець
Комунарського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції зазначає,
що боржником рішення суду не
виконується, проте в матеріалах справи
відсутні будь-які об’єктивні дані, які
підтверджують викладені обставини. До
подання не додано документів
виконавчого провадження, які, на думку
державного виконавця, підтверджують
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, відомості про характер та
розмір невиконаних зобов'язань
боржником.

Також в поданні не вказано, чому
рішення суду не виконується та яким
чином обмеження боржника у праві
виїзду за кордон може забезпечити його
виконання.

Словосполучення «ухилення від
виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи)», вжите у п.5 ч.1
ст.6 Закону України «Про порядок виїзду
з України та в’їзду в Україну громадян
України» та у п.18 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження», означає з
об'єктивної сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. Особа, яка має невиконані
зобов'язання, не може вважатися винною
в ухиленні, поки не буде доведено
протилежне.

Відповідно до положення ч.2 ст.10 ЦПК
України наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб'єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню. Зокрема, задоволення такого
подання можливе лише за умови
«доведення факту ухилення боржника від
виконання зобов'язання».

Оскільки, згідно ч.2 ст.377-1 ЦПК України,
згадане подання розглядається судом
негайно, без виклику чи повідомлення
сторін та інших заінтересованих осіб,
за участю державного виконавця, то саме
на останнього покладається тягар
доказування. Тим паче, що особа,
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання. У зв'язку з цим саме
державний виконавець повинен довести
суду чи дійсно особа свідомо не
виконувала належні до виконання
зобов'язання в повному обсязі або
частково. Саме невиконання боржником
самостійно зобов'язань протягом
строку, про що вказує державний
виконавець в постанові про відкриття
виконавчого провадження, не може
свідчити про ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
обов'язків.

Жодних доказів, окрім наявності
заборгованості, про будь-які свідомі
діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості і цьому не заважають
будь-які незалежні від нього об'єктивні
обставини (непереборної сили, події
тощо) відсутні. В справі немає доказів,
що маючи майно чи грошові кошти ОСОБА_3
його приховує, чи перешкоджає у його
вилученні чи реалізації. Крім того, як
вбачається з наданих державним
виконавцем документів боржнику на
праві власності належить автомобіль,
за рахунок якого можуть бути
задоволені вимоги стягувача. Також
відповідно до інформації, наданої
Управлінням Пенсійного фонду України в
Комунарському районі м.Запоріжжя,
останнє місце роботи боржника –
підприємство «Приміські сполучення». В
матеріалах подання місце роботи
боржника станом на момент звернення до
суду не зазначено.

Таким чином, у зв’язку з тим, що законом
передбачено юридичні санкції у вигляді
тимчасового обмеження у праві виїзду
не за наявності факту невиконання
зобов'язань, а за ухилення від їх
виконання, у відповідності до вимог,
встановлених ст.ст.10, 57, 60 Цивільного
процесуального кодексу України
державний виконавець як сторона, яка
приймає участь у справі, не довів суду
ті обставини, на які він посилається як
на підставу своїх вимог, а саме не довів
наявність факту ухилення (навмисного
чи іншого свідомого невиконання)
боржника від виконання судового
рішення.

Окрім цього, фактично звернення
державного виконавця до суду з
поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України повинно
бути як крайній захід, який
застосовується до боржника коли
державним виконавцем виконані вже всі
можливі дії щодо примусового виконання
судового рішення, оскільки це веде до
обмеження вказаного конституційного
права громадянина.

Як вбачається з матеріалів подання,
боржник зареєстрований за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_1, однак його примусовий
привід та вихід державного виконавця
здійснювався лише за адресою:
м.Запоріжжя, вул.Автозаводська, 28/8.

В матеріалах подання не надано доказів
про здійснення державним виконавцем
заходів, передбачених ч.3 ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
зокрема, про здійснення державним
виконавцем виходу за адресою
реєстрації боржника, для виявлення там
майна останнього.

Таким чином, підстав для задоволення
подання державного виконавця
Комунарського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції ОСОБА_1,
погодженого з начальником
Комунарського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції ОСОБА_2,
про тимчасове обмеження боржника
ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України
судом не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.33, 64 Конституції України, ст.377-1
ЦПК України, ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження», ст.6 Закону
України «Про порядок виїзду та в’їзду
в Україну громадян України», суд –

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання державного
виконавця Комунарського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції ОСОБА_1, погодженого з
начальником Комунарського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції ОСОБА_2, про тимчасове
обмеження боржника ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України без вилучення
паспортного документу – відмовити.

Копію ухвали надіслати начальнику
Комунарського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції для
відома.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції може бути подана до
Апеляційного суду Запорізької області
через Комунарський районний суд
м.Запоріжжя протягом п’яти днів з дня
її проголошення. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п’яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя

С.С.
Тучков