Справа № 265/3937/14-ц
Провадження № 2/265/1913/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Скоробогатько Г. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради,
ОСОБА_2 про визнання права власності на
спадкове майно, третя особа: 4-а
маріупольська державна нотаріальна
контора, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із
позовом до відповідачів про визнання
права власності на спадкове майно,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_3, після смерті якої
відкрилась спадщина у вигляді квартири
АДРЕСА_1, яка належала останній на
підставі біржового контракту від 24
квітня 1998 року, який був укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про купівлю-продаж
зазначеної квартири. З 1998 року
позивачка мешкала разом з ОСОБА_3
однією родиною, опікуючись нею,
оскільки інших рідних у ОСОБА_3 не було.
Позивачка таким чином мешкала разом із
ОСОБА_3 до смерті останньої, до
ІНФОРМАЦІЯ_1. Тому позивачка вважає, що
прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3
у вигляді спірної квартири.
Звернувшись до нотаріальної контори,
позивачці було відмовлено у оформленні
свідоцтва на спадщину після смерті
ОСОБА_3 на АДРЕСА_1, оскільки на момент
смерті ОСОБА_3 позивачка була
зареєстрована за іншою адресою. На
підставі переліченого просила суд
визнати біржовий контракт від 24 квітня
1998 року дійсним, визнати позивачку
спадкоємицею за законом 4-ї черги після
смерті ОСОБА_3 та визнати право
власності за ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 в
порядку спадкування.

Позивачка в судовому засіданні
вказувала, що вона у теперішній час
мешкає по АДРЕСА_2, після того як
померла ОСОБА_3 Однак до ІНФОРМАЦІЯ_1
постійно мешкала із ОСОБА_3 по АДРЕСА_1
однією родиною останні 5-7 років перед
смертю ОСОБА_3 Вказувала, що вони були
знайомі ще з часу спільної роботи у
пологовому будинку, бо обидві були
медиками та були близькими подругами.
Оскільки у ОСОБА_3 немає рідних, вона не
одружувалась та не мала дітей, то
позивачка після того, як ОСОБА_3
отримала у власність АДРЕСА_1, почала
кожного дня відвідувати ОСОБА_3 у
вказаній квартирі. А коли в ОСОБА_3
стало зовсім погано зі здоров'ям,
останні 5-7 років перед смертю, то
позивачка почала постійно мешкати із
нею. Вказувала також, що у ОСОБА_3 була
важка травма голови, бо вона вдарилась
сильно у ванній кімнаті. Після цього
ОСОБА_3 стала втрачати пам'ять. Оскільки
позивачка пішла на пенсію, то почала
доглядати за хворою ОСОБА_3, мешкаючи із
нею. На підставі цього вона сплачувала
за свої кошти квитанції ОСОБА_3 за
комунальними платежами за квартиру,
сама їх заповнюючи. Однак, коли
перестала мешкати у АДРЕСА_1, то з
серпня 2014 року позивачка не постійно
сплачувала комунальні платежі.
Позивачка разом із ОСОБА_3 ходили за
продуктами харчування. Не
заперечувала, що всі ці роки позивачка
відвідувала свого чоловіка, інколи він
сам приходив до неї та ОСОБА_3 у гості,
однак ночувала постійно позивачка в
квартирі із ОСОБА_3 Додавала, що ОСОБА_4
приходиться чоловіком її доньки, який
їй допомагав по похованню ОСОБА_3
Просила суд задовольнити позов
повністю.

