АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
І інстанції: Живцова О.А.
Доповідач: Слюсаренко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Херсонської області
у складі:

головуючого:Радченка С.В.
суддів:Склярської І.В. Слюсаренко О.В.
при секретарі:Сікорі О.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Херсоні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_6
на рішення Каланчацького районного
суду Херсонської області від 27 лютого
2014 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до приватного
підприємця ОСОБА_5 про визнання
договору оренди землі недійсним ,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2008 року ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
звернулися до суду із зазначеним
позовом, в якому просили визнати
недійсним договір оренди між ними та
приватним підприємцем ОСОБА_5 від 25
квітня 2005 року .

Посилаються на те, що у квітні 2005 року
відповідач запропонував передати йому
належні позивачам земельні ділянки в
оренду, на що вони погодилися за умови,
що термін дії договору буде складати
три роки. З 2005 року і по даний час
відповідач користується їхніми
земельними ділянками. Другого
примірника договору не отримували та
випадково дізналися про те, що договір
оренди від 25 квітня 2005 року, між ними
та відповідачем укладено на 10 років, що
не відповідає усній домовленості з
відповідачем. Крім того, виявилося, що
договір підписаний не ними, а
невідомими особами. Зазначають, що
отримавши згоду на укладення договору
на три роки в подальшому навмисно з
метою укладання договору на 10 років
здійснив підписи за них в договором і
визначив без їх згоди строк дії
договору на 10 років. вважають , що
договір оренди належить визнати
недійсним з визначених ст. 218, 230 ЦК
України.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Заочним рішенням Каланчацького
районного суду Херсонської області від
30 квітня 2010 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір оренди землі
від 25 квітня 2005 року, укладений між
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_12 та приватним підприємцем
ОСОБА_5 Вирішено питання розподілу
судових витрат. ( т 1 а.с. 152)

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 17 жовтня 2011
року рішення районного суду скасовано
у частині визнання недійсним договору
оренди земельної ділянки від 25 квітня
2005 року між ОСОБА_12 і приватним
підприємцем ОСОБА_5 Ухвалено у цій
частині нове рішення, яким відмовлено
ОСОБА_12 у задоволенні позовних вимог.
Змінено у резолютивній частині цього
рішення суду дані про сторону договору
оренди землі, який визнано недійсним з
ОСОБА_13 на ОСОБА_14 в іншій частині
зазначене рішення залишено без змін ( т
1 а.с.291)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 березня 2012
року, касаційну скаргу приватного
підприємця ОСОБА_5 задоволено
частково. Заочне рішення Каланчацького
районного суду Херсонської області від
30 квітня 2010 року та рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 17 жовтня 2011 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.( 1 а.с. 340)

Ухвалою Каланчацького районного суду
Херсонської області від 16 травня 2012
року позовні вимоги ОСОБА_12 залишено
без розгляду ( т 2 а.с. 15).

Ухвалою Каланчацького районного суду
Херсонської області від 23 листопада
2012 року вимоги ОСОБА_10 та ОСОБА_13
залишені без розгляду ( т 2 а.с. 208)

Рішенням Каланчацького районного суду
Херсонської області від 26 березня
2013 року відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 до приватного підприємця ОСОБА_5
( т 2 а.с. 316)

Ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 30 травня 2013 року прийнято
відмову ОСОБА_11 та ОСОБА_9 від позову.
Рішення Каланчацького районного суду
Херсонської області від 26 березня 2013
року в частині відмови у задоволенні
їх позову скасовано, провадження в цій
частині закрито.( т 3 а.с. 37)

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 30 травня 2013
року скасовано рішення Каланчацького
районного суду Херсонської області від
26 березня 2013 року в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_6 Ухвалене нове рішення , яким
визнано недійсним договір оренди землі
від 25 квітня 2005 року між приватним
підприємцем ОСОБА_5та ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_6 від 25 квітня 2005 року. ( т 3 а.с. 39)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 31 липня 2013 року
рішення Каланчацького районного суду
Херсонської області від 26 березня 2013
року та рішення апеляційного суду
Херсонської області від 30 травня 2013
року скасовані, справу направлено до
суду першої інстанції на новий
розгляд. ( т 3 а.с. 59)

Рішенням Каланчацького районного суду
Херсонської області від 27 лютого 2014
року позов задоволено частково,
визнано договір оренди землі від 25
квітня 2005 року між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ПП
ОСОБА_5 недійсним . У задоволені решти
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального
права, просить рішення скасувати,
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_6 в апеляційній скарзі
посилається на необґрунтованість
рішення, порушення судом норм
матеріального та процесуального
закону, просить скасувати рішення в
частині відмови у задоволенні його
позовних вимог та ухвалити нове , яким
його вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу ОСОБА_5. належить
задовольнити, а апеляційна скарга
ОСОБА_6 підлягає частковому
задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6 суд першої інстанції
виходив із того, що договір оренди
ОСОБА_6 не підписував, а тому він є
неукладеним і не може бути визнаний
недійсним. Визнаючи недійсним договір
оренди між ОСОБА_15, ОСОБА_8 та ОСОБА_5,
суд виходив із недоліків у формуванні
волі його учасників, недотримання
передбаченої законом форми та
недоліків змісту договору.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна, оскільки вони
суперечать вимогам закону, що регулює
спірні правовідносини та не
ґрунтуються на доказах, наявних у
матеріалах справи.

Відповідно до частини 4 ст. 338 ЦПК
України висновки і мотиви, з яких
скасовані рішення, є обов'язковими для
суду першої чи апеляційної інстанції
при новому розгляді справи.

Згідно положень ст.10, 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
позивачем вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Кожна сторона повинна довести
належними та допустимими доказами
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень (
ст. 57-60 ЦПК України)

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Встановлено, що 25 квітня 2005 року між
приватним підприємцем ОСОБА_5 і
ОСОБА_8, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та іншими
особами укладено договір оренди
земельної ділянки, за умовами якого
орендодавці надали, а орендар прийняв у
строкове платне користування земельну
ділянку сільськогосподарського
призначення, яка знаходиться у
адміністративних межах
Олександрівської сільської ради
загальною площею 63, 04 га строком на 10
років.

Вказаний договір зареєстрований у
Херсонській регіональній філії центру
державного земельного кадастру 25
квітня 2005 року .( т 1 а.с. 11)

Звертаючись до суду із позовом про
визнання недійсним зазначеного
договору позивачі посилалися на те, що
вони не підписували цей договір , і що
орендар отримавши їх попередню згоду
на укладення договору на три роки, без
їх згоди визначив строк дії оренди на
10 років, тобто ввів їх в оману щодо
обставин, які мають істотне значення.

На інші підстави недійсності правочину
позивачі не посилалися.

У разі, якщо позивачі оспорюють факт
підписання договору, то саме вони
повинні довести такі обставини ( ч 3 ст.
10, ст. 60 ЦПК України) , а не відповідач.

Вбачається, що протягом розгляду
справи позивачі посилалися на
підтвердження зазначеної обставини як
на доказ на копію висновку експерта ,
проведеного у ході розслідування
кримінальної справи, і який не містить
беззаперечних висновків з питання чи
підписаний оспорюваний договір оренди
позивачами.

Зазначений висновок експерта не можна
визнати належним та допустимим доказом
підроблення підписів позивачів на
договорі оренди у розумінні ст. 57-59 ЦПК
України.

Клопотання про призначення судової
почеркознавчої експертизи для
встановлення справжності підписів
позивачі у суді першої інстанції не
заявляли і вважали її призначення
недоцільним. Колегією суддів
відповідно до положень ч. 4 ст. 10 ЦПК
України роз'яснювалося позивачам і їх
представнику право заявити клопотання
про призначення почеркознавчої
експертизи , проте такого клопотання
позивачі не заявили і в суді
апеляційної інстанції.

У задоволенні клопотань представника
відповідача про призначення
почеркознавчої експертизи судом
першої інстанції відмовлено.

Крім того вбачається, що ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 в суді першої інстанції
визнали , що підписали оспорюваний
договір.

Отже слід дійти висновку, що
позивачами не доведено ту обставину,
що вони не підписували договір оренди
і з цих підстав він не може бути
визнаний недійсним.

Відповідно до положень ст. 13, 14 Закону
України " Про оренду землі" в редакції,
що діяла на час виникнення спірних
правовідносин договір оренди землі -
це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у
письмовій формі і за бажанням однієї із
сторін може бути посвідчений
нотаріально.

Статтею 18 Закону цього Закону
визначено, що договір оренди землі
набирає чинності після його державної
реєстрації.

Укладений договір оренди землі
підлягає державній реєстрації( ст. 20
Закону)

Частиною 3 статті 640 ЦК України в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин визначено, що
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що
оспорюваний договір оренди викладено
у письмовій формі, він пройшов державну
реєстрацію , позивачі не довели тієї
обставини , що вони його не підписували
, орендар використовує передану в
оренду земельну ділянку на умовах
договору , нараховував та виплачував
позивачам орендну плату і це
позивачами не спростовано, а тому слід
дійти висновку, що оспорюваний договір
є укладеним з моменту його державної
реєстрації.( т 1 а.с. 11-15, 42-44, т 2 а.с.229, 234,
297, 298)

На тому , що договір є укладеним
наполягали і самі позивачі і вказував
відповідач та його представник.

З огляду на викладене , колегія суддів
не погоджується із висновком суду
першої інстанції, що ОСОБА_6 та ПП
ОСОБА_5 не укладали договір оренди від
25 квітня 2005 року, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
нормах закону, що регулює спірні
правовідносини.

Заявляючи вимоги про визнання
недійсним договору оренди позивачі
також посилалися на те, що відповідач
ввів їх в оману щодо обставин, які мають
істотне значення, зокрема самостійно
визначив строк дії договору у десять
років замість строку у три роки, про
який вони домовилися.

Згідно приписів ст. 230 ЦК України , на
яку посилаються позивачі, як на правову
підставу своїх вимог, якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин , які
мають істотне значення, такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце , якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до наданих у п. 20 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 9
від 06 листопада 2009 року "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Доказів на підтвердження зазначених
позивачами обставин матеріали справи
не містять.

Визнаючи недійсним договір оренди між
ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ПП ОСОБА_5, суд
першої інстанції виходив із того, що
умови договору не відповідають
внутрішній волі його учасників,
недотримана передбачена законом форма
договору та мають місце недоліки
змісту договору. При цьому суд не
зазначив які саме умови договору не
відповідають внутрішній волі сторін,
яка саме форма договору не дотримана і
які недоліки має зміст договору. Також
суд не навів ніяких мотивів
ухваленого ним судового рішення ,
обставин, які б спростовували доводи
відповідача у справі , не зазначив
доказів, які підтверджують обставини
справи, які суд вважав встановленими і
які він визнав достатніми для визнання
недійсним договору оренди землі.

В супереч вимогам ст. 212-214 ЦПК України
суд не дав належну оцінку наданим
сторонами доказам у їх сукупності і
дійшов помилкового висновку про
доведеність обставин, з якими позивачі
пов"язують недійсність оспорюваного
договору.

Допущені судом порушення призвели до
неправильного вирішення справи, а тому
рішення суду першої інстанції на
підставі п 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні вимог позивачів про
визнання недійсним договору оренди із
зазначених ними підстав.

Керуючись ст. 303, 307, п. 2, 4 ч. 1 ст. 309, ст 316
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково. рішення Каланчацького
районного суду Херсонської області
від 27 лютого 2014 року скасувати,
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржене у касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: