Провадження № 2/127/4492/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

01.09.2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого-судді
Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до відповідачки ОСОБА_3 про
стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги
тим, що 22.06.2007 року позивач надав
відповідачці грошові кошти в сумі 10 000
дол. США, які остання зобов'язалась
повернути у строк до 25.07.2007 року.

Однак, не заважаючи на взяті на себе
зобов'язання за договором позики,
відповідачка станом на 12.05.2014 року
повернула позивачу лише 1 000 дол. США,
про що вчинено напис за підписом обох
сторін на зворотній стороні розписки. А
тому, позивач вважає, що відповідачка
повинна сплатити на його користь:
основну суму боргу - 9 000 дол. США, що
станом на 12.05.2014 року згідно курсу НБУ
еквівалентно 106 231,50 грн.; штрафні
санкції у вигляді процентів за
порушення грошового зобов'язання
виходячи зі ставки 3% річних - 2 024,05 дол.
США, що станом на 12.05.2014 року згідно
курсу НБУ еквівалентно 23 890,87 грн.; та
судові витрати, які складають з витрат
щодо сплати судового збору в сумі 1 301,22
грн. Тому, з метою захисту своїх
порушених прав позивач звернувся до
суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник
позивача за довіреністю ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
просив суд їх задовольнити з підстав,
зазначених у позові, не заперечував
проти винесення заочного рішення.

Відповідачка ОСОБА_3 до судового
засідання не з'явилась із невідомих
суду причин, хоча про день, час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином.

Оскільки у справі достатньо доказів
для встановлення прав та
взаємовідносин сторін та враховуючи
те, що представник позивача не
заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК
України, суд ухвалює заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, вивчивши матеріали справи,
оцінивши зібрані докази по справі в їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно
встановлено, що 22.06.2007 року між
сторонами по справі було укладено
договір позики грошових коштів у сумі 10
000 дол. США. На виконання даного
договору позивачем була надана у
розпорядження відповідачки зазначена
грошова сума, на підтвердження чого
відповідачкою була власноручно
складена, підписана і надана позивачу
розписка від 22.06.2007 року, в якій
відповідачка визнає факт позики 10 000
дол. США та бере на себе зобов'язання
повернути позивачу дану грошову суму
до 25 липня 2007 року (а.с.30).

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме зі звороту розписки, 01.02.2013 року
відповідачка в якості погашення
заборгованості за вищезазначеним
договором позики повернула позивачу 1
000 дол. США (а.с.30 зворот).

Відповідно до рішень Верховного Суду
України, прийнятих за наслідками
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, які у відповідності
до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими
для всіх судів України, зокрема
відповідно до ухвал Верховного Суду
України від 15.08.2007 року у справі
№6-2907св07, від 15.07.2009 року у справі
№6-17884св08, розписка є одночасно
документом, який підтверджує передачу
грошей позикодавцем позичальнику, й
укладення договору позики.

У відповідності ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу.

Статтею 530 ЦК України визначається, що
зобов'язання повинні бути виконанні у
встановлений строк його виконання.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Так, відповідачка, не зважаючи на взяті
на себе зобов'язання за договором
позики, до теперішнього часу повного
розрахунку не провела перед позивачем,
тому повинна сплатити на його користь
станом на 12.05.2014 року 11 024,05 дол. США, що
станом на 12.05.2014 року згідно курсу НБУ
еквівалентно 130 122,37 грн., з них:

9 000 дол. США, що станом на 12.05.2014 року
згідно курсу НБУ еквівалентно 106 231,50
грн. - основна сума боргу;

2 024,05 дол. США, що станом на 12.05.2014 року
згідно курсу НБУ еквівалентно 23 890,87
грн. - 3% річних відповідно до ст.625 ЦК
України.

Суд звертає увагу, що згідно ст.261 ЦК
України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа могла
довідатись про порушення свого права,
тобто в даному випадку перебіг
позовної давності починається з 26.07.2007
року. Відповідно до ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки,
тобто в даному випадку строк сплив
26.07.2010 року. Проте, відповідно до ч.1 ст.264
ЦК України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого богу
або іншого обов'язку. Оскільки,
відповідачкою 01.02.2013 року повернуто
позивачу частину боргу, строк позовної
давності переривається 01.02.2013 року, та,
відповідно до ч.3 ст.264 ЦК України,
закінчується 01.02.2016. Таким чином, при
зверненні до суду строк позовної
давності позивачем не пропущено.

Судовий збір, понесений позивачем у
розмірі 1 301,22 грн., що підтверджується
квитанцією № від 11.06.2014 року, також
підлягає стягненню з відповідачки, так
як у відповідності ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 629, 1046 - 1050ЦК
України, ст.ст.10, 60, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_2, заборгованість за договором
позики від 22.06.2007 року в сумі 130 122 (сто
тридцять тисяч сто двадцять дві) грн. 37
коп., з них: 106 231 (сто шість тисяч двісті
тридцять одна) грн. 50 коп. - основна сума
боргу; 23 890 (двадцять три тисячі
вісімсот дев'яносто) грн. 87 коп. - 3%
річних.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
витрати по сплаті судового збору в сумі
1 301 (одна тисяча триста одна) грн. 22 коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: