Справа № 548/988/14-ц
Провадження №2/548/355/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.09.2014 року
м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської
області

в складі: головуючого - судді Личковахи
О.О.,

при секретарі - Листопад В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Хорол цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права власності на
земельну ділянку,

В С Т А Н
О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права
власності на земельну ділянку.

В заяві вказував, що йому на праві
особистої приватної власності
належить житловий будинок АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу житлового будинку з
надвірними будівлями від 17.07.2003 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Хорольського районного нотаріального
округу, укладеним між мною та ОСОБА_2.

Вказаний житловий будинок належав
продавцю на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 04.10.2001
року.

Позивач зазначає, що у відповідності до
договору купівлі-продажу житлового
будинку з надвірними будівлями,
вказане домоволодіння розташоване на
землі сільської ради, хоча насправді,
на земельну ділянку розміром 0,7821 га.,
цільове призначення якої для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель та ведення особистого
селянського господарства, було
виготовлено державний акт на право
приватної власності на землю серія РІ
№ 531458 на ім'я ОСОБА_2.

Як вказує позивач, відповідно до ст..377
та 381 ЦК України він вважає, що
придбавши садибу АДРЕСА_1, він став
власником і земельної ділянки розміром
0,7821 га. на якій вона розташована.

Крім цього, як зазначає позивач у
відповідності до ст. 344 ЦК України,
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Позивач вказує, що відкрито володіє
земельною ділянкою для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель та ведення
особистого селянського господарства
на якій розташований житловий будинок
з надвірними будівлями АДРЕСА_1 більше
10 років,

Позивач прохав визнати за ним право
власності на присадибну земельну
ділянку, розміром 0,7821 га., розташовану
за адресою - АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не
з"явився, в позовній заяві прохав
розглянути справу за його відсутності.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 змінив позовні вимоги
ознайомившись в судовому засіданні з
витягами з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку
№НВ-014, №НВ-014, №НВ-014
від 05.07.2014 року. Прохав визнати за
позивачем ОСОБА_1 право власності на
присадибну земельну ділянку, розміром
0,0966 га., кадастровий номер :17:001:0172
розташовану за адресою - АДРЕСА_1.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2
не з"явився, подав письмові
заперечення, в яких прохав справу
розглянути за його відсутності.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_4 змінені позовні
вимоги визнав повністю та не
заперечував проти їх задоволення.

Суд, дослідивши матеріали справи,
з»ясувавши позицію позивача
відповідача, заслухавши представників,
взявши до уваги визнання представником
відповідача ОСОБА_4 позову, вважає, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 02 листопада 2001
року відповідач ОСОБА_2 отримав
державний акт на право приватної
власності на землю серії Р1 №531458, з
присвоєнням кадастрових номерів за
адресою: АДРЕСА_1 на одну земельну
ділянку з цільовим призначенням
будівництво та обслуговування жилого
будинку та господарських будівель,
розміром 0,0966 га з них з площею під
забудовою 0,0151 га за кадастровим
номером :17:001:0172, та дві земельні
ділянки для ведення особистого
селянського господарства розміром 0,3402
га з кадастровим номером :17:001:0173,
та розміром 0,3453 га з кадастровим
номером :17:001:0174, а всього 0,7821 га
відповідно до витягів з Державного
земельного кадастру про земельну
Ділянку від 05.07.2014 року.

Згідно договору купівлі-продажу
житлового будинку з надвірними
будівлями від 17.07.2003 року укладеним між
сторонами, посвідченим приватним
нотаріусом Хорольського районного
нотаріального округу, позивачу ОСОБА_1
на праві приватної власності належить
житловий будинок АДРЕСА_1.

Вказаний житловий будинок належав
відповідачу ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 04.10.2001 року.

Судом встановлено, що земельна ділянка
не являлась предметом продажу
вищевказаного договору
купівлі-продажу.

Продавався та оцінювався виключно
будинок із господарськими будівлями,
які вказані у договору купівлі-продажу,
які розташовані на земельній ділянці з
цільовим призначенням: будівництво та
обслуговування жилого будинку та
господарських будівель, розміром 0,0966
га з них з площею під забудовою 0,0151 га
за кадастровим номером :17:001:0172.

У відповідності до ч.1 ст. 377 Цивільного
кодексу України до особи, яка набула
право власності на житловий будинок
(крім багатоквартирного), будівлю
або споруду, переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

На день підписання договору
купівлі-продажу правовідносини
регулювались Цивільним Кодексом
України з офіційним текстом станом на 16
січня 2003 року.

Частина 2 ст.377 ЦК України в редакції на
16 січня 2003 року вказує слідуюче: « Якщо
договором про відчудження житлового
будинку, будівлі, або споруди, розмір
земельної ділянки не визначений, до
набувача переходить право власності на
ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування.»

Згідно ст. 381 Цивільного кодексу
України, садибою є земельна ділянка
разом з розташованими на ній житловим
будинком, господарсько-побутовими
будівлями, наземними і підземними
комунікаціями, багаторічними
насадженнями.

У відповідності до ст. 344 ЦК України,
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Посилання відповідача на ст.381 ЦК
України в редакції офіційного тексту
на 16 січня 2003 року також безпідставне
тому, що стаття визнає садибою всю
земельну ділянку, «...якщо інакше не
встановлено договором або законом.» В
даному ж випадку Закон, тобто ч.2 ст.377 ЦК
України встановлює, що у право
власності переходить лише земля під
спорудами та необхідна для їх
обслуговування, а договір передбачає
купівлю-продаж виключно споруд.

Це стосується і посилання позивача на
ст.344 ч.1 ЦК України, яка вказує, що
набувальна давність тобто безперервне
володіння нерухомим майном протягом
десяти років особою виникає лише тоді,
«.. .коли інше не встановлено цим
Кодексом.»

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України,
правом власності є право особи на річ
(майно),

яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 325 ЦК України,
суб'єктами права приватної власності є
фізичні та юридичні особи.

Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов
про визнання його права власності,
якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати ним документа, який засвідчує
його право власності.

Отже, з огляду на наведене, враховуючи
визнання відповідачем позову, що не
суперечить закону, не порушує законних
прав чи інтересів інших осіб, суд
вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права власності на
земельну ділянку слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 88,174,212, 213, 215 ЦПК, ст.ст. 316, 317,
321, 325, 382, 392 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на земельну
ділянку задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1 право власності на присадибну
земельну ділянку, розміром 0,0966 га.,
кадастровий номер :17:001:0172
розташовану за адресою - АДРЕСА_1.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга в судову палату по
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області через Хорольський
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий: