У х в а л а

ІМенем УКраїни

27 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.

суддів: Гончара В.П.,
Карпенко С.О.,

Євтушенко О.І.,
Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визначення розміру частки, виділ
частки в натурі, стягнення грошової
компенсації, зустрічним позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
про визначення розміру частки,
стягнення грошової компенсації,
стягнення заборгованості, передання
частки у власність, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 7 лютого 2014 року та рішення
апеляційного суду Харківської області
від 21 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом. Зазначав, що
йому, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на праві
спільної сумісної власності належить
квартира АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_7,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, спадщину
прийняла її дочка ОСОБА_6 Проте,
свідоцтво про право на спадщину їй не
видано, до нотаріуса за отриманням
свідоцтва остання не зверталась. Він
зареєстрований та проживає за адресою:
АДРЕСА_5. ОСОБА_4 та ОСОБА_5
зареєстровані у спірній квартирі, але
фактично проживають у м. Києві. У
спірній квартирі проживає ОСОБА_6 Як
власник спірної квартири позивач бажає
використовувати її для проживання
своїх родичів або інших осіб на власний
розсуд, проти чого відповідачі
заперечують. Просив суд визначити його
частку у квартирі у розмірі ј частини
та виділити її в натурі, а в разі
неможливості стягнути солідарно з
відповідачів на його користь вартість
частки у розмірі 130 665 грн 75 коп., з
одночасним переведенням цієї частки у
спільну сумісну власність
відповідачів.

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3,
який доповнювала та змінювала під час
розгляду справи, про визначення
розміру частки, стягнення грошової
компенсації, стягнення заборгованості,
передання частки у власність.
Посилалась на те, що вона є єдиним
спадкоємцем померлої ОСОБА_7, спадщину
прийняла, але не оформила. Право на
проживання та право власності на
спірну квартиру виникло у сторін
внаслідок обміну 2 кімнатної квартири
АДРЕСА_2, загальною площею 46,7 кв. м, на
трьохкімнатну спірну квартиру
загальною площею 77,5 кв. м. Оскільки в
квартирі АДРЕСА_2 були зареєстровані
ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, кожному з них
до обміну належало по 15,57 кв. м. Ці
квартири належали до державного
житлового фонду. У результаті обміну
квартир загальну площу, право на
користування якою мали останні, було
збільшено на 30,7 кв. м. Обмін відбувся
між ОСОБА_7, як основним наймачем
квартири АДРЕСА_2, та ОСОБА_9, як
основним наймачем спірної квартири.
ОСОБА_3 ніколи не був зареєстрований у
АДРЕСА_2. Вказувала на те, що з 27 січня 1981
року ОСОБА_3 був зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_6 та рішенням
Комінтернівського райсуду від 10 квітня
1992 року був вселений до квартири за
адресою: АДРЕСА_3. Ця квартира ніякого
відношення до проведення обміну на
спірну квартиру не мала. Вважає, що
ОСОБА_3 був вселений у спірну квартиру
як чоловік ОСОБА_4, тому не може
претендувати на частину майна, яке
належало до шлюбу його дружині, та їх
синові ОСОБА_5 і входило до складу
обмінюваної 2 кімнатної квартири. За
розрахунком ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на
праві спільної сумісної власності
подружжя належить 10,27 кв. м (по 5,14 кв. м
кожному), внаслідок збільшення площі
квартири в результаті обміну у 1993 році,
під час перебування їх у шлюбі. Таким
чином, ОСОБА_3 належить 5,14 кв. м (10,27 : 2),
що складає 1/15 частину загальної площі
спірної квартири (77,5 кв. м). Відтак, йому
має бути сплачена грошова компенсація
вартості 1/15 частини спірної квартири,
що складає 31 054 грн 50 коп. виходячи з
вартості квартири 463 500 грн. Також
вказувала, що ОСОБА_3 ніколи не
сплачував коштів на утримання спірного
майна. Усі витрати здійснювала ОСОБА_7
(з 1993 року до дня смерті), а з 2004 року її
спадкоємець ОСОБА_6 За її розрахунком,
борг ОСОБА_3 по утриманню належного
йому та членам його родини - дружині
ОСОБА_4 та синові ОСОБА_5, з урахуванням
індексу інфляції та 3% річних, за період
з 1995 року по 1 січня 2013 року, складає 100 252
грн 9 коп. Просила суд визначити частку
ОСОБА_3 у спільній сумісній власності у
розмірі 1/15 частини спірної квартири та
встановити відповідну грошову
компенсацію за рахунок інших
співвласників, зменшити грошову
компенсацію частки ОСОБА_3 на 100 252 грн 9
коп. (його заборгованість по утриманню
належної йому та членам його родини
майна) стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_6 залишок заборгованості (різницю
між вартістю частки ОСОБА_3 та
загальною сумою боргу), частку ОСОБА_3
передати у спільну сумісну власність
ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 7 лютого 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Визначено частку ОСОБА_3 у праві
власності на квартиру, розташовану за
адресою АДРЕСА_4, у розмірі ј
частини. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
спадкоємця померлої ОСОБА_7 у
солідарному порядку на користь ОСОБА_3
грошову компенсацію вартості ј частини
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_4, у розмірі 115 875 грн. Після
виконання судового рішення в частині
стягнення грошової компенсації
припинено право спільної часткової
власності ОСОБА_3 на ј частину квартири,
розташованої за адресою АДРЕСА_4, та
визнано право спільною сумісної
власності на вказану ј частину
квартири за ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
спадкоємцем померлої ОСОБА_7 Стягнуто з
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та спадкоємця померлої
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 судовий збір у
розмірі 1 158 грн 75 коп. та витрати,
пов'язані з проведенням судової
експертизи у розмірі 2 142 грн, а всього
стягнуто 3 300 грн 75 коп. в рівних частках
з кожного, тобто по 1 100 грн 25 коп. Позов
ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 3 594 грн 64 коп. у
порядку регресу. У задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 10 лютого 2014 року
виправлено описку в третьому абзаці
резолютивної частини рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 7 лютого 2014 року. Змінено
розмір грошової компенсації ј частини
квартири з 130 665 грн 75 коп. на 115 875 грн.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 21 березня 2014
року рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 7 лютого 2014 року в
частині стягнення на користь ОСОБА_3
грошової компенсації за належну йому
частку, припинення права на частку та
визнання цієї частки спільною сумісною
власністю відповідачів, часткового
задоволення позовних вимог ОСОБА_6
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про відмову в задоволенні
вказаних позовних вимог. В іншій
частині рішення залишено без змін.

ОСОБА_6 та ОСОБА_4 звернулися до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційними скаргами, в яких
просили оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, направити справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції у частині вирішення вимог
ОСОБА_3 про виділ частки в натурі та
стягнення компенсації, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що до
визначення частки неможливо
вирішувати спір про виділ її в натурі
та стягнення грошової компенсації.

Однак такий висновок апеляційного суд
є помилковим.

Судами встановлено, що квартира
розташована за адресою: АДРЕСА_4,
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, згідно свідоцтва про право
власності на житло від 3 березня 2009
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Згідно ст. 370 ЦК України співвласники
мають право на виділ в натурі частки із
майна, що є спільній сумісній
власності. У разі виділу частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
кожного із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними, законом або рішенням суду.
Виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється у
порядку, встановленому статтею 364 цього
Кодексу

Апеляційний суд не звернув уваги на
вказані норми закону, дійшов
помилкового висновку, що до визначення
розміру частки у праві спільної
власності на спірну кватиру неможливо
вирішити позовні вимоги про її виділ та
стягнення грошової компенсації.

Судом не було враховано, що ОСОБА_3
одночасно були заявлені вимоги про
визначення частки у спільній сумісній
власності і стягнення грошової
компенсації за цю частку.

Чинне законодавство не містить
заборони щодо об'єднання таких вимог в
одній позовній заяві.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 316 ЦПК України в
мотивувальній частині рішення мають
бути зазначені встановлені судом
першої інстанції та не оспорені
обставини, а також обставини,
встановлені апеляційним судом, і
визначені відповідно до них
правовідносини; чи були і ким порушені,
невизнані або оспорені права.

Ухвалене у справі рішення апеляційного
суду Харківської області вимогам цієї
статті не відповідає.

Мотивів скасування рішення суду першої
інстанції у частині позову ОСОБА_6
рішення апеляційного суду не містить.

Враховуючи наведене, допущені судом
апеляційної інстанції при розгляді
справи порушення норм процесуального
права (ст. 10, 60, 179 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для її
правильного вирішення, тому рішення
суду апеляційної інстанції в частині
вирішення вимог ОСОБА_3 про виділ
частки в натурі, стягнення грошової
компенсації та вирішення позову ОСОБА_6
не може вважатись законним і
обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягає скасуванню, з
передачею справи в цій частині на новий
розгляд до апеляційного суду.

Щодо вирішення позовних вимог у
частині визначення частки ОСОБА_3 у
праві власності на квартиру, то суди
обґрунтовано виходили із того, спірна
квартира була передана у власність
усіх зареєстрованих в ній осіб у
результаті приватизації та виходячи із
принципу рівності часток правильно
визначили частку ОСОБА_3 у праві
власності на квартиру у розмірі ј
частини.

Доводи касаційних скарг не
спростовують зроблені в судових
рішеннях висновки в цій частині.

Таким чином у цій частині судові
рішення ухвалені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 21 березня 2014 року в частині
вирішення вимог ОСОБА_3 про виділ
частки в натурі, стягнення грошової
компенсації та вирішення позову ОСОБА_6
скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до цього
суду.

В іншій частині рішення апеляційного
суду Харківської області від 21 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:
В.П. Гончар С.О. Карпенко О.І.
Євтушенко М.І. Наумчук