Справа № 466/3246/14
Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська
Провадження № 22-ц/783/7100/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області
у складі:

головуючого судді Бакуса
В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика
Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: позивача ОСОБА_2 та
його представника ОСОБА_3, відповідача
ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 1 жовтня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
припинення права на утримання, -

встановила:

в травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив
постановити рішення про припинення
права відповідачки на аліменти,
присуджені з нього за рішенням
Апеляційного суду Львівської області
від 16 грудня 2002 року. В обґрунтування
позову покликався на те, що розмір
пенсії відповідачки перевищує
прожитковий мінімум, встановлений для
осіб, що втратили працездатність, а
відтак відповідачка не є такою, що
потребує матеріальної допомоги.
Одночасно зазначив, що погіршився і
його матеріальний стан, на даний час
він не працює, отримує лише пенсію,
хворіє і змушений витрачати значні
кошти на лікування, не має змоги
надавати допомогу позивачці.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 1 жовтня 2014
року вищевказаний позов задоволено.
Постановлено припинити з часу набрання
рішенням суду законної сили стягнення
з ОСОБА_2 аліментів в користь ОСОБА_4 на
її утримання, призначених рішенням
колегії суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області від 16 грудня 2002року.

Рішення суду оскаржила відповідач,
просить його скасувати та ухвалити
нове, яким у задоволенні вищевказаного
позову відмовити, посилаючись на те, що
вона є інвалідом другої групи, потребує
періодичного стаціонарного лікування.
Одночасно апелянт зазначає, що позивач
не має інших утриманців, його пенсія
втричі перевищує розмір її пенсії, а
також ОСОБА_2 не доведено про його
значні і постійні фінансові витрати на
лікування.

Заслухавши суддю-доповідача,
учасників процесу - відповідача ОСОБА_4
та її представника ОСОБА_5 на
підтримання апеляційної скарги,
позивача ОСОБА_2 та його представника
ОСОБА_3 на заперечення апеляційної
скарги, вивчивши матеріали та
обставини справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та в межах позовних
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ст.75 СК України дружина,
чоловік повинні матеріально
підтримувати один одного. Право на
утримання (аліменти) має той із
подружжя, який є непрацездатним,
потребує матеріальної допомоги, за
умови, що другий із подружжя може
надавати матеріальну допомогу.

Один із подружжя є таким, що потребує
матеріальної допомоги, якщо заробітна
плата, пенсія, доходи від використання
його майна, інші доходи не забезпечують
йому прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

В силу ч.ч. 2, 3 ст. 76 СК України, після
розірвання шлюбу особа має право на
утримання, якщо вона стала
непрацездатною до розірвання шлюбу або
протягом одного року від дня
розірвання шлюбу і потребує
матеріальної допомоги і якщо її
колишній чоловік, колишня дружина може
надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із
подружжя, який досяг пенсійного віку,
встановленого законом, або є інвалідом
I, II чи III групи.

Встановлено, що сторони перебували в
шлюбі з 14.07.1990 року по 24.05.2001 року.

Відповідачу ОСОБА_4 в 2000 році
встановлено безтерміново другу групу
інвалідності, тобто у період
перебування сторін у шлюбі.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 16 грудня 2002 року ухвалено
стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
аліменти в розмірі ? частини зі всіх
видів заробітку, починаючи з дня
пред'явлення позову - 13.02.2002 року.

Згідно ч. 3 ст. 82 СК України право одного
з подружжя на аліменти, які були
присуджені за рішенням суду, може бути
припинене за рішенням суду, якщо буде
встановлено, що:

1) одержувач аліментів перестав
потребувати матеріальної допомоги;

2) платник аліментів неспроможний
надавати матеріальну допомогу.

Відповідач є інвалідом другої групи,
щомісяця отримує пенсію в розмірі 1 170
грн. 84 коп. (а.с.38), з поданих медичних
документів вбачається, що відповідач
потребує систематичного амбулаторного
та стаціонарного лікування.

Районним судом встановлено, що позивач
на даний час не працює, з довідки № 2397
від 19.09.2014 року вбачається, що пенсія
ОСОБА_2 становить 3 101 грн. 37 коп. (а.с. 68),
інших доходів не має, а також надав
суду медичні документи щодо стану його
здоров'я, відомості про витрати на своє
лікування.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема,
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів, аналізуючи обставини
та матеріали справи приходить до
висновку, що зазначеним вимогам закону
рішення районного суду не відповідає.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають ті обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
виник спір.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК
України суд оцінює докази за
внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному повному та
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Розмір призначених аліментів має бути
виправданий дійсними потребами та з
урахуванням матеріального становища
сторін, має виходити з фактичних
обставин справи та мети зобов'язання
щодо утримання.

Матеріальне становище сторін -
пенсіонерів суд визначає, виходячи із
рівня доходів, а також величини витрат,
які вони здійснюють на утримання себе.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив з того, що позивачем подано
медичні документи щодо стану його
здоров'я, відомості про витрати на його
лікування, а відповідачкою хоч і надано
медичні документи щодо стану її
здоров'я, однак не подано доказів
підтвердження витрат на її лікування.

В той же час, в апеляційній інстанції
ОСОБА_4 представлені документи, які
підтверджують її витрати на лікування,
а з медичних карток хворої вбачається,
що відповідач часто хворіє, потребує
систематичного лікування.

Колегія суддів, перевіряючи докази
подані сторонами, приходить до
висновку, що судом першої інстанції не
було достатніх підстав для повного
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 Сімейного
кодексу України розмір аліментів,
визначений судом, може бути згодом
змінений за рішенням суду за позовною
заявою платника або одержувача
аліментів у разі зміни їхнього
матеріального і (або) сімейного стану.

Враховуючи те, що в позивача змінився
матеріальний стан, однак його пенсія
становить 3 101 грн. 37 коп., інших осіб на
його утриманні немає, а відповідач
отримує щомісячну пенсію в розмірі 1 170
грн. 84 коп. (а.с.38), потребує значних
коштів на лікування, колегія суддів
вважає, що, з урахуванням
вищенаведеного та обставин справи,
можливо зменшити розмір аліментів,
який підлягає стягненню за рішенням
Апеляційного суду Львівської області
від 16 грудня 2002 року з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 з 1/4 частини до 1/8 частини зі всіх
видів доходу ОСОБА_2

На думку колегії, зазначене, з
урахуванням завдання цивільного
судочинства, матеріально-правового
захисту, верховенства права та
ставлення до вказаного вище позивача,
не буде суперечити механізму
матеріально-правового засобу
здійснення охорони цивільних прав та
інтересів і не буде виходом за межі
позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.303, п. 2 ч.1 ст.307, п.1 ч. 1 ст.309,
ч.2 ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково .

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 1 жовтня 2014 року
скасувати та ухвалити нове, яким
зменшити розмір аліментів, який
підлягає стягненню за рішенням
Апеляційного суду Львівської області
від 16 грудня 2002 року з ОСОБА_2, 1944 року
народження на користь ОСОБА_4, 1947 року
народження з 1/4 частини до 1/8 частини зі
всіх видів доходу ОСОБА_2, починаючи з
дня пред'явлення позову - 21 травня 2014
року.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.