Представник позивача, який діє на
підставі довіреності, ОСОБА_5,
підтримуючи позовні вимоги ОСОБА_1,
зазначав, що позивачка мешкала разом із
ОСОБА_3 останні роки до моменту смерті
ОСОБА_3, якій вона допомагала
матеріально, сплачувала комунальні
послуги, вела спільне господарство із
нею, була з нею, як одна родина,
незважаючи на те, що перебуває у шлюбі.
Однак із своїм чоловіком ОСОБА_1
мешкала епізодично, бо фактично
проживала із ОСОБА_3 Тому позивачка має
право на визнання її спадкоємицею
четвертої черги. Оскільки ОСОБА_1
фактично на момент смерті мешкала із
спадкодавцем, то вона прийняла
спадщину, яка складається з АДРЕСА_1.
Також зазначав, що за біржовим
контрактом ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_2
спірну квартиру фактично на підставі
договору купівлі-продажу від 24 квітня
1998 року. Оскільки умови договору були
виконані, то вказана угода повинна бути
визнана судом дійсною.

Представник Маріупольської міської
ради, яка діє на підставі довіреності,
ОСОБА_6, в судовому засіданні,
заперечуючи проти задоволення
заявлених позовних вимог, вказувала, що
позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання
біржового контракту дійсним є
передчасними, бо вона не визнана
спадкоємицею та не була стороною угоди
купівлі-продажу. Вказувала також, що
позивачка не довела, що вона мешкала
однією родиною із ОСОБА_3 та не довела,
що прийняла спадщину після смерті
останньої ІНФОРМАЦІЯ_1. Натомість
вказувала, що при перевірці АДРЕСА_1,
було виявлено, що у вказаній квартирі
ніхто не мешкає та не зареєстрований.
При цьому за місцем реєстрації ОСОБА_1
було встановлено, що поизвачка разом зі
своїм чоловіком мешкає по АДРЕСА_2. На
підставі переліченого просила суд
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
у повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_2, до судового
засідання не з'явився за невідомих суду
причин повторно, будучи належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи.

Представники Четвертої маріупольської
державної нотаріальної контори до суду
не з'явились, надавши заяву з проханням
вирішити справу у їх відсутність.

Вислухавши учасників процесу, що
з'явились, заслухавши пояснення
свідків, вивчивши письмові докази, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного обґрунтування.

Відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу
України (далі за текстом - ЦК)
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття.

За ст. 1264 ЦК в четверту чергу право на
спадкування за законом мають особи, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини.

Згідно до ст. 3 Сімейного кодексу
України (далі за текстом - СК) сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки. Сім'я
створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Згідно до п. 21 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» при вирішенні спору
про право на спадщину осіб, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини (4-та черга
спадкоємців за законом), судам
необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3
СК про те, що сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк
повинен виповнитися на момент
відкриття спадщини і його необхідно
обчислювати з урахуванням часу
спільного проживання зі спадкодавцем
однією сім'єю до набрання чинності цим
Кодексом. До спадкоємців четвертої
черги належать не лише жінка (чоловік),
які проживали однією сім'єю зі
спадкодавцем без шлюбу, таке право
можуть мати також інші особи, якщо вони
спільно проживали зі спадкодавцем,
були пов'язані спільним побутом, мали
взаємні права та обов'язки.

При цьому за п. 21 вказаної Постанови
Пленуму Верховного Суду України
зазначено, що до числа спадкоємців
четвертої черги не входить особа, яка
хоча і проживала спільно зі
спадкодавцем, але перебувала у
зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Однак відповідно до Листа Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»
зазначено, що положення п. 21 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування» про те, що до
числа спадкоємців 4-ї черги не входить
особа, яка хоча і проживала спільно зі
спадкодавцем, але перебувала у
зареєстрованому шлюбі з іншою особою,
поширюється на осіб - чоловіка або
жінки, які проживають у фактичних
шлюбних відносинах, але перебувають в
іншому зареєстрованому шлюбі - проте не
поширюється на інших осіб, які
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
іншою особою, але проживали однією
сім'єю зі спадкодавцем на інших
засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні
пояснив, що він давно знайомий із
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яким часто допомагав
по сантехніці, бо раніше працював у
житловій організації. Свого часу
ОСОБА_3 допомогла свідку, як лікар, тому
він часто відвідував її та ОСОБА_1 у
квартирі ОСОБА_3, допомагаючи по
господарству. Знає, що раніше ОСОБА_3
мешкала по АДРЕСА_3. Знає ОСОБА_1 також
давно, з 80-х років, бо та була подругою
ОСОБА_3 та які працювали разом. Він
навідувався до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дуже
часто, бо був їх добрим приятелем. В
суді стверджував, що ОСОБА_3 мешкала
постійно разом із ОСОБА_1 у спірній
квартирі на протязі останніх 15 років.
Після смерті ОСОБА_3 позивачка також
відвідує вказану квартиру. Зазначав, що
знає чоловіка ОСОБА_1, який з розумінням
ставився до того, що ОСОБА_1 фактично
мешкала із ОСОБА_3 Не заперечував, що
ОСОБА_1 також часто навідувалась до
свого чоловіка, який мешкав окремо від
неї. Підтвердив, що ОСОБА_3. більше ні з
ким не спілкувалась тісно, окрім ОСОБА_1
Зазначав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом
купляли продукти харчування, разом
годували, прибирали, тому вважав їх
однією родиною. Зазначав також, що
поховання ОСОБА_3 було організовано
ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_9 вказувала в суді, що по
сусідству із нею в будинку АДРЕСА_4
мешкала ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 разом із
ОСОБА_1, яких вона знає з 1998 року.
Вказувала, що часто спілкувалась із
ОСОБА_3 та ОСОБА_1, особливо влітку.
Стверджувала, що ОСОБА_1 мешкала разом
із ОСОБА_3 до моменту смерті останньої
декілька років. Згадувала, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 разом ходили по магазинам,
купляти продукти. Знає це добре, бо
майже кожного дня зустрічалась із ними.
Вказувала також, що комунальні платежі
ОСОБА_1 допомагала сплачувати за спірну
квартиру ОСОБА_3, та витрати по
похованню останньої на себе взяла саме
ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_10 вказала, що мешкає в
будинку АДРЕСА_4 в м. Маріуполі.
Стверджувала, що ОСОБА_1 мешкала
постійно в АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_3
Кожного дня свідок зустрічала їх разом,
то в під'їзді, коли ті пошту забирали, то
у дворі, коли разом виходили на
прогулянку, то на вулиці, коли ті ходили
на ринок, то в квартирі, коли
відвідувала їх. Зазначала, що ОСОБА_1
сильно піклувалась про ОСОБА_3, яка за
станом здоров'я виглядала більш погано,
тому вимагала до себе відповідної
опіки. Вказувала, що про жодних рідних
ОСОБА_3 свідку невідомо нічого. ОСОБА_1
мешкала із ОСОБА_3 до моменту смерті
останньої. Організацією поховань
ОСОБА_3 також займалась ОСОБА_1 Свідок
вважала їх однією родиною.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 15
липня 2013 року Орджонікідзевським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Маріупольського міського управління
юстиції у Донецькій області
вбачається, що ОСОБА_3 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 78 років, актовий
запис № 892 від 15 липня 2013 року, що також
підтверджується копією вказаного
актового запису про смерть та повним
витягом з Державного реєстру актів
цивільного стану громадян (а. с. 6, 46, 47-48).

Згідно паспорту ОСОБА_1 (серія НОМЕР_1)
вбачається, що позивачка зареєстрована
з 1997 року в АДРЕСА_1 (а. с. 9).

Відповідно до копії особового рахунку
від 4 серпня 2014 року, наданого ПП «Ваш
Двір», вбачається, що наймачем АДРЕСА_1
була ОСОБА_3, яка була зареєстрована у
вказаній квартирі з 30 червня 1998 року по
5 березня 2014 року (а. с. 80).

Натомість відповідно до акту від 31
березня 2014 року ПП «Ваш двір»
вбачається, що за свідченнями сусідів
буд. АДРЕСА_1 вказаного будинку мешкала
без реєстрації ОСОБА_1 спільно із
ОСОБА_3, починаючи з грудня 1998 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1 включно (а. с. 5).

На підставі акту від 14 серпня 2014 року ПП
«Ваш двір» вбачається, що зі слів
мешканця кв. 47 у АДРЕСА_1 ніхто не мешкає
та не зареєстрований (а. с. 83).

За актом від 7 серпня 2014 року,
складеного представниками
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради за участі голови КСН «Азовець»,
вбачається, що в АДРЕСА_1 мешкають
ОСОБА_11 та ОСОБА_1 (а. с. 84).

З урахуванням переліченого суд
відхиляє посилання представника
відповідача на суперечливість актів ПП
«Ваш двір» від 31 березня 2014 року та від
14 серпня 2014 року, оскільки в акті від 31
березня 2014 року підтверджується факт
спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3,
починаючи з грудня 1998 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1, а в акті від 14
серпня 2014 року - факт того, що ніхто не
мешкає та не зареєстрований у цій
квартирі на теперішній момент, що
визнавалось позивачкою в судовому
засіданні.

Також суд відхиляє посилання
представника відповідача на акт від 7
серпня 2014 року представників
Орджонікідзевської районної
адміністрації, бо цим актом було
встановлено, що ОСОБА_1 мешкає по
АДРЕСА_2 на теперішній час, що нею не
заперечувалось.

В судовому засіданні було також
оглянуто надані ОСОБА_1 оригінали та
копії товарного чеку з витрат на
похованню на суму 6869 грн., рахунку на
проведення поминального обіду від 16
липня 2013 року на суму 2865,45 грн., довідки
про витрати на проведення поминального
обіду від 21 серпня 2013 року на суму 1078,80
грн. (а. с. 53, 54, 55, 71).

Також в судовому засіданні були
оглянуті надані ОСОБА_1 копії та
оригінали квитанцій про сплату
комунальних платежів за 2011 - 2013 роки на
АДРЕСА_1 (а. с. 56-70, 71).

На підставі вивчених судом доказів
вбачається, що ОСОБА_1 фактично мешкала
разом із ОСОБА_3 понад п'ять років до
часу відкриття спадщини, тобто моменту
смерті спадкодавця, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується як поясненнями
допитаних в судовому засіданні
свідків, так й дослідженими у судовому
засіданні письмовими доказами.

При цьому суд вважає встановленим, що
фактично за цей період часу ОСОБА_1
мешкала із ОСОБА_3 разом в АДРЕСА_1 як
одна родина, що було підтверджено в
судовому засіданні поясненнями усіх
допитаних свідків та дослідженим актом
житлової організації від 31 березня 2014
року за місцем реєстрації ОСОБА_3

До такого висновку суд прийшов,
зважаючи на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що
спільно проживали багато років разом,
пов'язував спільний побут, взаємні
права та обов'язки по відношенню одна
до одної, та оскільки зазначений період
часу позивачка опікувалась ОСОБА_3

Таким чином суд вважає можливим
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1
щодо визнання позивачки спадкоємицею
4-ї черги за законом після смерті
ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець,
який постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину.

При цьому згідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

За відомостями Четвертої
маріупольської державної нотаріальної
контори від 9 липня 2014 року вбачається,
що після смерті ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкова справа не
заводилась, інших, окрім заяви ОСОБА_1
від 4 березня 2014 року, заяв про
прийняття спадщини не надходило (а. с.
22).

Враховуючи, що в судовому засіданні був
встановлений факт постійного
проживання ОСОБА_1 спільно із ОСОБА_3 на
момент смерті останньої, то відповідно
до положень ст. 1268 ЦК позивачка
фактично прийняла спадщину після
смерті ОСОБА_3, яка відповідно належить
ОСОБА_1, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1.

За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який
прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

Згідно до постанови від 6 березня 2014
року державний нотаріус 4-ї державної
нотаріальної контори міста Маріуполя,
ОСОБА_12, на підставі поданої 4 березня
2014 року заяви ОСОБА_1 у видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом на
АДРЕСА_1 ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3
було відмовлено на підставі того, що
ОСОБА_1 не прийняла спадщину після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, бо разом із
спадкодавцем не була зареєстрована на
момент смерті ОСОБА_3, та у передбачений
шестимісячний строк заяви про
прийняття спадщини не подала. Також з
постанови вбачається, що відсутня
спадкова справа щодо майна померлої
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не зверталась до інших
нотаріальних контор із заявою про
прийняття спадщини (а. с. 10).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» в разі відмови
нотаріуса в оформленні права на
спадщину особа може звернутися до суду
за правилами позовного провадження.

Суд встановив в судовому засіданні
перехід прав на спадщину від ОСОБА_3,
внаслідок її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1, до
спадкоємця, ОСОБА_1

З огляду на перелічене суд відхиляє
посилання представника Маріупольської
міської ради на те, що є передчасними
вимоги ОСОБА_1 про визнання угоди
купівлі-продажу АДРЕСА_1 дійсною,
оскільки ОСОБА_1, як встановив суд, з
ІНФОРМАЦІЯ_1 набула спадщину після
ОСОБА_3, тому має законе право вимоги
визнання біржового контракту дійсним.

Так згідно до реєстраційного
посвідчення БТІ м. Маріуполя № 38913 від 24
квітня 1998 року вбачається, що квартира
АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_3 на
підставі приватної власності згідно до
біржового контракту № 20791 від 24 квітня
1998 року (а. с. 7).

Відповідно до біржового контракту №
20791 від 24 квітня 1998 року на
Маріупольській універсальній товарній
біржі був укладений договір
купівлі-продажу 2-кімнатної квартири
АДРЕСА_1, за яким ОСОБА_3 придбала у
ОСОБА_2 вказану квартиру (загальна
площа - 43,40 кв. м., житлова площа - 27,50 кв.
м.) за 10 000 грн. (а. с. 8).

Правовідносини, що склалися між
сторонами угоди мали місце до набрання
чинності ЦК України в редакції 2003 року,
тому відповідно п. 4 Прикінцевих
положень підлягають застосуванню
положення ЦК України в редакції 1963
року.

Так договір купівлі-продажу спірного
жилого приміщення від 24 квітня 1998 року,
сторонами по якому є громадяни, був
укладений у порушення вимог ст. 227 ЦК
України (в редакції 1963 року), якою
передбачалось обов'язкове нотаріальне
посвідчення угод такого виду.

Відповідно ч. 2 ст. 47 ЦК України (в
редакції 1963 року), якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухиляється від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним.

За таких обставин, які були досліджені
у судовому засіданні, суд вважає
встановленим, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
фактично відбувся договір
купівлі-продажу АДРЕСА_1 за біржовим
контрактом № 20791 від 24 квітня 1998 року,
тому суд вважає можливим задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_1, як спадкоємиці
ОСОБА_3, про визнання дійсним договору
купівлі-продажу вказаної квартири,
який був зареєстрований
Маріупольською універсальною товарною
біржою.

Таким чином суд вважає встановленим, що
ОСОБА_1, яка фактично успадкувала
АДРЕСА_1, набула права власності на
вказане спадкове майно.

З урахуванням переліченого суд дійшов
висновку про можливість задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за
нею права власності в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_3 на
АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 213-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської
ради, ОСОБА_2 про визнання права
власності на спадкове майно, третя
особа: 4-а маріупольська державна
нотаріальна контора, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 спадкоємицею четвертої
черги за законом після смерті ОСОБА_3,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати дійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який
був укладений 24 квітня 1998 року між
ОСОБА_2, з одного боку, та ОСОБА_3, з
іншого боку, та зареєстрований
Маріупольською універсальною товарною
біржою (біржовий контракт № 20791).

Визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на квартиру АДРЕСА_1 (житлова
площа - 27,5 кв. м., загальна площа - 43,4 кв.
м.).

Рішення суду може бути оскаржено у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення, а учасниками процесу, що
не були присутні при проголошенні, -
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя