№ 336/2782/14-ц
пр. № 2/336/1669/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

21 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя, у складі

головуючого судді О.І. Дацюк

при секретарі А.А. Наумові

за участі представника позивачів
ОСОБА_1, представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи
без самостійних вимог на предмет спору:
ОСОБА_6, Шевченківський РВ УДМС України
в Запорізькій області про виселення,
вселення та позбавлення права
користування квартирою шляхом зняття з
реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись з позовом,
уточненим в ході розгляду справи (а.с.
43-44), до ОСОБА_5, вказавши, що квартира
АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_3
відповідно до договору дарування.
Після розірвання шлюбу між позивачем
ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5, в
зазначеній квартирі залишилась
мешкати ОСОБА_5 разом з неповнолітньою
донькою колишнього подружжя ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилаючись на конфліктні
стосунки між ОСОБА_5 з одного боку та
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з іншого, відмову
ОСОБА_5 звільнити квартиру та намір
подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мешкати у цій
квартирі, просили усунути перешкоди у
користуванні квартирою шляхом
виселення ОСОБА_5 з квартири, вселити
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в квартиру, позбавити
ОСОБА_5 права користування квартирою
шляхом зняття її з реєстраційного
обліку.

В судовому засіданні позивачі
підтримали заявлені вимоги на
зазначених підставах, вказавши
додатково, що до подання позову до суду
неодноразово намагались увійти до
квартири, але відповідач ОСОБА_5 двері
не відчиняла, до квартири не пускала,
пропозицію щодо мирного врегулювання
спору не прийняла. В ході розгляду
справи в судовому засіданні 22.07.2014 року
позивачі уточнили, що перед судовим
засіданням знову намагались вселитися
до квартири, відповідач ОСОБА_5 їм
відчинила, але фактично можливості
користуватися приміщеннями у квартирі
не надала, бо вони були зачинені, а
також не надала ключів від вхідних
дверей.

Представник позивачів на позові
наполягала на вказаних в уточненій
позовній заяві підставах.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував
повністю, посилаючись, що вимоги щодо
вселення позивачів до квартири
задоволенню не підлягають за
відсутністю перешкод з боку
відповідача вселенню. Підстав для
виселення ОСОБА_5 з квартири позивачі
не вказали, оскільки не посилалися на
жодну норму закону, яка б передбачала
конкретні підстави. Вимоги щодо
позбавлення відповідача права
користування квартирою шляхом зняття з
реєстраційного обліку задоволенню не
підлягають, оскільки зняття особи з
реєстраційного обліку не у компетенції
суду, інших підстав для позбавлення
відповідачки права користування
квартирою позивачами не заявлено, тож у
зазначеній редакції позовній вимоги
задоволені бути не можуть.

Відповідачка, яка є одночасно законним
представником неповнолітньої ОСОБА_6, в
судове засідання не з'явилась без
поважних причин, хоча її явка за
клопотанням позивачів для надання
особистих пояснень була визнана судом
обов'язковою відповідно до ст. 169 ЦПК
України.

Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору: Шевченківський РВ УДМС
України в Запорізькій області
представника в судове засідання не
направив, про місце та час розгляду
справи повідомлені у встановленому
порядку.

При вивченні матеріалів справи судом
встановлено наступне.

Згідно з дублікатом договору дарування
від 12.02.2002 року ОСОБА_3 набув право
власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7).
Державну реєстрацію права власності
позивача на квартиру здійснено 19.06.2014
року, що вбачається з витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно (а.с. 39).

З 26.07.1997 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5
перебували у шлюбі, який був розірваний
за рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 21.10.2013 року (а.с. 9).

14.01.2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали
шлюб, що підтверджено свідоцтвом про
шлюб (а.с. 10).

З пояснень позивачів та представника
відповідача в судовому засіданні
вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрована та
фактично мешкає у квартирі АДРЕСА_1,
вселилася у вказану квартиру за згодою
ОСОБА_3 як член його сім'ї.

При вирішенні спору суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Стаття 383 ч. 1 та стаття 391 ЦК України, на
які позивачі посилались в
обґрунтування заявлених вимог,
вказують, що власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб і не має права використовувати
його для промислового виробництва.
Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Частина 1 ст. 405 ЦК України вказує, що
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

Отже, суд вважає, що ОСОБА_3, як власник
квартири, має право як проживати у
квартирі сам, так і вселяти до неї свою
дружину, членів своєї сім'ї та інших
осіб.

Відповідно до ст. 79 ч. 2 Закону України
«Про виконавче провадження» № 606 від
21.04.1999 року примусове вселення полягає
у забезпеченні державним виконавцем
безперешкодного входження стягувача у
приміщення, зазначене у виконавчому
документі, та його проживання
(перебування) в ньому.

Враховуючи пояснення позивачів щодо
створення відповідачкою перешкод у
вселенні в квартиру шляхом ненадання
можливості вільного проживання у
квартирі та безперешкодного
використання усіх її приміщень,
ненадання відповідачкою особистих
пояснень з цього приводу, суд вбачає
підстави для задоволення позовних
вимог в частині вселення позивачів до
квартири.

Статтею 16 ЦК України визначені способи
захисту цивільних прав та інтересів, до
яких віднесені: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Таким чином, у тих випадках, коли
спеціальна норма закону встановила
інший, ніж визначений ст. 16 ЦК, спосіб
захисту, застосовується спосіб
захисту, встановлений спеціальною
нормою.

При здійсненні правосуддя у цивільних
справах суд захищає права, свободи та
інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законом, як зазначає ст. 4
ЦПК України.

Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» № 1382 від
11.12.2003 року зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі: 1. заяви особи або її
законного представника; 2. судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою; 3. свідоцтва
про смерть; 4. паспорта або паспортного
документа, що надійшов з органу
державної реєстрації актів цивільного
стану, або документа про смерть,
виданого компетентним органом
іноземної держави, легалізованого в
установленому порядку; 5. інших
документів, які свідчать про
припинення: підстав для перебування на
території України іноземців та осіб
без громадянства; підстав для
проживання або перебування особи у
спеціалізованій соціальній, установі,
закладі соціального обслуговування та
соціального захисту; підстав на право
користування житловим приміщенням.

Згідно з п. 1.3 Порядку реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів,
затвердженого Наказом МВС України
22.11.2012 № 1077, реєстрація/зняття з
реєстрації місця
проживання/перебування здійснюється
управліннями, відділами (секторами)
Державної міграційної служби України
(далі - ДМС України) в районах, районах у
містах, містах обласного,
республіканського (Автономної
Республіки Крим) значення (далі -
територіальний підрозділ ДМС України)
у день подання особою документів.

Належним способом захисту цивільних
прав у такому разі є пред'явлення
позову про позбавлення права власності
або визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, які є підставою для зняття
особи з реєстрації місця проживання
відповідними уповноваженими органами
(аналіз практики застосування судами
статті 16 Цивільного кодексу України
Верховного Суду України).

Така позиціє підтверджується
висновками Верховного Суду України,
викладеними в постанові від 16 січня 2012
року у справі № 6-57цс11.

Таким чином, вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про її право користування
житловим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст.ст. 116, 157 ЖК; ст. 405 ЦК).

Враховуючи вищевказане, оскільки
позивачі не зазначали окремі підстави
для позбавлення ОСОБА_5 права
користування квартирою, наслідком чого
могло б бути її виселення, а вказали
лише про зняття її з реєстраційного
обліку, що перебуває поза межами
компетенції суду, суд дійшов висновку
про відсутність підстав для захисту
прав позивачів на зазначених ними
підставах у визначений спосіб, тож в
цій частині позовні вимоги задоволенню
не підлягають.

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України
суд вважає за необхідне стягнути з
відповідача ОСОБА_5 на користь
відповідача ОСОБА_3 судовий збір
пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 15, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті
особи без самостійних вимог на предмет
спору: ОСОБА_6, Шевченківський РВ УДМС
України в Запорізькій області про
виселення, вселення та позбавлення
права користування квартирою шляхом
зняття з реєстраційного обліку
задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в квартиру
АДРЕСА_1.

В іншій частині позов залишити без
задоволення.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
судовий збір в сумі 121,80 гривень (сто
двадцять одна гривня 80 коп).

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення через
Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк

21.08.2014