Справа № 2-1145/11 Провадження №
22-ц/772/769/2014Головуючий в суді першої
інстанції Губко В. І.Категорія
20Доповідач Медяний В. М.
У Х В А Л А

Апеляційного суду
Вінницької області

від 01 вересня
2014 року

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого судді : Медяного В.М.,

Суддів : Ковальчука О.В., Жданкіна В.В.,

При секретарі : Агеєвій Г.В.,

За участю сторін у справі: ОСОБА_2 та
його представника ОСОБА_3, представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу будинку дійсним та
визнання права власності на житловий
будинок, за зустрічним позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання права
власності на спадкове майно, про
звільнення майна з-під арешту,
витребування майна з чужого
незаконного володіння, виселення з
житлового будинку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Бершадського районного суду
Вінницької області від 30 грудня 2013
року, -

в с т а н о в
и л а :

В липні 2009 року ОСОБА_2 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_7 про визнання
договору дійсним та визнання права
власності на житловий будинок.
Посилається на те, що 07 липня 2004 року
він придбав у ОСОБА_8 житловий будинок
розташований по АДРЕСА_1, в наслідок
чого на підтвердження правочину ОСОБА_8
йому надала розписку пообіцявши
оформити будинок на його ім'я після
того, як вона пролікується в лікарні.
Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла.
Після її смерті відкрилася спадщина
спірного будинку, в якому він почав
проживати разом зі своєю сім'єю одразу
після виплати ОСОБА_8 коштів. Однак,
вказаний будинок згідно заповіту
ОСОБА_8 заповіла своїй дочці ОСОБА_7, про
який йому при купівлі відомо не було.

У встановлений законом строк
відповідачка не звернулась до
Бершадської районної державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, і не зважаючи на
його одноразові прохання здійснити
необхідне переоформлення придбаного
ним житлового будинку відмовляється,
не заперечуючи при цьому факт виплати
ним ОСОБА_8 грошових коштів за спірний
будинок. А тому вважає за необхідне
визнати дійсним договір
купівлі-продажу спірного житлового
будинку АДРЕСА_1, укладений між ним та
ОСОБА_8, оскільки сторони домовилися
щодо усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення.

Рішенням Бершадського районного суду
Вінницької області від 31.08.2009 року
позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано
дійсним правочин купівлі-продажу
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, що
розташований в АДРЕСА_1, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_8 і визнано за ОСОБА_2
право приватної власності на житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами, який розташований в АДРЕСА_1,
житловою площею 60,1 кв.м., що
позначається літ.: житловий будинок-А,
веранда-а, навіс-а, літня кухня-Б, вх.
площадка-б, сарай-в, гараж-Г, туалет-Т,
огорожа. (т.1 а.с.14).

Ухвалою Бершадського районного суду
Вінницької області від 19 жовтня 2009 року
роз`яснено рішення Бершадського
районного суду Вінницької області від
31 серпня 2009 року. Зазначено, визнати за
ОСОБА_2 право приватної власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, який
розташований в АДРЕСА_1, загальною
площею 100,4 кв.м., житловою площею 60,1
кв.м., що позначається літ.: житловий
будинок-А, веранда-а, навіс-а, літня
кухня-Б, вх. площадка-б, сарай-в, гараж-Г,
туалет-Т, огорожа. (т.1 а.с.23).

Ухвалою Бершадського районного суду
Вінницької області від 08 вересня 2011
року задоволено заяву ОСОБА_2
задоволено. Накладено арешт на
житловий будинок, що розташований в
АДРЕСА_1 (т.1 а.с.55).

Ухвалю Бершадського районного суду
Вінницької області від 15 листопада 2010
року поновлено ОСОБА_4 пропущений
процесуальний строк звернення із
заявою до суду про перегляд рішення за
нововиявленими обставинами. Заяву
задоволено. Рішення Бершадського
районного суду Вінницької області від
31.08.2009 року та ухвалу Бершадського
районного суду Вінницької області від
19.10.2009 року у даній цивільній справі
скасовано (копія ухвали т.1 а.с.62,
оригінал ухвали т.2 а.с.169).

У жовтні 2011 року в ході розгляду справи
позивач у справі ОСОБА_2 надав позовну
заяву у відповідності до ч.2 ст. 31 ЦПК
України, відповідно до якої просив
визнати дійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, укладений 06.07.2004 року між ним
та ОСОБА_8, а також визнати за ним право
власності на спірний житловий будинок
(т.1 а.с.64).

В подальшому, у листопаді 2011 року
відповідач у справі ОСОБА_4 звернулася
в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2
про визнання права власності на
спадкове майно, про звільнення майна
з-під арешту, витребування майна з
чужого незаконного володіння,
виселення з житлового будинку (т.1 а.с.86).

Ухвалою Бершадського районного суду
Вінницької області від 29 листопада 2011
року об'єднано в одне провадження
цивільний позов ОСОБА_2 та зустрічний
позов ОСОБА_4 (т.1 а.с.114).

Ухвалою Бершадського районного суду
Вінницької області від 12 грудня 2011 року
задоволено клопотання адвоката ОСОБА_9,
залучено до участі в справі в якості
відповідача ОСОБА_10 (т.1 а.с.119).

В подальшому, 20 лютого 2012 року
позивач-відповідач у справі ОСОБА_2 у
відповідності до вимог ч.2 ст.31 ЦПК
України звернувся до суду із позовною
заявою, відповідно до вимог якої просив
застосувати наслідки нікчемності
правочину до укладеного між ним та
ОСОБА_8 договору купівлі-продажу
будинку від 06.07.2004 року, а також
стягнути з ОСОБА_4 суму коштів в розмірі
88 000 грн. (із них 40 000 грн. коштів
витрачених на придбання будинку у 2004
році, 18 000 грн. безпідставно отриманих
нею коштів та 30 000 грн. коштів
витрачених на ремонти та облаштування
будинку) (т.1 а.с.152).

Ухвалою Бершадського районного суду
Вінницької області під головування
судді Губко В.І. від 14 травня 2012 року
накладено арешт на спірний житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами, та майна яке призначене на
покращення житлово-побутових умов, яке
знаходиться за адресою. АДРЕСА_1 до
вирішення справи по сутті (т.1 а.с.195).

Ухвалою Бершадського районного суду
Вінницької області від 20 червня 2012 року
по вказаній цивільній справі
призначено будівельно-технічну
експертизу. На період проведення
експертизи провадження по справі
зупинено (т.1 а.с.218).

Ухвалою Бершадського районного суду
Вінницької області від 19 листопада 2012
року провадження у даній справі
відновлено (т.2 а.с.4).

У лютому 2013 року позивач-відповідач
ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про
уточнення (зменшення) позовних вимог
від 20.02.2012 року, відповідно до яких
просив стягнути з ОСОБА_4 на його
користь раніше передані в рахунок
оплати вартості будинку кошти та
відшкодувати вартість удосконалень
здійснених будинку в сумі 76 286 грн. 00
коп. (т.2 а.с.27).

У квітні 2013 року відповідач-позивач
ОСОБА_4 звернулася в суд із заявою про
зміну предмету позову та збільшення
позовних вимог, відповідно до яких
просила - пункт другий позовних вимог
зустрічної позовної заяви викласти в
редакції «визнати факт невчинення
правочину купівлі-продажу спірного
житлового будинку в АДРЕСА_1 між ОСОБА_2
та ОСОБА_8»; - пункт п'ятий позовних
вимог зустрічної позовної заяви
викласти в редакції «визнати ОСОБА_2
недобросовісним набувачем майна, а
саме житлового будинку житлового
будинку АДРЕСА_1. Зобов'язати ОСОБА_2
повернути неналежний йому спірний
житловий будинок АДРЕСА_1 та стягнути з
ОСОБА_2 на її користь усі доходи від
майна, які він отримав або міг отримати
за час володіння будинком в сумі 36 800
гривень (т.2 а.с.42).

Рішенням Бершадського районного суду
Вінницької області від 30 грудня 2013 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про визнання договору
дійсним та визнання права власності на
житловий будинок відмовлено, а також
відмовлено в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про
визнання права власності на спадкове
майно, про звільнення майна з-під
арешту, про витребування майна з чужого
незаконного володіння, про виселення з
житлового будинку.

Ухвали про накладення арешту на
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами в с. АДРЕСА_1
Вінницької області від 08.09.2011 року та
від 14.05.2012 року скасовано.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької
області від 03 березня 2014 року дану
цивільну справу повернуто до суду
першої інстанції для належного
оформлення.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької
області від 02 червня 2014 року дану
цивільну справу повернуто до суду
першої інстанції для ухвалення
додаткового рішення та належного
оформлення.

На виконання вимог ухвали Апеляційного
суду Вінницької області від 02 червня 2014
року додатковим рішення Бершадського
районного суду Вінницької області від
04 липня 2014 року доповнено резолютивну
частину рішення Бершадського
районного суду від 30.12.2013 року,
зазначивши:

Позовні вимоги ОСОБА_2 подані в порядку
ст.31 ЦПК України від 20.02.2012 року та 21.02.2013
року залишити без розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_4, подані в порядку
ст.31 ЦПК України від 16.04.2013 року
залишити без розгляду (т.2 а.с.246, 247).

В апеляційній скарзі від 09 січня 2014
року позивач-відповідач ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції від 30
грудня 2013 року скасувати і ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог,
яким задовольнити вимогу про
відшкодування вартості удосконалень,
здійснених в будинку, на загальну суму
76 286 грн. Посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду першої інстанції
обставинам справи та порушення норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначає, що ним було змінено
предмет позову та збільшено позовні
вимоги. Однак, вказані позовні вимоги
місцевим судом безпідставно та з
порушенням норм процесуального права
були залишені без розгляду. Дані
позовні вимоги були предметом розгляду
суду першої інстанції, сторони
подавали докази і давали пояснення по
суті даних позовних вимог. Крім цього, у
справі ухвалою суду від 20.06.2012 року
призначена експертиза. Таким чином,
щодо позовної вимоги про
відшкодування вартості удосконалень,
здійснених в будинку, на загальну суму
76 286 грн. судом рішення ухвалено не було.

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу
повністю підтримали та просили її
задовольнити. Посилаючись на викладені
в ній доводи. Вважають, що суд першої
інстанції порушивши норми
процесуального права, безпідставно
залишив без розгляду позовні вимоги
про відшкодування вартості
удосконалень, здійснених в будинку,
зазначивши про це лише в мотивувальній
частині рішення, а тому дані позовні
вимоги судом мають бути розглянуті.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 апеляційну
скаргу не визнав та заперечив проти її
задоволення, посилаючись на її
безпідставність та необґрунтованість.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, заслухавши пояснення
сторін у справі, що з'явилися до суду,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України
суд вирішує цивільно-правовий спір на
засадах змагальності, кожна сторона
зобов'язана доказами довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, що мають
значення для справи.

Апеляційний суд на виконання вимог
ст.303 ЦПК України під час розгляду
справи в апеляційному порядку,
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про визнання договору
дійсним та визнання права власності на
житловий будинок, а також відмовляючи в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4
до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання права
власності на спадкове майно, про
звільнення майна з-під арешту,
витребування майна з чужого
незаконного володіння, виселення з
житлового будинку, суд першої
інстанції встановив та виходив з того,
що не було доведено жодних фактів
вчинення дій ОСОБА_8 чи ОСОБА_2,
спрямованих на виконання правочину,
який був укладений в усній формі, а тому
договір купівлі-продажу між ОСОБА_8 та
ОСОБА_2 не вчинявся, а відтак не
підлягає задоволенню позовна вимога
ОСОБА_2 про визнання за ним права
власності на даний житловий будинок.

Також суд прийшов до висновку, що не
підлягають задоволенню позовні вимоги
зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 про визнання за ОСОБА_4 права
власності на належне їй спадкове майно,
а саме на житловий будинок АДРЕСА_1,
звільнення даного нерухомого майна
з-під арешту, та про зобов'язання ОСОБА_2
повернути ОСОБА_4 житловий будинок
АДРЕСА_1, про виселення ОСОБА_2 та
ОСОБА_6, про стягнення з ОСОБА_2 судових
витрат.

Суд вважає, що ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні не довели,
що порушено її право на спадкове майно,
а саме - на житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
розташований АДРЕСА_1, оскільки
оформлення права на спадщину
регулюється Главою 89 ЦК України і
відповідно до вказаного законодавства
у ОСОБА_4 відсутні перешкоди для
оформлення спадкового майна.
Відповідно до копій свідоцтв про право
власності на спадщину за законом,
ОСОБА_4 було оформлено право власності
після смерті матері - ОСОБА_7, на дві
земельні ділянки та грошові вклади.

Крім цього, суд дійшов висновку, що не
підлягають задоволенню позовні вимоги
про зобов'язання ОСОБА_2 повернути
ОСОБА_4 належний йому житловий будинок
АДРЕСА_1; про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_6
з належного їм житлового будинку і
АДРЕСА_1, оскільки витяг від 23.04.2010 року
№ 25953687, реєстраційний № 30269339 бланк
№327741 про реєстрацію права власності на
нерухоме майно, виданого на ім'я ОСОБА_2,
адреса : АДРЕСА_1, - скасовано, що
підтверджується повідомленням в
газеті "Бершадський край" від 17 серпня
2011 року. Станом на 07.09.2011 року
відповідно до реєстру прав власності
на нерухоме майно за № 31226985 житловий
будинок АДРЕСА_1, зареєстрований за
ОСОБА_8. Крім того, в судовому засіданні
ОСОБА_2 пояснив, що на даний час в
будинку АДРЕСА_1 не проживає, а проживає
в будинку своєї дружини - ОСОБА_6,
розташованому в АДРЕСА_2

Колегія суддів в цій частині рішення
повністю погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки судом першої інстанції в цій
частині повно з'ясовані фактичні
обставини справи, які мають істотне
значення для справи в межах наданих
сторонами доказів, правильно визначені
правовідносини, що склалися між
сторонами, їх об'єктивний склад, права
та обов'язки сторін, вірно застосовані
норми матеріального права. Крім того,
доводи апеляційної скарги в цій
частині висновків суду не стосуються,
не спростовують їх та не дають
достатніх підстав для скасування в цій
частині рішення суду.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись з висновками суду першої
інстанції, викладеними у мотивувальній
частині рішення суду від 30.12.2013 року та
в додатковому рішенні цього ж суду від
04.07.2014 року щодо залишення без розгляду
позовних вимог ОСОБА_2, поданих в
порядку ст. 31 ЦПК України від 20.02.2012 року
та 21.02.2013 року, а також позовних вимог
ОСОБА_4, поданих в порядку ст. 31 ЦПК
України від 16.04.2013 року.

Так зокрема, з матеріалів справи
вбачається, що 20 лютого 2012 року
позивач-відповідач ОСОБА_2 у
відповідності до вимог ч.2 ст.31 ЦПК
України звернувся до суду із позовною
заявою, відповідно до вимог якої просив
застосувати наслідки нікчемності
правочину до укладеного між ним та
ОСОБА_8 договору купівлі-продажу
будинку від 06.07.2004 року, а також
стягнути з ОСОБА_4 суму коштів в розмірі
88 000 грн. (із них 40 000 грн. коштів
витрачених на придбання будинку у 2004
році, 18 000 грн. безпідставно отриманих
нею коштів та 30 000 грн. коштів
витрачених на ремонти та облаштування
будинку).

Ухвалою Бершадського районного суду
Вінницької області від 20 червня 2012 року
по вказаній цивільній справі
призначено будівельно-технічну
експертизу. На період проведення
експертизи провадження по справі
зупинено.

У лютому 2013 року позивач-відповідач
ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про
уточнення позовних (зменшення) вимог
від 20.02.2012 року, відповідно до яких
просив стягнути з ОСОБА_4 на його
користь раніше передані в рахунок
оплати вартості будинку кошти та
відшкодувати вартість удосконалень
здійснених будинку в сумі 76 286 грн. 00
коп.

У квітні 2013 року відповідач-позивач
ОСОБА_4 звернулася в суд із заявою про
зміну предмету позову та збільшення
позовних вимог, відповідно до яких
просила - пункт другий позовних вимог
зустрічної позовної заяви викласти в
редакції «визнати факт невчинення
правочину купівлі-продажу спірного
житлового будинку в АДРЕСА_1 між ОСОБА_2
та ОСОБА_8»; - пункт п'ятий позовних
вимог зустрічної позовної заяви
викласти в редакції «визнати ОСОБА_2
недобросовісним набувачем майна, а
саме житлового будинку житлового
будинку АДРЕСА_1. Зобов'язати ОСОБА_2
повернути неналежний йому спірний
житловий будинок АДРЕСА_1 та стягнути з
ОСОБА_2 на її користь усі доходи від
майна, які він отримав або міг отримати
за час володіння будинком в сумі 36 800
гривень.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного
рішення від 30 грудня 2013 року, а також з
наявних в матеріалах справи заяв як
позивача-відповідача ОСОБА_2 так і
відповідача-позивача ОСОБА_4, сторонами
було змінено предмет позовів, а також
було збільшено позовні вимоги.
Висновки з таких питань викладаються у
формі ухвал, які постановляються у
вигляді самостійного процесуального
документа і можуть постановлятися
одночасно з рішенням.

Однак, в матеріалах справи відсутні
ухвали суду щодо наслідків розгляду
судом зазначених позовних заяв.

У мотивувальній частині рішення суду
від 30.12.2013 року (т. 2 а.с. 87) суд першої
інстанції зазначив: « Як вбачається з
матеріалів цивільної справи розгляд
справи по суті було розпочато 29.11.2011
року, де було оголошено зміст
первісного та зустрічного позовів.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_2 в порядку
ст. 31 ЦПК України від 20.02.2012 року, 21.02.2013
року та ОСОБА_4 від 16.04.2013 року подані з
порушенням вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України, а
саме - ним змінено підставу та предмет
позову після початку розгляду справи
по суті, а тому їх слід залишити без
розгляду».

Колегією суддів встановлено,
підтверджується як матеріалами справи
так і поясненнями сторін у справі, дані
позовні вимоги були предметом розгляду
суду першої інстанції, сторони
подавали докази і давали пояснення по
суті даних позовних вимог. Крім цього, у
справі ухвалою суду від 20.06.2012 року
призначена експертиза на вирішення
якої поставлені питання щодо ринкової
вартості спірного будинку та
визначення розміру матеріальних
витрат, понесених ОСОБА_2 при виконанні
ремонтно-будівельних робіт в будинку.
На виконання вимог ухвали суду 14.11.2012
року Вінницьким відділенням КНДІСЕ
складено висновок № 1309,1310/12-21 судової
будівельно-технічної експертизи,
згідно якої визначена ринкова вартість
спірного будинку та розмір
матеріальних витрат, понесених ОСОБА_2
при виконання ремонтно-будівельних
робіт в домоволодінні. З приводу
висновків проведеної експертизи
сторони також подавали докази і давали
пояснення.

Однак, суд першої інстанції за
наслідком розгляду даних позовних
вимог фактично ухилився від ухвалення
судового рішення з цього приводу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Положеннями ст.208 ЦПК України
визначено, що судові рішення
викладаються у таких формах, як зокрема
ухвали та рішення. Питання пов'язані з
рухом справи у суді першої інстанції,
клопотання та заяви осіб, які беруть
участь у справі, питання про
відкладення розгляду справи,
оголошення перерви, зупинення або
закриття провадження у справі,
залишення заяви без розгляду, а також в
інших випадках, передбачених цим
Кодексом, вирішуються судом шляхом
постановлення ухвал.

Частинами 4, 5 ст.209 ЦПК України
передбачено, що ухвали суду, які
оформлюються окремим процесуальним
документом, постановляються в нарадчій
кімнаті, інші ухвали суд може
постановити, не виходячи до нарадчої
кімнати. Ухвали суду, постановлені
окремим процесуальним документом,
підписуються суддею (суддями) і
приєднуються до справи. Ухвали,
постановлені судом, не виходячи до
нарадчої кімнати, заносяться до
журналу судового засідання. Ухвали,
постановлені в судовому засіданні,
оголошуються негайно після їх
постановлення

Проте, як того вимагає ст. 207 ЦПК
України, судом першої інстанції
відповідна ухвала про залишення
позовних заяв без розгляду у виді
окремого процесуального документу
постановлена не була.

Додатковим рішенням цього ж суду
першої інстанції від 04 липня 2014 року в
порядку ст. 220 ЦПК України доповнено
резолютивну частину рішення
Бершадського районного суду від 30.12.2013
року, зазначивши:

Позовні вимоги ОСОБА_2 подані в порядку
ст.31 ЦПК України від 20.02.2012 року та 21.02.2013
року залишити без розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_4, подані в порядку
ст.31 ЦПК України від 16.04.2013 року
залишити без розгляду (т.2 а.с.246).

Проте, колегія суддів не бере до уваги
зазначене додаткове рішення суду, яким
доповнено резолютивну частину рішення
суду, оскільки відповідно до вимог ст.
220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення,
може за заявою осіб, які беруть участь у
справі, чи з власної ініціативи
ухвалити додаткове рішення, якщо
стосовно якої-небудь позовної вимоги, з
приводу якої сторони подавали докази і
давали пояснення, не ухвалено рішення.

Суд же першої інстанції в порушення
вимог ст. 220 ЦПК України, цілком
очевидно не розуміючи суть цієї норми
Закону, фактично не ухвалив
додаткового рішення, стосовно
зазначених позовних вимог, з приводу
яких сторони подавали докази і давали
пояснення, а лише доповнив резолютивну
частину рішення суду від 3012.2013 року, що
не передбачено нормами ЦПК України.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК
України суд постановляє ухвалу про
залишення заяви без розгляду, якщо
позивач подав заяву про залишення
позову без розгляду.

Діючим ЦПК України не передбачено
можливості залишення позовних вимог
без розгляду рішенням суду чи
додатковим рішенням суду, а тим більше
доповненням резолютивної частини
рішення, оскільки залишення заяви без
розгляду здійснюється не інакше як
ухвалою суду.

Проте, суд першої інстанції не врахував
зазначені обставини, грубо порушивши
норми процесуального права,
безпідставно як в мотивувальній
частині рішення від 30.12.2013 року так і в
додатковому рішенні суду від 04.07.2014
року залишив без розгляду позовні
вимоги сторін у справі.

Відповідно до ч.1 п.1, 3, 4 ст.309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду в частині залишення без
розгляду позовних вимог сторін
постановлене з порушенням норм
процесуального права, суд фактично
ухилився від ухвалення рішення в цій
частині, а тому рішення підлягає в цій
частині скасуванню з передачею даного
питання на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Вищевикладені виявлені колегією
суддів порушення судом першої
інстанції норм процесуального права
позбавляють суд апеляційної інстанції
перевірити законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, оскільки судом з
позовних вимог, з приводу яких сторони
подавали докази і давали пояснення,
відповідно до норм ЦПК України не
ухвалено а ні рішення, а ні ухвали про
залишення даних позовних вимог без
розгляду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 3, 4, 10, 11, 207-209, 303, 307, 309, 312, 313-315, 317, 319,
324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Бершадського районного суду
Вінницької області від 30 грудня 2013 року
в тій частині, яка доповнена
(резолютивна частина) додатковим
рішенням цього ж суду від 04 липня 2014
року у зазначеній справі, зокрема щодо
позовних вимог ОСОБА_2, поданих в
порядку ст. 31 ЦПК України від 20.02.2012 року
та 21.02.2013 року - залишених без розгляду,
а також позовних вимог ОСОБА_4, поданих
в порядку ст. 31 ЦПК України від 16.04.2013
року - залишених без розгляду -
скасувати та передати вирішення цих
позовних вимог по суті до того ж суду
першої інстанції.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий :підпис.
В.М. Медяний

Судді :підписи.
О.В. Ковальчук

В.В. Жданкін

З оригіналом вірно.

Суддя:
В.М. Медяний