АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/1565/К/14
Головуючий в суді першої
Справа № 214/2317/14-ц
Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

при секретарі - Васильєвій Є.Л.,

за участю - представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача - Кукурузи
Дар?ї Сергіївни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
на рішення Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 03 червня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
(далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») та
просив стягнути з відповідача 243000 грн.
моральної шкоди, спричиненої втратою
професійної працездатності у зв'язку
із професійними захворюваннями.

Рішенням Саксаганського
районного суду м. Кривого Рогу від 03
червня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково, з урахуванням описки,
виправленої ухвалою суду від 02 липня 2014
року, стягнуто на його користь з ПАТ
«Кривбасзалізрудком» 15000 грн. та на
користь держави 243,60 грн. судового
збору.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Кривбасзалізрудком» ставить питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового про відмову в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, на його думку, суд помилково
залучив його до участі у справі в
якості відповідача, оскільки виниклі
правовідносини повинні регулюватись
нормами Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", суд залишив поза
увагою, що підставою для
відшкодування моральної шкоди є
висновок медичних органів, а такого
висновку позивач не надав, та не
врахував, що позивачем не надано
доказів на підтвердження наявності
протиправних дій з боку відповідача
щодо порушення законодавства з охорони
праці, навпаки, при укладенні
трудового договору позивач був
попереджений про умови праці та
можливий їх вплив на здоров'я та
свідомо приймав їх. Також суд не надав
належної оцінки доводам відповідача
щодо пропуску позивачем строку,
встановлено ст. 233 КзпП України. Крім
того, вважає, що визначений судом
розмір моральної шкоди не відповідає
засадам розумності, виваженості та
справедливості.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_3 працював на підземній дільниці
№ 19 шахти «Родіна» ВО «Кривбасруда»,
правонаступником якого є ПАТ
«Кривбасзалізрудком», підземним
електрослюсарем з ремонту
устаткування, підземним механіком
дільниці, підземним слюсарем черговим
та з ремонту устаткування в період з 28
листопада 1986 року по 10 травня 1989 року, з
04 червня 1990 року по 28 вересня 1994 року,
звільнений за власним бажанням.

Рішенням ЛЕК Українського
науково-дослідного інституту
промислової медицини від 15 січня 2013
року ОСОБА_3 встановлені професійні
захворювання: хронічне обструктивне
захворювання легень першої-другої
ст.(пиловий бронхіт першої-другої ст.,
емфізема легень першої-другої ст.);
нейросенсорна приглухуватість першого
ст. (з легким зниженням слуху), у зв'язку
з чим було складено акт розслідування
хронічного професійного захворювання
від 26 березня 2013 року.

Згідно п. п. 17, 19 вищезазначеного акту
причиною професійних захворювань
позивача тривала робота в умовах ГДР
небезпечних та шкідливих факторів
виробничого середовища та трудового
процесу, враховуючи роботу ОСОБА_3 на
шахті «Родіна» відповідача впродовж 20
років в умовах впливу шкідливих
факторів, конкретних посадових осіб,
які відповідальні за виникнення
професійних захворювань, не
встановлені.

Висновком МСЕК від 13 травня 2013 року
ОСОБА_3 первинно встановлено 25 % втрати
професійної працездатності, з яких 20 % -
ХОЗЛ і 5 % по туговухості.

Згідно рекомендацій МСЕК позивачу
протипоказана важка праця, необхідні
санаторно-курортне та медикаментозне
лікування, вироби медичного
призначення.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо обов'язку
відповідача по відшкодуванню
заподіяної моральної шкоди з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України
«Про державний бюджет України на 2006
рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік» зупинено
дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3
ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23
вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а з 01.01.2008 року
відшкодування Відділенням Фонду
моральної (немайнової) шкоди
застрахованим особам і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у
ОСОБА_3 права на відшкодування
моральної шкоди - 13 травня 2013 року -
зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
котрі передбачали відшкодування
моральної шкоди не діяли, відповідно до
ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди судом
першої інстанції обґрунтовано
покладено на підприємство, з вини якого
заподіяно моральну шкоду позивачу.

Стаття 13 Закону України «Про охорону
праці» передбачає, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Факт спричинення моральної шкоди
ОСОБА_3 у зв'язку з його професійними
захворюваннями встановлений в
судовому засіданні та підтверджений
наданими позивачем доказами.

Внаслідок отриманих професійних
захворювань позивачу спричинена
моральна шкода, яка полягає у душевних
та психічних стражданнях, яких він
зазнає у зв'язку із ушкодженням
здоров'я, що призводить до порушення
його звичайного способу життя та
вимагає від нього додаткових зусиль
для його організації.

Доводи апеляційної скарги про те, що
при укладенні трудового договору
позивачу були роз'яснені умови праці,
попереджено про наявність шкідливих
факторів та можливі наслідки їх впливу
на здоров'я, безпідставні, оскільки ст.
13 Закону України «Про охорону праці»
передбачає, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Доводи відповідача щодо пропуску
позивачем строку позовної давності
безпідставні, оскільки відповідно до
п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність
не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Інші доводи відповідача
спростовуються матеріалами справи та
обґрунтованими висновками суду,
викладеними у рішенні.

При визначенні розміру моральної
шкоди, на думку колегії суддів, судом
враховано роз'яснення п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 р. (з подальшими змінами)
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», а саме: розмір моральної шкоди
суд визначив в межах заявлених вимог, з
урахуванням характеру, обсягу,
тривалості та наслідків заподіяних
позивачеві моральних страждань, стану
здоров'я потерпілого, істотних
вимушених змін у її життєвих і
виробничих стосунках та конкретних
обставин справи.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції в повному обсязі встановив
права і обов'язки сторін, що брали
участь у справі, обставини справи,
перевірив доводи і заперечення сторін,
дав їм належну правову оцінку та
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
обґрунтовані і підтверджуються
письмовими доказами, наявними в
матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального законодавства, у
зв'язку з чим апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 03 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :
І.Є.Ляховська

Судді:
Я.М.Бондар

В.П.Зубакова