АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/8379/14-ц
Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/2366/К/14
суддя Кулігіна Т.Д.
Категорія № 26 (І)
Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі: Трофименко О.О.

за участі: представника позивача
ОСОБА_1, представника відповідача
Літовченко Тетяни Миколаївни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Криворізький залізорудний комбінат"
на рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 13 жовтня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат" про
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ
«Кривбасзалізрудком») про
відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на отримання ним
професійного захворювання внаслідок
праці протягом тривалого часу в
шкідливих умовах на підземних роботах.
Висновком МСЕК у вересні 2013 року йому
було первинно встановлено втрату
професійної працездатності в
загальному розмірі 55%, який
підтвердився в жовтні 2014 року, з
наступним переоглядом у вересні 2017
року.

Вважаючи причиною отримання
професійного захворювання тривалу
роботу в умовах шкідливих факторів, що
перевищують гранично допустимий
рівень, просив суд стягнути з
відповідача на його користь
моральну шкоду у сумі 243000,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 13 жовтня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на
користь ОСОБА_4 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 30000,00
грн., а також - на користь держави 243,60
грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком»
поставив питання про скасування
рішення суду і ухвалення нового
рішення про відмову позивачу в
задоволенні позову, посилаючись на те,
що суд першої інстанції при ухваленні
оскаржуваного рішення не прийняв до
уваги, що при влаштуванні позивача на
роботу, його було ознайомлено з умовами
праці та їх можливими наслідками для
здоров'я останнього. Проте позивач
добровільно працював на підприємстві
та жодних заперечень з приводу умов
праці з його боку до роботодавця не
надходило. Також представник
відповідача в апеляційній скарзі
зазначив, що судом не з'ясовано чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань, за яких обставин чи якими
діями вони були заподіяні та з чого
позивач виходив визначаючи розмір
моральної шкоди. Крім того, представник
відповідача зазначив, що позивачем
виконувалась робота відповідно до
трудового договору, у зв'язку з чим він
є суб'єктом страхування, тому
відшкодування моральної шкоди повинно
здійснюватись за рахунок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі, а
не за його рахунок. Також на думку
представника відповідача визначена
сума моральної шкоди, що підлягає до
стягнення є необґрунтованою та значно
завищеною.

В письмових запереченнях представник
позивача, посилаючись на законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та його ухвалення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права просив відхилити
апеляційну скаргу, залишивши
оскаржуване рішення без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги та заперечень на неї, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи ОСОБА_4 з 06.01.1988 року
працював на підприємстві відповідача
на посадах підземного прохідника,
підземного кріпильника в шахті
«Гвардійська». 01.03.2013 року звільнений у
зв`язку з виходом на пенсію (а.с.8-11).

09.07.2013 року рішенням
Лікувально-експертної комісії
Українського науково-дослідного
інституту промислової медицини
позивачеві було встановлено діагноз:
хронічне обструктивне захворювання
легень першої-другої стадії (пиловий
бронхіт першої - другої стадії,
емфізема легень першої-другої стадії);
радикулопатія з вираженими
статико-динамічними порушеннями,
стійким больовим синдромом,
нейродистрофією у вигляді
двостороннього плечолопаткового
періартрозу, остеоартрозу, в поєднанні
з пері артрозами ліктьових і колінних
суглобів; вегетативно-сенсорна
полінейропатія рук з периферичним
ангіодистонічним синдромом та
трофічними порушеннями на кистях
(а.с.27-30).

Висновком МСЕК від 10 вересня 2013 року
позивачу первинно визначено ступінь
втрати професійної працездатності у
розмірі 55% та призначено наступний
переогляд на жовтень 2014 року, підчас
якого ступінь втрати професійної
працездатності підтвердився та було
призначено наступний переогляд на
вересень 2017 року (а.с.20-21,50).

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з доведеності позовних вимог
ОСОБА_4 та вірно встановив, що між
сторонами склалися трудові
правовідносини, оскільки професійне
захворювання отримано позивачем під
час виконання ним трудових обов'язків і
пов'язане з виробництвом, і наявності,
у зв'язку з цим, підстав для
відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Згідно акту розслідування
професійного захворювання від 23 липня
2013 року (а.с.15-18) причиною виникнення
професійного захворювання стало
перевищення гранично допустимого
рівня небезпечних та шкідливих
факторів виробничого середовища та
трудового процесу.

Доводи відповідача щодо відсутності
підстав відшкодування ОСОБА_4
моральної шкоди, спростовуються
оскільки, факт заподіяння такої шкоди у
зв'язку з отриманим ним професійним
захворюванням встановлений в судовому
засіданні. Так, внаслідок отриманого
професійного захворювання позивач час
від часу змушений звертатись до
лікарів, що підтверджується виписними
епікризами; змінився його звичний ритм
життя, зменшилась активність його
життєвої діяльності, він змушений
прикладати багато зусиль для
організації свого життя та постійного
підтримання працездатності.

Колегія суддів вважає, що матеріали
справи містять достатньо доказів щодо
спричинення позивачеві ОСОБА_4, в
результаті ушкодження здоров'я,
моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відносно
того, що позивачеві було відомо про
можливі наслідки впливу шкідливих умов
праці на стан його здоров'я та
добровільну працю в таких умовах,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки той факт, що роботодавець
ознайомив працівника з умовами праці
та попередив про їх шкідливість не
звільняє відповідача від законодавчо
встановленого обов'язку забезпечити
якісні та безпечні умови праці.

Інші доводи апеляційної скарги колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
вони фактично зводяться до незгоди з
висновками суду по оцінці доказів та їх
переоцінки.

Колегія суддів погоджується із
визначеним судом першої інстанції
розміром відшкодування моральної
шкоди, стягнутої з відповідача на
користь позивача, який визначено ним,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості,
відповідно до п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди " № 4 від
31.03.1995 року з подальшими змінами, яким
передбачено, що розмір моральної шкоди
суд визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір
моральної шкоди визначено судом
першої інстанції виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, судом враховано
конкретні обставини по справі,
моральні страждання позивача,
істотність вимушених змін в його
життєвих стосунках, і наслідків, що
наступили.

У зв'язку з чим доводи апеляційної
скарги про необґрунтованість розміру
моральної шкоди колегія суддів вважає
безпідставними.

Відтак, рішення суду відповідає нормам
матеріального та процесуального
закону, отже підлягає залишенню без
змін, в той час як апеляційна скарга
відхиленню, як недоведена.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст. 308, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
відповідача Публічного акціонерного
товариства «Криворізький залізорудний
комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 13 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: