Справа № 1309/2-573/11
Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/26/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича
А.В.,Павлишина О.Ф.

секретар Гацій І.І.

З участю представника позивача
Ковальчук Л.О. та представника
відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 03 лютого 2012року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним заочним рішенням
суду позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку із
ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
від 21.08.2007року у розмірі 48 387(сорок вісім
тисяч триста вісімдесят сім) доларів
США 13 центів , що по курсу НБУ становить
384 314 ( триста вісімдесят чотири тисячі
триста чотирнадцять) грн.78 коп.

Стягнуто в солідарному порядку із
ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в
розмірі 1700грн. та 120грн.витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового розгляду.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3. В
апеляційній скарзі зазначає, що
рішення ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню. Стверджує,
що ухвалюючи рішення суд першої
інстанції не звернув уваги на такі
важливі факти, як те, що позичальником
було здійснено оплату на погашення
тіла кредиту в розмірі 8695,78 дол. США та
15748,86 доларів США на погашення
відсотків, а всього на користь позивача
було оплачено 24444,64 дол. США. Крім цього,
на думку апелянта договір можна
вважати неукладеним, оскільки грошовий
еквівалент в договорі визначений в
іноземній валюті, що суперечить
вимогам ч.1 ст.524 ЦК України, а також у
відсутності відповідної ліцензії.
Зазначає, що такий був укладений шляхом
обману, а тому має бути визнаний
нікчемним. Стверджує, що ухвалюючи
рішення суд першої інстанції не дав
аналізу кредитному договору з точки
зору Закону України «Про захист прав
споживачів». Вважає рішення
необґрунтованим, оскільки позивач
просить стягнути суму більшу ніж сам
розмір отриманого кредиту, а це
суперечить ст.ст.1049,1954 ЦК України. Крім
цього, стверджує, що оскільки
збільшилась відповідальність
поручителів, то на підставі положень
ст.559 ЦК України договір поруки повинен
бути припинений. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.
Застосувати реституцію в гривневому
еквіваленті(наслідки нікчемного,
неукладеного правочину) з врахуванням
вимог ч.2 ст.230 ЦК України.

Заслухавши пояснення представника
відповідача ОСОБА_4 на підтримання
доводів апеляційної скарги,
заперечення з приводу апеляційної
скарги представника позивача ОСОБА_2,
вивчивши матеріали цивільної справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що 21.08.2007 року між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль»
правонаступником якого є позивач та
ОСОБА_6 був укладений кредитний договір
№ 014/9723/82/51320, згідно з яким позивач
надав відповідачу кредит у вигляді не
відновлювальної кредитної лінії з
лімітом 46 760,00 доларів США на строк до
21.08.2017 року із сплатою 13,5 % річних за
користування кредитом (а.с.14-15).

З метою забезпечення виконання
зобов"язання позичальника по
кредитному договору було укладено
договори поруки від 21.08.2007 року між
банком та ОСОБА_3 та між банком та
ОСОБА_7 за умовами яких поручителі
зобов»язалися відповідати перед
кредитором за зобов»язання Боржника
ОСОБА_6 які виникли з умов Кредитного
договору № 014/9723/82/51320 від 21.08.2007р
(а.с.12,13).

29.05.2009 року між позивачем та
відповідачем було укладено додаткову
угоду №1 до кредитного договору від
21.08.2007 року № 014/9723/82/51320, якою
врегульовано порядок сплати
позичальником заборгованості, яка
станом на дату укладення цієї
Додаткової угоди становить 39 730,00
доларів США. Графік погашення кредиту
сторони визначили у додатку до
додаткової угоди №1, який є невід»ємною
частиною Додаткової угоди (а.с.8).

Факт отримання відповідачкою ОСОБА_6
кредиту в сумі 46 760,00 доларів США
підтверджується меморіальним ордером
№ 3/82/51320 від 22.08.2007 року (а.с.19).

Згідно з умовами п.п.1.1, 5.1 кредитного
договору відповідач зобов»язалася
повертати кредит, сплачувати проценти
за користування ним в терміни та на
умовах, визначених договором.

П.6.5 Договору передбачено право
Кредитора достроково стягувати
заборгованість за кредитом, нараховані
відсотки за користування кредитом та
штрафні санкції, у випадку невиконання
Позичальником умов цього Договору та
/або договорів застави, інших
договорів, що забезпечують погашення
кредиту.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов"язання
має виконуватись належним чином.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа ( кредитодавець)
зобов»язується надати грошові кошти (
кредит) позичальнику у розмірі і на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов»язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст.1048 ЦК України позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 530 ЦК України зазначено, що якщо
у зобов»язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (
термін).

Судом першої інстанції належно
встановлено, що відповідачка умови
договору не виконала та кошти за
договором кредиту відповідно до
встановленого графіку не повертала, а
тому у відповідності до ст. 611 ЦК
України за порушення зобов»язання
для відповідачки настали правові
наслідки, зокрема, сплата неустойки.
Зазначене передбачено умовами
кредитного договору п.10.1 згідно якого
за порушення строків повернення суми
кредиту, процентів за користування
кредитом та комісій, передбачених
договором, позичальник сплачує банку
пеню в розмірі 0,5 % від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення.

Так як відповідачка ОСОБА_6 не
виконувала належним чином умови
кредитного договору, то у банку виникло
право у відповідності до п.6.5
кредитного договору вимагати
дострокового погашення позичальником
заборгованості за кредитом,
нарахованих процентів за користування
кредитом, неустойки та відшкодування
інших збитків.

25 січня 2010 року позивачем по справі
було надіслано ОСОБА_6 вимогу про
дострокове виконання грошових
зобов»язань за кредитним договором
№014/9723/82/51320 від 21 серпня 2007 року ( а.с. 34)
у якій було визначено заборгованість
по сумі кредиту 41 607,30 долари США з них 39
702,42 доларів США заборгованість по сумі
Кредиту, 1321,72 несплачені проценти, 583,16
доларів США нарахована пеня. Зазначена
сукупна заборгованість за Кредитом
визначена на дату цієї вимоги, однак
банком попереджено відповідачку, що
заборгованість може бути збільшена
відповідно до умов Кредитного договору
на дату фактичного погашення кредитних
зобов»язань.

Враховуючи те, що відповідачка не
вчинила жодних дій щодо погашення
заборгованості, суд дійшов вірного
висновку, що заборгованість за
кредитним договором із врахуванням
відсотків та неустойки підлягає
стягненню на користь позивача в сумі 48
387,13 доларів США, що за курсом НБУ
становить 384 314,78 грн. солідарно з
боржника та поручителів, що відповідає
вимогам ст.ст.553,554 ЦК України.

Стаття 554 ЦК України передбачає, що у
разі порушення боржником зобов"язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Твердження апелянта про те, що судом не
взято до уваги, що позичальник повернув
частину кредиту, що становить в
загальній сумі 24 444,64 долари США є
голослівним, оскільки як вбачається з
розрахунку заборгованості суми
погашення кредиту враховані (а.с.45), а
спростування даного розрахунку щодо
його неправомірності відповідачами не
надано.

У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків встановлених
ст. 61 цього Кодексу.

Апелянтом не надано належних та
допустимих доказів, які б давали
підстави для скасування рішення суду,
яке ухвалене з дотриманням вимог
матеріального та процесуального
законодавства. Дії відповідачів
спрямовані на ухилення від сплати
кредиту, який отримала боржник та не
бажає повертати.

Твердження в апеляційній скарзі щодо
того, що договір був укладений шляхом
обману, а тому має бути визнаний
нікчемними та судом не дано оцінки
тому, що він не відповідає положенням
ЗУ «Про захист прав споживачів» не
враховуються колегією суддів, оскільки
такі доводи можуть братися до уваги при
розгляді справи про визнання договору
недійсним, а не у справі про стягнення
заборгованості за кредитом.

Доводи апелянта щодо збільшення обсягу
відповідальності поручителів без їх
згоди не підтвердилися матеріалами
справи, оскільки як вбачається з
додаткової угоди №1 від 29 травня 2009
року поручителі надали свою згоду на
зміну умов договору (а.с.8-9).

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
підстав для скасування оскаржуваного
рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в і д х и л и т
и .

Заочне рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 03 лютого 2012року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена
до Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі двадцяти
днів з дня набрання ухвалою законної
сили.

Головуючий
Ю.Р.Мікуш

Судді:
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин