20.11.2014 року Московський районний суд м.
головуючого судді : Омельченко Н.І.
при секретарі : Чорноморець Т.Ю.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "Приватбанк" до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за
20.05.14 року позивач, який є
правонаступником з 30.04.2009 року ЗАТ КБ
"ПриватБанк", звернувся з вказаним
позовом, відповідно до якого просить
суд стягнути з відповідача на свою
користь заборгованість за договором №
грн., а також судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 843,37 грн.
В обґрунтування вимог, позивач
посилається на те, що 26.12.2005 між банком
та відповідачем був укладений договір
№ DNH4KP20820291, відповідно до якого
відповідач отримав кредит в розмірі
7956,00 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 25,08 % на
Ціль кредитування - придбання товару
громадського споживання.
Відповідно до вимог кредитного
договору погашення кредиту та сплата
відсотків здійснюється за графіком
повернення кредиту та плати відсотків.
Свої зобов'язання банк виконав
повністю, надавши відповідачу кредитні
кошти, шляхом видачі готівки через касу
В свою чергу відповідач свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконав і не виконує до цього часу.
Станом на 26.03.2014 року за відповідачем
існує заборгованість за кредитним
складається з заборгованості за
заборгованість по процентам за
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором, 500.00 грн. - штраф фіксована
частина та 3992,25 грн. - штраф процентна
На підставі викладеного просили вимоги
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, подав заяву про
розгляд справи у їх відсутність та
ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи сповіщений належним чином.
За згодою позивача суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст.224 ЦПК
України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає,
що вимоги позивача задоволенню не
підлягають виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.12.2005 між
банком та відповідачем був укладений
договір № DNH4KP20820291, відповідно до якого
відповідач отримав кредит в розмірі
7956,00 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 25,08 % на
рік.

Ціль кредитування - придбання товару
громадського споживання.

Відповідно до вимог кредитного
договору погашення кредиту та сплата
відсотків здійснюється за графіком
повернення кредиту та плати відсотків.

Свої зобов'язання банк виконав
повністю, надавши відповідачу кредитні
кошти.

В свою чергу відповідач свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконав і не виконує до цього часу.

Станом на 26.03.2014 року за відповідачем
існує заборгованість за кредитним
договором в розмірі 84337,28 грн. і
складається з заборгованості за
кредитом 4524,32 грн., 28564,58 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 46756,13 грн. - пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором, 500.00 грн. - штраф фіксована
частина та 3992,25 грн. - штраф процентна
складова.

Кінцевий термін повернення кредиту
згідно заява позичальника 26.12.2007 р.

Судом також встановлено що сторони
досягли згоди в якому передбачили що
позовна давність установлена законом
збільшена за домовленістю сторін до 5
років відповідно до п.5.5 Умов, що
відповідає вимогам ч.1 ст.259 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.257 та ч.1ст.256,
ч.1 ст.259 ЦК України 5 річний строк
позовної давності для пред'явлення
таких вимог сплинув у позивача 27.12.2012
року, тобто строк у межах якого позивач
мав право на звернення до суду з
вказаними вимогами.

Відповідно п.31 Постанови пленуму
вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року " Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" , враховуючи
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів", суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі. Оскільки зі спливом строків
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Керуючись ст.ст.10,11,60, 212-215,224-226 ЦПК
України, ст..267, ст..266 ч.1, ч.1 ст.257, ст.256, ч.1
ст.259 ЦК України, п.31 Постанови пленуму
вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року " Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про
стягнення боргу за договором № DNH4KP20820291
від 26.12.2005 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня проголошення рішення, а сторонами в
той самий строк з дня отримання його
копії.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Суддя
Н.І. Омельченко