13 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:
Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за договором позики;
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_6, про визнання
договору позики неукладеним
за касаціною скаргою ОСОБА_5, подану
представником - ОСОБА_7, на рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 7 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 15 травня 2014 року,
в с т а н о в и л а:
У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 25 січня 2012 року між ним та
ОСОБА_5 укладено договір позики
грошових коштів, відповідно до умов
якого він передав у власність
відповідачу грошові кошти в розмірі 240
000 грн, що на день укладення договору є
еквівалентом 30 000,00 дол. США за
комерційним курсом встановленим за
погодженням сторін, зі строком
повернення до 25 січня 2013 року без
нарахування відсотків. Крім цього, 25
січня 2012 року між ним з однієї сторони
та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з другої сторони
укладено договір іпотеки, згідно якого
останні передали в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1. З його боку умови договору
позики були виконаними та відповідачу
надані кошти в розмірі 240 000 грн, в свою
чергу, відповідач ОСОБА_5 свого
обов'язку щодо повернення коштів не
виконала. Тому ОСОБА_4 просив стягнути
заборгованість за договором позики.
У листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернулася
до суду із зустрічними позовними
вимогами до ОСОБА_4, третя особа -
ОСОБА_6, про визнання договору позики
Посилалась на те, що вона фактично не
отримувала від ОСОБА_4 грошових коштів
за договором позики та була змушена
підписати договір позики під впливом
тяжких обставин. Для можливості виходу
з скрутного фінансового становища та
уникнення судових і виконавчих
процесів, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були змушені
звернутись до ОСОБА_4 з проханням
надати їм грошові кошти у позику в
розмірі 30 000 дол. США та оскільки у них
не було майна, яке б можна було б
передати у заставу для гарантування
договору позики, вони звернулись до неї
з проханням підписати фіктивний
договір позики та передати в іпотеку її
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. ОСОБА_8 запевнила її, що сама
буде виплачувати кошти ОСОБА_4 і
позичкові кошти отримала особисто в
розмірі 30 000 дол. США. Також в договорі
вказано, що ОСОБА_4 надає ОСОБА_5 240 000
ОСОБА_8 отримала 30 000 дол. США. Оскільки
відповідач не передав позивачу
визначених у договорі позики грошових
коштів, ОСОБА_5 просила визнати договір
Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 7 лютого

2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про стягнення заборгованості за
договором позики задоволено. Стягнуто
з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
заборгованість за договором позики в
розмірі 240 000 грн та судовий збір в
розмірі 2 400 грн. В задоволенні
зустрічних позовних вимог позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6,
про визнання договору позики
неукладеним відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 15 травня

2014 року рішення Сихівського районного
суду м. Львова від 7 лютого 2014 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5
- ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувані
судові рішення та направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції
дійшов вірного висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
договором позики, оскільки остання
взяті на себе зобовʼ?язання за
договором позики не виконала.

Що стосується відмови у задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, суди
з урахуванням ст. ст. 16, 204 ЦК України,
дійшли обґрунтованого висновку, що
заявлений позов про визнання договору
поруки неукладеним та підписаним під
впливом тяжких обставин не підлягає
задоволенню, оскільки ОСОБА_5 не надано
доказів невигідних умов позики
грошових коштів від 25 січня 2012 року та
договору іпотеки від 25 січня 2012 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 7 лютого

2014 року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 15 травня 2014
року, тому що судові рішення законні та
обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну ОСОБА_5, подану представником
- ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 7 лютого

2014 року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 15 травня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про стягнення заборгованості за
договором позики, за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа -
ОСОБА_6, про визнання договору позики
неукладеним, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.М. Ситнік Ю.Г.
Іваненко