Справа № 495/4920/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

08 вересня 2014 року
м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Островерх В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/4920/14-ц

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу

В С Т А Н О В И В :

02.07.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернувся до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по
тексту - відповідач) про розірвання
шлюбу.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 29.07.2014 року відкрито провадження по
справі № 495/4920/14-ц за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Справу
призначено до розгляду.

Позивач - ОСОБА_1, в судове засідання
08.09.2014 року не з'явився, але подав до
суду заяву, згідно з якою заявлені
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі, просить їх задовольнити та
розглянути справу за його відсутністю.

Відповідач - ОСОБА_2, в судові засідання
27.08.2014 року та 08.09.2014 року не з'явилася,
але подала до суду заяву, згідно з якою
з позовними вимогами ОСОБА_1 згодна у
повному обсязі та просить розглянути
справу за її відсутністю.

Враховуючи викладені обставини, суд
вважає за можливе розглянути справу
без участі сторін або їх представників,
на підставі наявних та достатніх для
розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_1,
вивчивши матеріали справи, дослідивши
надані докази, суд дійшов до висновку
про законність, правомірність та
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1
про розірвання шлюбу з ОСОБА_2, виходячи
з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
24.04.2009 року між позивачем - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
було зареєстровано шлюб Відділом
реєстрації актів цивільного стану по
місту Білгород-Дністровському
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області, про що зроблено
відповідний актовий запис за № 87, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
серії НОМЕР_1 від 24.04.2009 року.

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2
від 09.02.2010 року, актовий запис за № 56.

Відповідно до статей 21, 24 Сімейного
кодексу України, шлюбом є сімейний союз
жінки та чоловіка, зареєстрований у
державному органі реєстрації актів
цивільного стану. Шлюб ґрунтується на
вільній згоді жінки та чоловіка.
Примушування жінки та чоловіка до
шлюбу не допускається.

Такі положення національного
законодавства України відповідають
статті 16 Загальної декларації прав
людини, прийнятої Генеральною
Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою
чоловіки і жінки, які досягли
повноліття, мають право без будь-яких
обмежень за ознакою раси,
національності або релігії
одружуватися і засновувати сім'ю. Вони
користуються однаковими правами щодо
одруження під час шлюбу та під час його
розірвання.

За твердженням позивача, одруження з
відповідачем виявилось невдалим та
таким, що не задовольняє їх сімейне
життя. Виявилося, що у сторін різні
погляди на сімейне життя, сім'ю та
сімейні стосунки, що призвело до
розладу і фактичного припинення
шлюбних відносин. З початку березня 2014
року подружжя постійно проживає
окремо, фактично родина розпалась та
носить формальний характер. Позивач
стверджує, що між подружжям повністю
відсутнє взаєморозуміння та саме через
повну несумісність характерів їх сім'я
із відповідачем розпалась. Подальше
спільне проживання та збереження шлюбу
неможливе та суперечить інтересам
позивача. Спільне господарство не
ведеться.

Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного
кодексу України передбачено право
кожного з подружжя припинити шлюбні
відносини. Примушування до припинення
шлюбних відносин, примушування до їх
збереження є порушенням права дружини,
чоловіка на свободу та особисту
недоторканість і може мати наслідки,
встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 104
Сімейного кодексу України, шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду,
відповідно до статті 110 цього Кодексу
(частина третя статті 105 Сімейного
кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 110
Сімейного кодексу України, позов про
розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

Суд з'ясовує фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, бере до уваги
наявність малолітньої дитини,
дитини-інваліда та інші обставини
життя подружжя. Суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення
(стаття 112 Сімейного кодексу України).

Згідно із частиною 2 статті 115 Сімейного
кодексу України, документом який
засвідчує факт розірвання шлюбу судом,
є рішення суду про розірвання шлюбу,
яке набрало законної сили.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21.12.2007 року № 11 (із
змінами та доповненнями), проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей.

У зв'язку з наведеними обставинами та
нормами чинного законодавства, ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом про
розірвання шлюбу з ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладені обставини,
норми чинного законодавства та той
факт, що сторони однією сім'єю не
проживають, поновити шлюбно-сімейні
стосунки наміру не мають, подальше
сумісне проживання сторін і збереження
шлюбу є неможливим та суперечить
інтересам сторін і їх дитини, а також з
огляду на те, що відповідач позов
визнав, суд вважає за можливе розірвати
шлюб між сторонами.

Керуючись ст.ст. 21, 24, ч.ч. 3, 4 ст.56, ч.2
ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110, ст.ст. 112, 115
Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11,
57-60, 157, 169, 174, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований
Відділом реєстрації актів цивільного
стану по місту Білгород-Дністровському
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області, актовий запис за № 87,
свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від
24.04.2009 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко