Справа № 357/5165/14-ц Головуючий у І
інстанції Голуб А.В.Провадження №
22-ц/780/4901/14 Доповідач у 2
інстанції ФінагєєвКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

26 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Апеляційного Суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Іванової І.В.

за участю секретаря Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 03 липня 2014 року у справі за позовом
комунального підприємства
Білоцерківської міської ради
«Білоцерківтепломережа» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року позивач
звернувся до суду з позовом та просив
стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його
користь суму боргу у розмірі 1 597 грн. з
кожного за опалення та підігрів води.

Позовні вимоги обгрунтовані тим,
що КП «Білоцерківтепломережа» надає
відповідачам послуги з
централізованого опалення та гарячого
водопостачання. По особовому рахунку
відповідачі, починаючи з 01.07.2007 року по
01.04.2014 року мають заборгованість за
спожиту теплову енергію та підігрів
води у розмірі 3 193 грн. 99 коп.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 03 липня 2014 року позов комунального
підприємства Білоцерківської міської
ради «Білоцерківтепломережа»
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на користь комунального підприємства
Білоцерківської міської ради
«Білоцерківтепломережа»
заборгованість у розмірі 1 597 грн. з
кожного. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції через
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального права та ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволенні позову. В обґрунтування
доводів апеляційної скарги зазначає,
що договір про надання послуг з
централізованого опалення та
підігріву води між сторонами не
укладався, а відтак, відсутні договірні
відносини. Позивач незаконно
нараховував абонплату в структурі
тарифу на послуги з теплопостачання.
Задовольняючи позов, суд першої
інстанції порушив визначений законом
трирічний строк позовної давності.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 належить на праві приватної
власності ОСОБА_1 та члену його сім'ї
ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на житло від 05
червня 1998 року.

Згідно розрахункових листів за
відповідачами рахується
заборгованість за період з 01.07.2007 року
по 01.04.2014 року у розмірі 3 193 грн. 99 коп.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачі не виконують свої
зобов'язання щодо оплати комунальних
послуг відповідно до встановлених
тарифів, у зв'язку з чим за ними
рахується заборгованість.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 67 Житлового кодексу України
плата за комунальні послуги
(водопостачання, газ, теплова енергія
та інші послуги) береться крім
квартирної плати за затвердженими в
установленому порядку тарифами.

Згідно п. 35 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
прибудинковими територіями,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 8 жовтня 1992 року
№572 власники, наймачі та орендарі жилих
приміщень зобов'язані своєчасно
вносити плату за обслуговування і
ремонт будинку, плату за найм чи оренду
квартири, комунальні та інші послуги.

Статтями 20, 21 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" визначені
обов'язки споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов'язком споживача є
укладення договору на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовленого виконавцем на основі
типового договору, а також оплата
житлово-комунальних послуг у строки,
встановлені договором або законом, а
обов'язком виконавця - надання послуг
вчасно та відповідної якості згідно із
законодавством та умовами договору, а
також підготовка та укладення зі
споживачем договору про надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання.

Таким чином, необхідність укладення
договору на надання
житлово-комунальних послуг
передбачена законом і його укладення
визначено, як обов'язок, а не право
сторін.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1
зазначає, що між сторонами відсутні
договірні зобов'язання щодо надання
комунальних послуг, а тому позивач не
має права вимагати стягнення
заборгованості. Однак, сама по собі
відсутність письмового договору між
сторонами не може бути підставою для
відмови в позові про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги, які відповідачі отримали, а
відтак мають оплатити їх надання. Отже,
посилання відповідача на відсутність
договору на надання
житлово-комунальних послуг, як на
підставу відмови в задоволенні позову,
є безпідставними.

Разом з тим, безпідставними є доводи
ОСОБА_1 щодо незаконного нарахування
абонплати в структурі тарифу на
послуги з теплопостачання, оскільки
такі тарифи затверджені рішеннями
Білоцерківської міської ради та є
чинними. Суд першої інстанції дав
належну правову оцінку таким
запереченням відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає,
що суд першої інстанції не застосував
строк позовної давності, стягуючи
заборгованість з 01 липня 2007 року по
01.04.2014 року.

Однак, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що до
ухвалення оскаржуваного рішення
відповідачі не зверталися до суду
першої інстанції з заявою про
застосування строку позовної давності.
Тому посилання апелянта на порушення
судом ч. 4 ст. 267 ЦК України є
безпідставними.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду відповідають фактичним
обставинам справи і доводами
апеляційної скарги не спростовуються.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 03 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Фінагєєв В.О.

Судді:
Кашперська Т.Ц.

Іванова І.В.