Справа № 441/764/14
Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/5979/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю ОСОБА_2, його представника
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 її представника
та представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Городоцького районного суду
Львівської області від 5 серпня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_8
до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа -
Городоцька міська рада, про визнання
права власності на частину будинку в
порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено. Поновлено ОСОБА_6 та ОСОБА_5
строк позовної давності на звернення
до суду з вимогою про визнання права
власності на частину житлового будинку
після смерті матері ОСОБА_9 Визнано за
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на
1/6 частину житлового будинку в АДРЕСА_1
в порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_9, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_5. Визнано за ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/6
частину житлового будинку в АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_9, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 В
апеляційній скарзі стверджує про
наявність всіх підстав, передбачених
ст. 309 ЦПК України, для скасування
рішення суду. Посилається на те, що
право на спадкування частини будинку
позивачі усвідомили з моменту смерті
матері в 1997 році, про заповіт ОСОБА_10
від 9.04.2009 року, яким оспорюваний
будинок, зареєстрований на ім»я
ОСОБА_10, передавався у власність
відповідачам в рівних частинах,
позивачам було відомо ще на момент
смерті ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_4. Вважає. що
суд безпідставно поновив строк
позовної давності та помилково
прив»язав момент порушення своїх
майнових прав власності з моментом
реалізації свого права на отримання
спадкового майна за заповітом
апелянтом чи до звернення до нотаріуса
з проханням оформити право на спадщину
через 5 років після смерті батька,
котрий був власником спірного будинку.
Наголошує на тому, що позивачі протягом
17 років з моменту смерті матері не
звертались із заявами про отримання
спадкового майна та заявами про
реєстрацію права власності як
спадкоємці за законом. Стверджує, що
звернення позивачів із заявою до
нотаріуса здійснено тільки в травні 2014
року. Зазначає, що судом не було взято
до уваги, що відсутні будь-які докази
наявності перешкод подання заяви
протягом встановленого законом строку,
та відсутність жодної поважної причини
пропущення строків позовної давності.
Апелянт підкреслює, що жодних доказів
перешкоджання проживанню ОСОБА_6 у
спірному будинку судом не встановлено.
Посилається на те, що суд жодним чином
не обгрунтував невзяття до уваги
довідок про місце проживання ОСОБА_10,
виданих виконавчим комітетом
Городоцької міської ради. Вважає, що не
можуть братися до уваги як доказ
спільного проживання на момент смерті
ОСОБА_9 покази свідків, що не є належним
доказом вступу в управління майном.
Зазначає, що позивачі фактичного
управління майном не здійснювали,
заяви про прийняття спадщини не
подавали, а тому вважаються такими, що
відмовилися від прийняття спадщини
згідно з ст.553 ЦК УРСР. Просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2, його представника
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підтримання
апеляційної скарги, які аналогічні її
доводам, пояснення ОСОБА_5 її
представника та представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 про заперечення доводів
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Матеріалами справи встановлено
такі обставини.

Відповідно до свідоцтва про
шлюб ОСОБА_10 та ОСОБА_9 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 8.08.1959 року.
(а.с.19)

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3.
(а.с.16)

ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_4.
(а.с.17)

Позивачі по справі ОСОБА_6,
ОСОБА_8 - є дітьми ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (а.с.18,
21)

Відповідачі по справі - ОСОБА_4,
ОСОБА_2 є дітьми позивача по справі -
ОСОБА_6, і відповідно внуками ОСОБА_9 і
ОСОБА_10

26.08.1992 року будинок по АДРЕСА_1
зареєстрований на праві особистої
власності за ОСОБА_10 на підставі
договору про надання земельної ділянки
в безстрокове користування та рішення
Городоцької міської ради від 18.06.1992
року №227 про затвердження акту
прийомки будинку в експлуатацію. (а.с.27)

9.04.2009 року ОСОБА_10 склав заповіт,
відповідно до якого все рухоме і
нерухоме майно, в тому числі будинок по
АДРЕСА_1 заповів в рівних частинах
ОСОБА_4, ОСОБА_2. (а.с.59)

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в
редакції від 1963 року) при спадкоємстві
за законом спадкоємцями першої черги є
в рівних частках діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого.

Згідно з положеннями ст.548 ЦК УРСР
(1963 року) для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Не допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина вважається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Відповідно до положень ст.549 ЦК
УРСР (1963 року) визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном;

2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні
бути вчинені протягом шести місяців з
дня відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 22 КпІІІС УРСР, який
діяв на момент виникнення права
власності на будинок по АДРЕСА_1, майно
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 28 КпШС УРСР в
разі поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

Оскільки будинок по АДРЕСА_1 нажито
під час перебування у шлюбі ОСОБА_10 та
ОСОБА_9, після смерті останньої
ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилась спадщина на 1/2
частину вказаного будинку.

Крім того, так як ОСОБА_9 заповіту
не складала, відповідно до вимог ст. 524
ЦК УРСР (в редакції від 1963 року, який
діяв на момент відкриття спадщини -
ІНФОРМАЦІЯ_3) 1/2 частина будинку
спадкувалась за законом спадкоємцями
першої черги - ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_5

Задовольняючи позов, суд
обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_6
проживав в будинку по АДРЕСА_1, та
вчинив дії на вступ в управління та
володіння спадковим майном
спадкодавця ОСОБА_9 - 1/6 частини
вказаного будинку, а ОСОБА_10 та ОСОБА_5
проживали в будинку по АДРЕСА_2 разом зі
спадкодавцем ОСОБА_9 і також вчинили
дії на вступ в управління та володіння
спадковим майном.

Висновок суду достатньо
мотивований та відповідає дослідженим
доказам: даним будинкової книги про
місце прописки ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_5,
даним паспорта ОСОБА_6, даним ощадної
книжки, майнового сертифікату ОСОБА_9,
які подані ОСОБА_5, показам свідків
ОСОБА_11, ОСОБА_12

Оскільки зі змісту ст.ст.548, 549 ЦК УРСР
(1963 року) слідує, що прийняття частини
спадкового майна свідчить про
прийняття спадщини в цілому, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про те,
що ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_5 як
спадкоємці першої черги, успадкували
по 1/6 (1/2 : 3 = 1/6) частині будинку по
АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 подавали до
нотаріальної контори заяву про видачу
свідоцтва про право на спадщину, і їм
листами від 13.05.2014 року відмовлено з
покликанням на відсутність договору
про поділ будинку подружжям. (а.с.63,96)

Відповідно до п. 4.1 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України №296 від
22.02.2012 року, видача свідоцтва про право
на спадщину на майно, яке підлягає
реєстрації, проводиться нотаріусом
після подання правовстановлюючих
документів щодо належності цього майна
спадкодавцеві та перевірки
відсутності заборони або арешту цього
майна.

А відтак, оскільки
правовстановлюючий документ на
спадкове майно виданий ОСОБА_10, і це
свідчить про неможливість подання
спадкоємцями правовстановлюючого
документа щодо належності ОСОБА_9
спадкового майна - будинку, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
підставно взяв до уваги відсутність
обставин, що стверджують наявність
умов для одержання у нотаріуса
свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з ст.560 ЦК УРСР (1963 року)
спадкоємці, закликані до спадкоємства,
можуть одержати в державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини свідоцтво про право
на спадщину.

Таким чином, враховуючи положення
ст.ст. 548, 560 ЦК УРСР (1963 року), колегія
суддів вважає безпідставним
покликання апеляційної скарги на
неотримання позивачами по справі
свідоцтва про право на спадщину
протягом 17 років з часу смерті
спадкодавця, оскільки належність
спадщини спадкоємцям з часу відкриття
спадщини незалежно від оформлення
права на спадщину встановлена законом,
діючим на час виникнення права на
спадщину - ЦК УРСР (1963 року).

Враховуючи встановлені обставини та
положення закону, колегія суддів
приходить до переконання, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про незаконність рішення
в частині визнання за позивачами по
справі права власності на спадкове
майно, а тому колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду в
цій частині.

Разом з тим, на думку колегії
суддів помилковим є висновок суду щодо
наявності підстав для поновлення
строку позовної давності на звернення
до суду з покликанням на те, що
позивачам по справі стало відомо в
грудні 2013 року про звернення ОСОБА_2 до
суду з заявою про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини, так як відповідно до цієї
обставини строк позовної давності,
встановлений ст.257 ЦК України, не сплив
на час подання позову - 6.05.2014 року.

В зв»язку з цим рішення суду в цій
частині підлягає скасуванню
відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, п.3 ч. ст.309,
ст.316 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного
суду Львівської області від 5 серпня
2014 року в частині поновлення для ОСОБА_6
та ОСОБА_5 строку позовної давності на
звернення до суду з вимогами про
визнання права власності на частину
житлового будинку після смерті матері
ОСОБА_9 скасувати.

В решті рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу відхилити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.

Головуючий:
Павлишин О.Ф.

Судді :
Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.