Справа №490/4588/13-ц 01.09.2014 01.09.2014 01.09.2014
Провадження №22-ц/784/2375/14
Головуючий у 1-й інстанції Подзігун Г.В.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем
України

01 вересня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Серебрякової Т.В.,

при секретарі Горенко Ю.В.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2,

- представника позивача ОСОБА_3,

- представників відповідача
Кітріша М.М., Косяк Л.І.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Державного комплексу соціальної
реабілітації дітей - інвалідів

на рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 09 вересня 2013 року

за позовом

ОСОБА_2 до відкритого акціонерного
товариства Національної акціонерної
страхової компанії (далі -ВАТ НАСК)
«Оранта», Державного комплексу
соціальної реабілітації дітей -
інвалідів

про

відшкодування шкоди,

в с т а н о
в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
в суд з позовом до ВАТ НАСК «Оранта»,
Державного комплексу соціальної
реабілітації дітей - інвалідів про
відшкодування шкоди.

Позивач зазначав, що 11 вересня 2012
року близько 15 год. 30 хв. ОСОБА_6, керуючи
автобусом марки «HYUNDAI AERO», державний
номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Чигріна
в м. Миколаєві, допустив виїзд за межі
проїзної частини дороги та зіткнення
із припаркованим автомобілем марки
«BMW», державний номер НОМЕР_2, що
належить йому на праві власності.
Власником автобуса «HYUNDAI AERO» є
Державний комплекс соціальної
реабілітації дітей - інвалідів,
цивільно - правова відповідальність
якого застрахована ВАТ НАСК «Оранта».
ОСОБА_6 знаходився при виконанні ним
своїх трудових обов'язків та являвся
працівником вказаного підприємства.
Внаслідок даної
дорожньо-транспортної пригоди
належний йому автомобіль отримав
механічні ушкодження.

Відповідно до висновку експерта
вартість матеріальних збитків,
завданих пошкодженням транспортного
засобу становить 117 786 грн. 53 коп.

Крім цього, ОСОБА_2 зазначав, що
внаслідок вказаної
дорожньо-транспортної пригоди йому
спричинена моральна шкода, компенсацію
якої він оцінив в 10 000 грн.

Посилаючись на наведене, позивач
просив стягнути з НАСК СК «Оранта» 50 000
грн. страхового відшкодування, в межах
ліміту відповідальності страховика, 893
грн.20 коп. судових витрат, а також 382 грн.
05 коп. - сплата послуг евакуатора за
транспортування його пошкодженого
автомобіля.

У зв'язку з недостатністю страхового
відшкодування для повного
відшкодування завданої матеріальної
шкоди позивач просив стягнути із
Державного комплексу соціальної
реабілітації дітей - інвалідів різницю
між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою, що становить 67 786
грн. 43 коп.

А також стягнути з Державного
комплексу соціальної реабілітації
дітей - інвалідів 10 000 в рахунок
відшкодування моральної шкоди, 1 210 грн.
92 коп. судових витрат та 517 грн. 95 коп.
сплачених ним за послуги евакуатора за
транспортування його пошкодженого
автомобіля.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 09 вересня 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково.

Постановлено стягнути з ВАТ НАСК
«Оранта» на користь ОСОБА_2 50 000
страхового відшкодування та 500 грн.
судового збору.

Стягнуто з Державного комплексу
соціальної реабілітації дітей -
інвалідів на користь ОСОБА_2 65 759 грн. в
рахунок відшкодування майнової шкоди
та 657 грн. 97 коп. судового збору.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Державного комплексу соціальної
реабілітації дітей - інвалідів про
відшкодування моральної шкоди
відмовлено.

В апеляційній скарзі Державний
комплекс соціальної реабілітації
дітей - інвалідів просить відмовити в
задоволенні позову в частині стягнення
з підприємства майнової шкоди та
судового збору, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції вважав, що є правові підстави
для відшкодування шкоди, завданої
позивачу, як з ВАТ НАСК «Оранта» так і з
Державного комплексу соціальної
реабілітації дітей - інвалідів.

Колегія погоджується з таким
висновком суду, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що
11 вересня 2012 року близько 15 год. 30 хв.
ОСОБА_6 керував автобусом марки «HYUNDAI
AERO», державний номер НОМЕР_1 та рухався
по вул. Чигріна в м. Миколаєві. В цей час
у водія ОСОБА_6 стався інсульт,
внаслідок чого транспортний засіб,
яким він керував мимовільно виїхав за
межі проїзної частини дороги, де
відбулось зіткнення із припаркованим
на обочині дороги автомобілем марки
«BMW», державний номер НОМЕР_2, що
належить на праві власності ОСОБА_2,
якого на час ДТП в автомобілі не було.
Після ДТП водій ОСОБА_6 був
госпіталізований до лікарні, де 15
вересня 2012 року помер від інсульту,
який у нього стався.

В результаті ДТП було пошкоджено
транспортний засіб марки «BMW»,
державний номер НОМЕР_2.

Відповідно до висновку експертного
авто товарознавчого дослідження № 2918
від 07 листопада 2012 року, вартість
відновлювального ремонту автомобіля
визначена в розмірі 159 670 грн. 80 коп.,
що перевищує ринкову вартість
автомобіля позивача на момент ДТП, яка
становила 117 786 грн. 53 коп.

За наслідком дорожньо -
транспортної пригоди СУ УМВС України в
Миколаївській області було порушено
кримінальну справу за ч.2 ст.286 КК
України.

Постановою СУ УМВС України в
Миколаївській області від 12 листопада
2012 року провадження по кримінальній
справі закрито на підставі п.2 ст.6 КПК
України,

( у зв'язку з відсутністю складу злочину
в діях водія ОСОБА_6.).

Судом встановлено, що ОСОБА_6
перебував у трудових відносинах з
Державним комплексом соціальної
реабілітації дітей - інвалідів , був
прийнятий на посаду водія наказом №
31-К від 03 березня 2012 року (а.с.54).

Відповідно до свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу від 13
вересня 2007 року власником автобусу
«HYUNDAI AERO», державний номер НОМЕР_1, яким
керував ОСОБА_6, є Державний комплекс
соціальної реабілітації дітей -
інвалідів (а.с.82).

Згідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана майну фізичної
особи, відшкодовується особою, яка її
завдала.

Статтею 1187 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Як видно із матеріалів справи, на
момент даної дорожньо-транспортної
пригоди цивільна відповідальність
Державного комплексу соціальної
реабілітації дітей - інвалідів на
момент ДТП була застрахована в ВАТ НАСК
«Оранта», а застрахованим транспортним
засобом був автобус марки «HYUNDAI AERO»,
державний номер НОМЕР_1.

Обов'язковий ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
заподіяну майну, склав 50 000 грн.

Із змісту позовної заяви
вбачається, що ОСОБА_2 просив стягнути з
Державного комплексу соціальної
реабілітації дітей - інвалідів 67 786 грн.
43 коп., що становить різницю між
фактичним розміром шкоди і страховою
виплатою.

Отже, оскільки заподіяна позивачу
шкода в розмірі 117 786 грн. 53 коп. є
більшою , ніж встановлений полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів ліміт відповідальності, тому
суд вірно поклав обовязок
відшкодуванню різниці між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою на
власника джерела підвищеної небезпеки,
яким є Державний комплекс соціальної
реабілітації дітей - інвалідів.

Доводи апеляційної скарги про
те, що шкоду завдано позивачу не з вини
водія ОСОБА_6, а через наявність дій
непереборної сили, є помилковими.

Відповідно до ч. 5 ст.1187 ЦК України
особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

За змістом зазначеної норми закону
до підстав звільнення від
відповідальності володільця джерела
підвищеної небезпеки належать
заподіяння шкоди внаслідок: а)
непереборної сили; б) умислу
потерпілого.

Поняття непереборної сили
міститься у ч. 1 ст.263 ЦК України,
відповідно до якої непереборною силою
визнається надзвичайна або
невідворотна за даних умов подія.
Наявність умислу потерпілого означає
свідоме бажання потерпілого отримати
шкоду завдяки джерелу підвищеної
небезпеки. Інші загальні підстави
звільнення особи від відповідальності
за завдану шкоду, в тому числі
відсутність вини завдавача шкоди, не
застосовуються, якщо шкоду завдано
джерелом підвищеної небезпеки.

Отже, відповідальність володільця
джерела підвищеної небезпеки настає
незалежно від його вини.

Випадкова обставина, яка сталася з
водієм ОСОБА_6 не відноситься до
випадків непереборної сили, а доказів,
які свідчили б, що шкода була заподіяна
внаслідок умислу ОСОБА_2, судом першої
інстанції не встановлено.

Сам по собі факт відсутності складу
злочину в діях ОСОБА_6 не може бути
підставою для звільнення від цивільної
відповідальності в даному випадку.

Враховуючи наведене, колегія не
вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення в частині
задоволення вимог ОСОБА_2 до
Державного комплексу соціальної
реабілітації дітей - інвалідів про
відшкодування майнової шкоди та
стягнення судового збору.

Рішення суду в частині задоволення
вимог до ВАТ НАСК «Оранта» не
оскаржувалось, а тому не було предметом
апеляційного перегляду.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу Державного
комплексу соціальної реабілітації
дітей - інвалідів відхилити, а рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 09 вересня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді