АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

19 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Панченка М.М.,
Рейнарт І.М.

при секретарі: Шалапуді Н.П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 24 вересня 2014 року

в цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2013 року позивач звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на предмет іпотеки. Посилаючись на те,
що позичальниця, отримавши кредитні
кошти за договором про відкриття
кредитної лінії під 14.35% річних та
зобов'язавшись їх повертати
ануїтетними платежами щомісячно
відповідно до графіку, своїх
зобовязань не виконує, а вимога
надіслана їй про дострокове повернення
кредитних коштів та сплату
заборгованості залишилася без уваги з
її боку, просив стягнути з неї 466 560.29
дол.США, що еквівалентно 3 727 210.20 грн. та
у рахунок погашення заборгованості
звернути стягнення на належні
відповідачці садовий будинок та
земельну ділянки які передані нею в
іпотеку .

Під час розгляду справи позивач змінив
позовні вимоги і просив за наведених
обставин стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1,
яка виступила поручителем першої,
солідарно, 862 864,20 дол. США, що становить
в еквіваленті по курсу НБУ 6 896 873,54 грн.
заборгованості по кредиту та судові
витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 24.09.2014 року даний позов
задоволено. Стягнуто солідарно з
Антікової - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»: 143
527.88 дол. США, що еквівалентно 1 147 218.34
грн. - кредитної заборгованості; 88 601.14
дол. США, що еквівалентно 708 188 .91 грн. -
заборгованості по відсоткам; 232 129.02 дол.
США, що еквівалентно 1 855 407.24 грн. - пені
за несвоєчасне погашення кредиту та
відсотків; 3 654 грн. витрат по сплаті
судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться
питання про скасування судового
рішення в частині задоволення позовних
вимог про солідарне стягнення
заборгованості з неї та ухвалення в цій
частині нового рішення про відмову в
задоволенні позову. Апелянт
посилається на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи
в цій частині, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
судом не було ураховано, що договір
поруки є припиненим, оскільки позивач
протягом 6 місяців від пред'явлення
вимоги до боржника не звернувся з
вимогою до неї як до поручителя. Крім
того, вона не надавала згоди на
збільшення вартості та строку кредиту
і додаткову угоду до кредитного
договору не підписувала. Зазначає, що
поданий позивачем розрахунок
заборгованості є неправильним.

В судове засідання ОСОБА_1 двічі не
з'явилася, її представник за
довіреністю ОСОБА_5 до участі у справі
допущений не був, зважаючи на вимоги ч.2
ст.40 ЦПК України, оскільки в даній
справі він діяв з боку іншої сторони,
подавав заяви до суду від імені
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», приймав
участь у судовому засіданні 14.01.2014 року,
як представник банку, отримував копію
судового рішення ( а.с.55,57,95-96,98).

Представник Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»
вважав, що спір вирішений судом
правильно, рішення суду є законним та
обґрунтованим, просив апеляційну
скаргу відхилити.

ОСОБА_4 двічі в судове засідання не
з'явилася. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305
ЦПК України, колегія суддів визнала її
неявку такою, що не перешкоджає
апеляційному розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що відповідачі порушили взяті на
себе зобов'язання перед банком щодо
своєчасного повернення кредитних
коштів та сплати відсотків згідно умов
кредитного договору та договору
поруки, а тому мають нести солідарну
відповідальність перед позивачем .

Проте погодитися із такими висновками
суду у повній мірі не можна.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Тобто, отримуючи кредит позичальник
зобов'язується повернути суму кредиту,
а також сплатити проценти в розмірі та
на умовах, передбаченими кредитним
договором.

Як убачається із матеріалів справи та
встановлено судом, 12.08.2008 року між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль»
(правонаступником якого є ПАТ
«РайффайзенБанк Аваль») та ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір № 8,
за умовами якого позивач надав
відповідачці кредит у формі не
відновлюваної кредитної лінії з
лімітом 200 000 дол. США, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 14,35% річних, строком до 12.08.2016
року.

На забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_4 за вказаним кредитним
договором, в цей же день 12.08.2008 року між
ВАТ «РайффайзенБанк Аваль»
(правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 був
укладений договір поруки, відповідно
до умов якого ОСОБА_1 прийняла на себе
зобов'язання перед позивачем
відповідати в повному обсязі по
зобов'язаннях ОСОБА_4, які виникають з
кредитного договору, у тому числі тих,
що виникнуть у майбутньому.

Відповідачі не заперечували, що банком
здійснено надання кредитних коштів .
Таке підтверджується й заявою на
видачу готівки №OV9Р48207.

У порушення положень статті 1054 ЦПК
України та умов укладеного договору,
свої зобов'язання щодо сплати кредиту
та процентів у встановлені строки
позичальник не виконувала, в наслідок
чого утворилась заборгованість.

30.06.2009 року за заявою позичальника було
проведено реструктуризацію кредиту та
укладено додаткову угоду відповідно до
якої ОСОБА_4 надано кредитні канікули з
12.07.2009 року до 12.06.2010 року, прострочену
заборгованість було додано до тіла
кредиту, остаточною датою погашення
кредиту визначено 14.04.2017 року.

Проте, позичальник і в подальшому не
виконувала свої зобов'язання.

Судом встановлено, що станом на 05.11.2013
року загальна заборгованість ОСОБА_4 за
кредитним договором складає 862 864,20 дол.
США, що становить в еквіваленті по
курсу НБУ- 6 896 873,54 грн., з них:
заборгованість за кредитом - 143 527,88 дол.
США, що становить в еквіваленті по
курсу НБУ -1 147 218,34 грн., в т.ч.,
прострочена заборгованість за
кредитом - 2 593,70 дол. США, у еквіваленті
за курсом НБУ - 20 731,44 грн.,
заборгованість по процентам - 88 601,14 дол.
СЩА, що становить в еквіваленті по
курсу НБУ 708 188,91 грн.; в т.ч., прострочена
заборгованість по процентам - 87 246,87 дол.
США, у еквіваленті за курсом НБУ - 697 364,23
грн.; пеня за прострочення погашення
кредиту та процентів - 630 735,18 дол. США, що
становить еквіваленті по курсу НБУ 5 041
466,29 грн.

Надіслана позичальнику письмова
вимога із зазначенням заборгованості
та вимогою про дострокове погашення
кредиту 15.01.2013 року( а.с.83), нею не
виконана, заборгованість погашена не
була, що й призвело до звернення
позивача 05.09.2013 року з даним позовом.

Вимога про дострокове виконання
грошових зобов'язань за договором
поруки датована 06.11.2013 року, вже після
звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦПК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором, як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Задовольняючи позовні вимоги про
солідарне стягнення з відповідачів на
користь позивача заборгованості за
кредитним договором суд першої
інстанції керувався нормами ст.ст. 526,
533, 553, 554, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з
правильністю висновків суду першої
інстанції, в частині стягнення
заборгованості з позичальника
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам справи та
ґрунтуються на законі.

Разом із цим вважає такими, що
заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо припинення
поруки виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення, і
визначається він роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами, а не
посиланням на подію, яка має настати.
Вказівкою на подію, яка має неминуче
настати, визначається термін - певний
момент у часі, з настанням якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК). Таким
чином, умова договору поруки про
припинення поруки після повного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за кредитним договором не
може вважатися встановленим сторонами
договору поруки строком припинення
поруки.

Згідно із частиною четвертою статті 559
ЦК України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно з роз'ясненнями п.24 Постанови № 5
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року "Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/ вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Таким чином, суд касаційної інстанції
роз'яснив, що направлення/вручення
вимоги поручителю і пред'явлення до
нього позову є рівнозначними подіями,
які підтверджують пред'явлення вимоги
до поручителя, і на пред'явлення вимоги
шляхом пред'явлення позову
розповсюджується не загальний строк
позовної давності, а встановлений ч.4
ст. 559 ЦК шестимісячний строк.

У даному конкретному випадку строк
припинення поруки у договорі поруки не
встановлений. Строк виконання
зобов'язання у кредитному договорі
чітко визначений - до 12.08.2016 року.

Проте,15.01.2013 року ОСОБА_3 банком була
надіслана претензія -вимога про
дострокове погашення кредиту у зв'язку
із порушенням позичальником
зобов'язання щодо його своєчасного
погашення ( а.с.75-77).

У вказаній вимозі ОСОБА_3 був
встановлений строк її виконання не
більше 30 календарних днів з дати цієї
вимоги. Таким чином строк виконання
основного зобов'язання настав через 30
календарних днів ,а саме 14 лютого 2013
року.

Позов пред'явлено позивачем до
позичальника і поручителя як
солідарних боржників лише 02.12.2013 року (
а.с.63-66) тобто після шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання .

За таких обставин твердження ОСОБА_1, що
порука припинилась у зв'язку з
неподанням кредитором вимоги до
поручителя протягом 6 місяців є
обгрунтованими.

Крім того, відповідно до п.5.2 укладеного
між банком та поручителем договору
поруки визначено, що строк та умови
виконання цього договору можуть бути
переглянуті сторонами лише з їх
письмової згоди ( а.с.68 зворот).

Однак,змінюючи за Додатковою угодою № 1
від 30.06.2009 року укладеною з
позичальником остаточний строк
виконання зобов'язань за кредитним
договором № 8 від 12.08.2008 року до
14.04.2017 року позивач збільшення строку
поруки з ОСОБА_1 не погоджував ( а.с.19-22),
що свідчить про збільшення обсягу її
відповідальності без її згоди на таке
,що також є підставою для припинення
поруки.

Виходячи з наведеного колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду
підлягає скасуванню в частині
солідарного стягнення заборгованості
з відповідачів та ухвалення в цій
частині нового рішення про відмову у
задоволенні таких вимог.

В інший частині рішення суду слід
залишити без змін .

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314,316,317ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити .

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 24 вересня 2014 року в частині
солідарного стягнення з ОСОБА_4 ОСОБА_1
заборгованості за кредитним договором
№8 від 12.08.2008 року скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні таких вимог.

В інший частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 363 / 3581 / 13 -ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/
13077/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Колесник О.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.