06 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:
суддів: Амеліна
В.І., Гончара В.П.,
розглянувши в судовому засіданні з
ініціативи суду питання про
постановлення додаткової ухвали в
справі за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Комерційна виробничо-впроваджувальна
фірма «Сапсан», третя особа - Державна
реєстраційна служба України, про
визнання права власності, зобов'язання
вчинити дії та за зустрічним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Комерційна
виробничо-впроваджувальна фірма
«Сапсан» до ОСОБА_3 про визнання права
власності, за касаційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Комерційна
виробничо-впроваджувальна фірма
«Сапсан» (далі - ТОВ «КВВФ «Сапсан») на
рішення апеляційного суду м. Києва від
17 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом та,
уточнивши позовні вимоги, просив
визнати за ним право власності на
торговельний комплекс, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, який складається з
будівель: літ. «А» загальною площею 3420
кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року
будівництва; літ «Б» загальною площею
2850 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року
будівництва; літ «В» загальною площею
900 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року
будівництва; літ «Г» (другий поверх)
загальною площею 136,1 кв. м (фундамент
залізобетон), 1995 року будівництва;
літ. «Д» загальною площею 12,8 кв. м
(фундамент залізобетон), 1995 року
будівництва; літ. «Е» загальною площею
120 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року
будівництва; літ. «Ж» загальною площею
12,9 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року
будівництва; літ. «З» загальною площею
230 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року
будівництва; зобов'язати ТОВ «КВВФ
«Сапсан» передати йому проектну,
технічну, робочу документацію та
документи про прийняття в експлуатацію
вищевказаного торговельного
комплексу.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 07
липня 1994 року між ним та ТОВ «КВВФ
«Сапсан» укладено договір позики, на
підставі якого позивач надав
відповідачу кошти в розмірі 350 000 дол.
США строком повернення до 07 липня 2010
року для будівництва торговельного
комплексу, розташованого за адресою:
АДРЕСА_2, адресу якого у подальшому
змінено на: АДРЕСА_1. У
встановлений договором позики строк
ТОВ «КВВФ «Сапсан» кошти не повернуло.

У березні 2013 року ТОВ «КВВФ «Сапсан»
звернулось до суду із зустрічним
позовом, в обґрунтування посилаючись
на те, що на підставі договору позики
від 07 липня 1994 року товариство отримало
кошти у розмірі 350 000 дол. США на
будівництво торговельного комплексу
за адресою: АДРЕСА_2, адресу якого в
подальшому змінено на: АДРЕСА_1. Пунктом
4 договору позики передбачено, що у
випадку неповернення ТОВ «КВВФ
«Сапсан» коштів, ОСОБА_3 має право
вимагати від ТОВ «КВВФ «Сапсан»
частину торговельного комплексу, який
буде збудований за надані ним кошти. На
даний час встановити, яка частина
торговельного комплексу побудована за
кошти ОСОБА_3, неможливо. Крім того,
ОСОБА_3 не надано доказів на
підтвердження використання грошових
коштів за цільовим призначенням -
будівництво торговельного комплексу. У
зв'язку з викладеним ТОВ «КВВФ «Сапсан»
просило визнати за ним право власності
на торговельний комплекс, розташований
за адресою: АДРЕСА_1, який
складається з будівель: літ. «А»
загальною площею 3420 кв. м (фундамент
залізобетон), 1995 року будівництва; літ
«Б» загальною площею 2850 кв. м (фундамент
залізобетон), 1995 року будівництва; літ
«В» загальною площею 900 кв. м (фундамент
залізобетон), 1995 року будівництва; літ
«Г» (другий поверх) загальною площею 136,1
кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року
будівництва; літ. «Д» загальною площею
12,8 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року
будівництва; літ. «Е» загальною площею
120 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року
будівництва; літ. «Ж» загальною площею
12,9 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року
будівництва; літ. «З» загальною площею
230 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року
будівництва.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 01 квітня 2013 року, в позові
ОСОБА_3 відмовлено, зустрічний позов
задоволено. Визнано за ТОВ «КВВФ
«Сапсан» право власності на
торговельний комплекс, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, який складається з
будівель: літ. «А» загальною площею 3420
кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року
будівництва; літ «Б» загальною площею
2850 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року
будівництва; літ «В» загальною площею
900 кв. м (фундамент залізобетон), 1995 року
будівництва; літ «Г» (другий поверх)
загальною площею 136,1 кв. м (фундамент
залізобетон), 1995 року будівництва; літ.
«Д» загальною площею 12,8 кв. м (фундамент
залізобетон), 1995 року будівництва; літ.
«Е» загальною площею 120 кв. м (фундамент
залізобетон), 1995 року будівництва; літ.
«Ж» загальною площею 12,9 кв. м (фундамент
залізобетон), 1995 року будівництва; літ.
«З» загальною площею 230 кв. м (фундамент
залізобетон), 1995 року будівництва.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
17 вересня 2013 року рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 01 квітня 2013 року в частині
задоволення зустрічного позову
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про відмову у позові.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 грудня 2013 року
касаційну скаргу ТОВ «КВВФ «Сапсан»
задоволено частково, скасовано рішення
апеляційного суду м. Києва від 17
вересня 2013 року та направлено справу до
суду апеляційної інстанції для
вирішення питання про відкриття
апеляційного провадження.

Постановляючи ухвалу про скасування
рішення апеляційного суду та
направляючи справу до суду апеляційної
інстанції для вирішення питання про
відкриття апеляційного провадження,
суд касаційної інстанції в своїй
ухвалі не вирішив питання про
скасування ухвали апеляційного суду м.
Києва від 26 липня 2013 року, якою
було відкрито апеляційне провадження
за апеляційною скаргою заступника
прокурора Дніпровського району м.
Києва в інтересах держави в особі
Київської міської ради та Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що
ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
якщо: стосовно якої-небудь позовної
вимоги, з приводу якої сторони подавали
докази і давали пояснення, не ухвалено
рішення; суд, вирішивши питання про
право, не зазначив точної суми грошових
коштів, які підлягають стягненню,
майно, яке підлягає передачі, або які
дії треба виконати; суд не допустив
негайного виконання рішення у
випадках, встановлених статтею 367 цього
Кодексу; судом не вирішено питання про
судові витрати.

Таким чином, враховуючи, що судом
касаційної інстанції не вирішено
питання щодо ухвали апеляційного суду
м. Києва від 26 липня 2013 року, якою
відкрито апеляційне провадження за
апеляційною скаргою заступника
прокурора Дніпровського району м.
Києва в інтересах держави в особі
Київської міської ради та Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
ухвалення додаткової ухвали про
скасування ухвали апеляційного суду м.
Києва від 26 липня 2013 року про
відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 220, 335, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26
липня 2013 року скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І.
Мартинюк

Судді:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук