САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.
Справа № 206/2691/14-ц
Провадження № 2/206/792/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" липня 2014 р.

Самарський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді:
Поштаренко О.В.

при секретарі: Нор І.С.,

за участю позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення
суми боргу, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2014 року позивач - ОСОБА_2
звернулася до суду з вищезазначеним
позовом, в якому просила стягнути з
відповідача на свою користь за
договором про надання
інформаційно-консультаційних та
посередницьких послуг суму боргу,
моральну шкоду, індексу інфляції та три
проценти річних загальною сумою 27
457 грн. 30 коп.

В обґрунтування своїх позовних
вимог остання зазначає, що 16 липня 2013
року між позивачем та відповідачем
було укладено вищевказаний договір.
Відповідно до умов якого позивач
прийняла на себе обов»язки щодо пошуку
та організації перегляду об»єктів
нерухомості, згідно з вимогами
відповідача, а також зобов»язалася
надати відповідачу
інформаційно-консультаційні послуги
відносно покупки об»єкта нерухомості.
Відповідач в свою чергу зобов»язалася
сплатити надані їй послуги в розмірі
21190 гривень. Підставою для оплати
відповідачем наданих йому послуг є
укладення між власником нерухомості та
відповідачем попереднього договору.

ОСОБА_2 вимоги договору виконала в
повному обсязі.
ОСОБА_4 свої зобов»язання не
виконала.
З огляду на викладене, позивач
просила свої позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Позивач та її представник в
судовому засіданні наполягали на
задоволенні позовних вимог, з підстав
викладених в позовній заяві.

Відповідач проти задоволення
позову заперечувала, посилаючись на
надання послуг неналежної якості.
Вважала позовну заяву необґрунтованою
та такою, що не підлягає задоволенню.

Свідок ОСОБА_7, яка була стороною
договору купівлі-продажу нерухомості
пояснила, що позивачу
інформаційно-консультативні послуги,
які мали надаватися за умовами
договору ні позивачу ні продавцям
нерухомості надані не були. Мало місце
невірне зазначення вулиць, покупець
взагалі відмовився від купівлі-продажу
вказаного будинку. На дату, якою було
обумовлено укладання угоди укладена не
була. Кошти на завдаток позивач позивач
поклав до свого сейфу. Попередній
договір, між ОСОБА_4, ОСОБА_7, та ОСОБА_8,
був укладений. Акт прийняття коштів
свідок підписала, але грошей не
отримувала. Кошти отримував інший
співвласник будинку. Завдаток ОСОБА_4
передала ОСОБА_8. Факт передачи коштів
бачила. Зазначила, що відносини між
позивачем та свідком припинені
оскільки свідок надіслала відповідну
заяву заказаним з повідомленням
листом.

Свідок ОСОБА_9, яка є дружиною
продавця будинку пояснила, щ ні їм ні
відповідачу
інформаційно-консультаційні послуги
не надавалися. Після припинення
відносин з агентством нерухомості вони
самі зателефонували відповідачу та
запропонували купити будинок.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що
інформаційно-консультаційні послуги
надані не належної якості. Після
припинення відносин з агентством,
свідки самі зателефонували
відповідачу і запропонували купити
будинок.

До показань вказаних свідків суд
відноситься критично, оскільки вказані
показання протиріччать письмовим
доказам наявними у матеріалах справи.

Заслухавши, позивача, його
представника, відповідача, свідків,
вивчивши матеріали справи суд дійшов
наступного.

Судом встановлено наступне.

16 липня 2013 року між ОСОБА_4 та Бюро
обміну та продаж квартир «Домопроект»
в особі ОСОБА_2 було укладено договір
про надання
інформаційно-консультаційних та
посередницьких послуг (а.с.3).

Відповідно до умов вказаного
договору замовник доручає, а
виконавець приймає на себе
зобов»язання за позовом про
організацію просмотрів об»єктів
нерухомості відповідно до вимог
замовника (п. 1.1).

Вказаний договір було підписано
обома сторонами.
16.07.2013 року ОСОБА_4
підписала акт приймання передачі
інформації. Відповідно змісту
вищевказаного акту відповідач 16.07.2013
року оглянула нерухомість за адресою
АДРЕСА_1, яку в подальшому вона купила
(а.с.3).

16.07.2013 року між власниками
нерухомості за вищевказаною аресою
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 було укладено
попередній договір щодо продажу
нерухомості за адресою АДРЕСА_1. (а.с.7).

17 липня 2013 року сторонами
попереднього договору було підписано
акт приймання-передачі грошових коштів
відповідно до умов попереднього
договору від 17.07.2013 року (а.с.15).
Відповідно до умов п. 1.3 договору
у випадку якщо між замовником та
власником нерухомості укладено
попередній договір (передано аванс,
завдаток, досягнуто усну домовленість,
тощо). Замовник зобов»язаний сплатити
виконавцю визначену договором
вартість послуг.

Факт передачі авансу
відповідачем не заперечується.

Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини
визнанні сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі не
підлягають доказуванню.

Пунктом 2.1.3 передбачено, що замовник
зобов»язується сплатити надані
виконавцем послуги послуги відповідно
до п. 3. Згідно з пунктом 3.2 вказаного
договору оплата здійснюється не
пізніше 01 вересня 2013 року.

На підставі п. 4.2 вказаного договору
відповідач не несе відповідальність за
виконання взаємних зобов»язань між
замовником та власником об»єкту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст.. 525 одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Статтею 530 вказаного позову визначено,
що Якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що Договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Посилання відповідача,
на той факт, що послуги позивачем були
надані неналежної якості, оскільки
позивачем було надано для огляду лише
один об»єкт, не може бути прийняте
судом до уваги, оскільки відповідач
придбав саме той об»єкт нерухомості,
який запропонував йому позивач.
Статтею 611 вищевказано кодексу
визначено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: 1) припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору; 2) зміна умов
зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4)
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, відповідач зобов"язаний
сплатити грошову суму відповідно до ст.
625 цього Кодексу.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини і
якщо шкоди завдано ушкодженням
здоров'я фізичної особи, внаслідок дії
джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди»під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав
позивач, характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо). Зокрема, враховуються стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
вимушених змін, час та зусилля,
необхідні для відновлення
попереднього стану тощо, при цьому суд
має виходити із засад розумності,
виваженості і справедливості.
Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.
Необхідно з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позначених моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі, чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду, та з чого він при
цьому виходить.

Приймаючи до уваги положення наведеної
вище норми та співвідношуючи її з
встановленими в судовому засіданні
фактами, суд вважає, що сума моральної
шкоди ні як не обґрунтована, завелика
та не відповідає дійсності, доказів
спричинення відповідачем моральної
шкоди позивачу не надано.

Позивач не надав суду доказів, у чому
полягає моральна шкода, яку він оцінює
у 5000 гривень. Позивач не навів мотивів
спричинення шкоди винними діями особи,
причинного зв'язку між шкодою та
протиправним діянням заподіювача та
зазначив лише загальні вимоги закону.
Наявність моральної шкоди доводиться
потерпілим, який в позовній заяві має
зазначити, які моральні страждання та у
зв'язку з чим він поніс і чим
обґрунтовується розмір компенсації.

Оскільки в судовому засіданні вина
відповідача у завданні моральної шкоди
не доведена та не встановлено
внаслідок порушення яких прав позивача
вона спричинена, тому вимоги стосовно
відшкодування моральної шкоди в сумі
5000 грн. задоволенню не підлягають. Якщо
факт заподіяння позивачу моральної
шкоди з вини відповідача в судовому
засіданні не підтвердився та відсутній
будь-який причинно-наслідковий зв'язок
між шкодою та діями відповідача, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
вимоги позивача про відшкодування
моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
судові витрати по розгляду справи
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

З огляду на викладене, керуючись
ст. ст. 16, 526, 509, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК
України ст. ст. 10, 11, 60-62, 64, 79, 88, 208-209,
212-215,224-226 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
стягнення суми боргу за договором,
моральної шкоди, індексу інфляції,
трьох процентів річних та судового
збору - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 за
договором про надання
інформаційно-консультативних та
посередницьких послуг від 16.07.2013 року
матеріальну шкоду у розмірі 22457 грн.30
коп., яка складається з: вартість послуг
у розмірі 21190 грн. індекс інфляції за
час прострочення у розмірі 880 грн. 65
коп., 3% річних у розмірі 386 грн. 65коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 224 грн. 57 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі в 10 -
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя:
О.В.Поштаренко