АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Міцнея В.Ф.

секретаря: Данилко О.А.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1, представника відповідача
-ОСОБА_2, представника третьої особи -
ОСОБА_3, третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5,
третя особа - приватний нотаріус
Чернівецького міського нотаріального
округу ОСОБА_4, ОСОБА_6, про звернення
стягнення на предмет іпотеки та за
зустрічним позовом ОСОБА_6 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_5 про
визнання недійсним договору іпотеки,
за апеляційними скаргами ОСОБА_3, який
діє в інтересах ОСОБА_6, та ОСОБА_5 на
рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 04 березня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» звернулось до суду з позовом до
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим,
що 17 вересня 2007 року між АТ «Банк
«Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7 укладено
договір про відновлювальну кредитну
лінію №167/07-МК-11, відповідно до якого
позивач надав ОСОБА_7 кредит у розмірі 54
000 дол. США, з кінцевим терміном
повернення до 16 вересня 2022 року.

________________________________________________________________________
______________________________________________________

№22-ц/794/1667/14 Головуючий у
1 інстанції: Піхало Н.В.

Категорія: 19/27
Доповідач: Литвинюк
І.М.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання за зазначеним кредитним
договором 17 вересня 2007 року між банком
та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, за
умовами якого відповідач передав в
іпотеку позивачу майно, а саме квартиру
АДРЕСА_1. Дана квартира складається з
двох житлових кімнат, загальною площею
56,20 кв.м., житловою площею 31,00 кв.м., що
підтверджується договором іпотеки від
17 вересня 2008 року, який посвідчений
нотаріусом Чернівецького міського
нотаріального округу Чернівецької
області ОСОБА_4 та зареєстрований у
реєстрі за №11922.

Квартира, яка є предметом іпотеки,
належить іпотекодавцю ОСОБА_5 на
підставі договору купівлі-продажу від
09 червня 2005 року. Узгоджена сторонами
вартість квартири, що передається в
іпотеку, становить 343 400 грн..

Ураховуючи неодноразові порушення
позичальником взятих на себе
зобов'язань щодо своєчасної сплати
суми кредиту та нарахованих відсотків,
банк реалізував своє право на вимогу
від позичальника дострокового
повернення отриманих кредитних коштів
та нарахованих процентів.

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 08 серпня 2012 року
задоволено позовні вимоги банку щодо
стягнення з ОСОБА_7 заборгованості за
кредитним договором в сумі 608 041 грн. 35
коп..

Також в позові зазначено, що банк
неодноразово звертався до майнового
поручителя ОСОБА_5 з листами № 1310 від 16
вересня 2009 року, № 257 від 25 березня 2010
року, № 128 від 15 травня 2013 року з
вимогами про сприяння погашенню
наявної заборгованості за кредитами та
відсотками позичальника. Відповідача
було попереджено, що в разі невиконання
зобов'язання щодо сплати
заборгованості за кредитними
договорами в повному обсязі протягом 30
днів, банком буде ініційовано
звернення на предмет іпотеки.

З огляду на викладене, ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» просило суд в
рахунок погашення кредитної
заборгованості ОСОБА_7 на користь ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним
договором №167/07-МК-11 від 17 вересня 2007
року в сумі 608 041 грн. 35 коп., у тому числі
заборгованість за основним боргом - 52
370,84 дол. США, що згідно офіційного курсу
НБУ станом на 05 червня 2012 року
становить 418 573 грн. 94 коп.,
заборгованість по нарахованих
відсотках - 17 357,95 дол. США, що згідно
офіційного курсу НБУ станом на 06 червня
2012 року становить 138 733 грн. 42 коп. та
пені - 50 734 грн., звернути стягнення на
предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме
квартиру АДРЕСА_1, яка складається з
двох житлових кімнат, загальною площею
56,20 кв.м., житлової площі - 31,00 кв.м., що
належить ОСОБА_5 відповідно до договору
іпотеки від 17 вересня 2007 року,
зареєстрованого в реєстрі за №11922.

ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит», ОСОБА_5 про визнання договору
іпотеки недійсним, вказуючи на те, що
поданий ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
позов про звернення стягнення на
предмет іпотеки порушує його права та
інтереси, оскільки він зареєстрований
та проживає у АДРЕСА_1 яка є предметом
іпотеки.

Посилався на те, що на момент укладення
між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та
ОСОБА_5 договору іпотеки йому було 14
років, вказаний договір іпотеки
укладено всупереч вимогам ст. 203 ЦК
України, ч.3 ст. 17 ЗУ «Про охорону
дитинства» без відповідного на це
дозволу органу опіки та піклування.

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 04 березня 2014 року
позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
предмет іпотеки задоволено.

У рахунок погашення кредитної
заборгованості ОСОБА_7 на користь ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним
договором №167/07-МК-11 від 17 вересня 2007
року в сумі 608 041 грн. 35 коп., у тому
числі: заборгованість за основним
боргом - 52 370,84 дол. США, що згідно
офіційного курсу НБУ станом на 05 червня
2012 року становить 418 573 грн. 94 коп.;
заборгованість по нарахованих
відсотках - 17 357,95 дол. США, що згідно
офіційного курсу НБУ станом на 06 червня
2012 року становить 138 733 грн. 42 коп. та
пені - 50 734 грн., звернуто стягнення на
предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме
квартиру АДРЕСА_1, яка складається з
двох житлових кімнат загальною площею
56,20 кв.м., житловою площею 31,00 кв.м., яка
належить на праві власності ОСОБА_5.

Способом реалізації іпотеки визначено
проведення прилюдних торгів за
початковою ціною реалізації предмета
іпотеки, встановленою на рівні, не
нижчому за звичайні ринкові ціни на цей
вид майна, на підставі оцінки,
проведеної незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6 до ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит», ОСОБА_5 про визнання недійсним
договору іпотеки відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

На дане рішення представник ОСОБА_6 -
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні первісного позову, а
зустрічний позов задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду першої
інстанції прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
є незаконним та необґрунтованим, а тому
підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції не взяв до уваги
те, що на момент укладення договору
іпотеки ОСОБА_6, як неповнолітній, мав
право на користування квартирою та
проживав там, а для здійснення
будь-яких правочинів стосовно
нерухомого майна, право власності або
користування якими мають діти,
потрібна попередня згода органів опіки
та піклування.

Відповідач ОСОБА_5 в апеляційній
скарзі посилається на те, що
оскаржуване ним рішення суду є
незаконним, необґрунтованим, не
відповідає обставинам справи. Просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та постановити нове рішення
про відмову в задоволенні позову ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит», суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_7
своїх зобов'язань перед банком не
виконала, що призвело до утворення
заборгованості. Рішення суду про
стягнення заборгованості не виконано,
а тому позовні вимоги щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки в рахунок
погашення кредитної заборгованості в
обраний позивачем спосіб є
обґрунтованими.

Відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_6, суд першої
виходив з того, що позивачем не
доведено порушення його прав на момент
укладення спірного договору іпотеки, а
тому підстави для задоволення позову,
передбачені ч. 6 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК
України, відсутні.

Колегія суддів погоджується з
таким висновок суду першої інстанції.

Матеріалами справи та судом
першої інстанції встановлено, що 17
вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» та ОСОБА_7 укладено договір
про відкриття відновлювальної
кредитної лінії №167/07-МК-11, відповідно
до якого позивач надав ОСОБА_7 кредит у
розмірі 54 000 дол. США з кінцевим
терміном повернення кредиту до 16
вересня 2022 року.

В подальшому додатковою угодою
від 08 травня 2008 року до кредитного
договору Банком було надано транш
кредитних коштів у розмірі 17 000 доларів
США, з оплатою по відсотковій ставці 16
відсотків річних.

Також 17 вересня 2007 року у рахунок
забезпечення кредитних зобов'язань між
банком та ОСОБА_5 укладено договір
іпотеки, предметом якого є квартира
АДРЕСА_1, яка складається з двох
житлових кімнат, загальною площею 56,20
кв.м., житловою площею 31,00 кв.м., яка
належить на праві власності ОСОБА_5
Узгоджена сторонами вартість квартири,
що передається в іпотеку, становить 343
400 грн..

Вимоги щодо погашення боргу
неодноразово направлялись
іпотекодавцю на адресу, вказану в
договорі іпотеки від 17 вересня 2007 року.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 7, 33 Закону
України «Про іпотеку», п.п. 4.1 договору
іпотеки за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання. У разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до п. 4.2 договору
іпотеки звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється на підставі,
зокрема, рішення суду.

Доводами апеляційної скарги
ОСОБА_5 є те, що позивачем ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит» неодноразово
вносились зміни до Кредитного договору
від 17 вересня 2007 року шляхом збільшення
відсоткової ставки за користування
кредитними коштами та про зазначені
зміни апелянт не повідомлявся і з ним
вони не погоджувались.
Іпотекодержателем не були дотримані
вимоги ст. 19 Закону України "Про
іпотеку".

Із змісту вищезазначеного
договору іпотеки, укладеного з
ОСОБА_5, вбачається, що останній
зобов'язався нести відповідальність
у повному обсязі разом із
позичальником за основним кредитним
договором.

Позичальник неналежно виконував
умови кредитного договору, у зв»язку з
чим рішенням Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 08 серпня
2012 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 30 січня 2013 року, задоволено
позовні вимоги банку щодо стягнення з
ОСОБА_7 заборгованості за кредитним
договором в сумі 608 041 грн. 35 коп.. Дане
рішення набрало законної сили.

Відповідно до п.п. 4.6 п. 4
Кредитного договору Банк має право в
односторонньому порядку збільшити
розмір процентної ставки за
користування кредитом, про що
відповідачу було відомо, зокрема, з
листа-вимоги № 257 від 25 березня 2010 року,
надісланого Банком на адресу
іпотекодавця, та отриманого останнім 30
березня 2010 року.

За вимогами ст. 11 Закону України
«Про іпотеку» майновий поручитель
несе відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

Таким чином, іпотекодавець
поручився іпотечним майном за
невиконання позичальником основного
зобов»язання, визначеного кредитним
договором, з встановленою можливістю
зміни банком відсоткової ставки за
користування кредитом.

З огляду на викладене, посилання в
апеляційній скарзі, як на підставу для
відмови у позові про звернення
стягнення на іпотечне майно, на
збільшення обсягу відповідальності
ОСОБА_5, як майнового поручителя, у
зв'язку із збільшенням відсоткової
ставки за відсутності згоди останнього
на таку зміну, є безпідставними. Крім
того, відповідачем не надано належних
доказів на спростування розрахунку,
наданого банком щодо розміру
заборгованості за відсотками,
передбаченими умовами кредитного
договору.

Повно і правильно з'ясувавши
обставини справи та застосувавши до
спірних відносин норми матеріального
права, які підлягали застосуванню, суд
першої інстанції обґрунтовано
задовольнив вимоги ПАТ "Банк «Фінанси
та Кредит", звернувши стягнення на
предмет іпотеки.

Також суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_5 до ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» про визнання
недійсним договору іпотеки.

Згідно зі ст. 17 Закону України
«Про охорону дитинства» батьки не
мають права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін і відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Для вчинення будь-яких правочинів
щодо нерухомого майна, право власності
на яке або право користування яким
мають діти, необхідний попередній
дозвіл органів опіки та піклування.
Посадові особи органів опіки та
піклування несуть персональну
відповідальність за захист прав та
інтересів дітей при наданні дозволу на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна, яке належить дітям (ч. 4 цієї
статті).

Із урахуванням зазначених
положень Закону, суди повинні виходити
із того, чи мала дитина право власності
чи право користування на предмет
іпотеки на момент укладення договору
іпотеки.

Як вбачається з матеріалів
кредитної справи, на момент укладання
вказаних договорів від 17 вересня 2007
року, іпотекодавцем до Банку та
нотаріусу надавалася довідка ОСББ
«Житлолюкс» від 13 вересня 2007 року про
склад сім»ї, з якої вбачається, що у
спірній квартирі були зареєстровані
ОСОБА_5, ОСОБА_8 - батьки позивача по
зустрічному позову ОСОБА_6 (а.с.126).
Відомостей щодо інших осіб, в тому
числі неповнолітніх дітей, довідка не
містить.

Відповідно до роз'яснень, наданих
у п. 44 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30 березня
2012 року № 5, згідно зі ст. 32 ЦК України,
ст.177 СК України та ст.17 Закону України
«Про охорону дитинства» батьки не
мають права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Відповідно до ст. 6 Закону України
«Про іпотеку» майно, що є у спільній
власності, може бути передане у іпотеку
лише за нотаріально посвідченою згодою
усіх співвласників.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_8
надана нотаріально посвідчена заява
про її згоду на укладення договору
іпотеки її чоловіком квартири під
АДРЕСА_1.

Отже, в даному випадку власником
квартири, переданої в іпотеку на
підставі спірного договору, є ОСОБА_5,
тому висновок суду щодо укладення
договору іпотеки без отримання дозволу
органу опіки і піклування узгоджується
з вимогами ст. 203 ЦК України.

Таким чином, матеріали справи не
містять доказів того, що іпотекодавець
повідомляв банк або нотаріуса при
вчиненні договору іпотеки про
проживання в спірній квартирі
неповнолітньої дитини, як не містять
доказів, відповідно до яких останні
могли довідатись про проживання
останніх у цій квартирі.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив обставини справи, правильно
застосував норми матеріального права
до правовідносин, що виникли між
сторонами, не допустив порушень
процесуального законодавства, а тому
дійшов правильного висновку про
відмову в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_6 щодо визнання договору
іпотеки недійсним.

Відповідно до Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» від 3
червня 2014 року № 1304, який набрав
чинності 07 червня 2014 року.

Норма ст. 1 цього Закону містить
умови, за яких нерухоме житлове майно,
яке виступає предметом іпотеки на
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами
іноземній валюті не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника). Зокрема, примусове
стягнення (відчуження без згоди
власника) неможливе у разі, якщо
іпотечне майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя і в
разі, коли у позичальника (майнового
поручителя) не знаходиться у власності
інше нерухоме житлове майно, а також,
коли його загальна площа не перевищує
140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для
житлового будинку.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом, предмет іпотеки -
квартира АДРЕСА_1, є жилим приміщенням
і місцем постійного проживання ОСОБА_5
та ОСОБА_6, іншого нерухомого житлового
майна вони у власності не мають, а
загальна площа обтяженої квартири
складає 56,20 кв.м., тобто є меншою за
площу, коли Законом України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті" не
допускається звернення стягнення. У
зв`язку з відсутністю іншого майна у
відповідача та ненаданням позивачем
доказів у підтвердження протилежного,
колегія суддів дійшла висновку про
наявність підстав для відстрочення
виконання рішення в частині звернення
стягнення на іпотечне майно в порядку,
передбаченому ст. 217 ЦПК України, на час
дії зазначеного Закону.

Враховуючи наведене, колегія
суддів дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги.
Рішення суду підлягає зміні, а саме,
резолютивну частину рішення слід
доповнити вказівкою на те, що виконання
даного рішення суду в частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
зупинити на час дії Закону України від
03 червня 2014 року «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті».

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Першотравневого
районного суду м.Чернівці від 04 березня
2014 року змінити.

Доповнити резолютивну частину
рішення абзацом такого змісту:

Виконання даного рішення суду в
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки зупинити на час дії Закону
України від 03 червня 2014 року «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: