УХВАЛА

1 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Висоцької В.С., Гончара
В.П.,

Карпенко С.О., Маляренка
А.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 лютого 2014 року
у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, про
стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 20 червня 2006
року між сторонами було укладено
кредитний договір на суму 4000 грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі спалою 36 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_3 умов вказаного договору
утворилась заборгованість в розмірі 26
285,95 грн, яка в добровільному порядку
сплачена не була.

Рішенням Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 22
травня 2012 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 21 січня
2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове,
яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 26 285, 95
грн. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 лютого 2014 року
відмовлено ОСОБА_3 у відкритті
касаційного провадження на рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 21 січня 2014 року на підставі
п.5 ч.4 ст. 328 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 лютого 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме ч. 3 ст.
254, ст.ст. 256-258, ч. 1, 5 ст. 261ЦК України, яка
містить клопотання про поновлення
процесуального строку.

Клопотання про поновлення строку на
звернення із заявою про перегляд
рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 лютого 2014
року підлягає задоволенню, оскільки
причини пропуску строку, на які
посилається заявник, є поважними.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, а саме
ч. 3 ст. 254, ст.ст. 256-258, ч. 1, 5 ст. 261 ЦК
України заявник посилається на
постанову Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року у справі про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 вересня 2011 року у справі про
стягнення боргу за кредитними
договорами та від 7 листопада 2012 року у
справі про зобов'язання виконати умови
договору та відшкодування збитків та
постанови Вищого господарського суду
України від 12 грудня 2012 року у справі
про стягнення суми та від 7 березня 2013
року у справі про стягнення
заборгованості за кредитним договором
.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 9
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» з подальшими змінами
та доповненнями, судовими рішеннями, на
які заявник посилається на
підтвердження підстави, передбаченої
п.1 ч. 1

ст. 355 ЦПК, можуть бути рішення: Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ;
Вищого адміністративного суду України;
Вищого господарського суду України;
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України, ухвалені як
судом касаційної інстанції;
апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №
697-У.

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов'язковою є
умова, щоб цими рішеннями, які набрали
законної сили, вирішено спір по суті, та
в них судом (судами) касаційної
інстанції неоднаково застосовано одні
й ті самі норми матеріального права

Із змісту доданої до заяви постанови
Верховного Суду України від

6 листопада 2013 року вбачається, що даним
судовим рішенням справа розглядалася
Верховним Судом України, з підстав
передбачених главою 3 ЦПК України, що не
означає остаточного вирішення спору, а
відтак, на неї не може здійснюватися
посилання на підтвердження
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Надані для порівняння ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 вересня 2011 року і від

7 листопада 2012 року та постанови Вищого
господарського суду України від 12
грудня 2012 року та від 7 березня 2013 року
не можуть бути прикладом неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції норм матеріального права, а
саме ч. 3 ст. 254, ст.ст. 256-258, ч. 1, 5 ст. 261 ЦК
України, оскільки правові висновки,
зазначені в даних судових рішеннях у
порівнянні з ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 лютого 2014 року, яку просить
переглянути заявник, ґрунтується на
різних фактичних обставинах, що не
свідчить про неоднакове застосування
судом касаційної інстанції саме ч. 3 ст.
254, ст.ст. 256-258, ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України.

За таких обставин, неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права не відбулося, а
тому у допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_3 строк на звернення із
заявою про перегляд рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 лютого 2014 року.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ОСОБА_3
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 лютого

2014 року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, про
стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Г.В. Юровська

Судді:
В. С. Висоцька

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

А.В. Маляренко