Справа № 160/400/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Вознюк І.І. Провадження №
22-ц/773/1299/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Русинчука М.М., Мудренко
Л.І.,

при секретарі - Лимар Р.С.,

з участю представника
відповідача - Зленка Т.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк", третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача
Інспекція з питань захисту прав
споживачів у Волинській області про
визнання недійсним кредитного
договору за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_2 на заочне рішення
Локачинського районного суду
Волинської області від 15 липня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Локачинського
районного суду Волинської області від
15 липня 2014 року в позові відмовлено.

В апеляційні скарзі позивач
ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов, покликаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох і більше
сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 627 цього Кодексу
передбачено, що відповідно до ст. 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 1054 цього Кодексу
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції
встановлено, що 26 жовтня 2010 року між
публічним акціонерним товариством
"Дельта Банк" та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № 1295-0171002/ФКВ (а.с. 6-7).
Згідно умов цього договору банк надає
позичальнику кредит в сумі 125 946 грн. 19
коп. на споживчі потреби на строк до 13
серпня 2017 року зі сплатою за
користування кредитом відсотків у
розмірі 9,8 % на рік. За обслуговування
кредитної заборгованості за цим
договором Позичальник сплачує
Кредитору плату в розмірі 264,39 грн. на
місяць.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Підставами для визнання
недійсним укладеного між сторонами
кредитного договору ОСОБА_2 зазначив
його невідповідність п.2 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
що виразилося у ненаданні йому
відповідачем у повному обсязі
інформації про умови кредитування, а
також що умови договору є
несправедливими.

Однак такі доводи позивача
спростовуються дослідженими судом
доказами та положеннями законодавства.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» в
редакції, що діяла на момент укладення
оспорюваного договору, договір про
надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками. Перед укладенням договору
про надання споживчого кредиту
кредитодавець зобов'язаний повідомити
споживача у письмовій формі про: особу
та місцезнаходження кредитодавця;
кредитні умови, зокрема: мету, для якої
споживчий кредит може бути витрачений;
форми його забезпечення; наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, в тому числі між
зобов'язаннями споживача; тип
відсоткової ставки; суму, на яку кредит
може бути виданий; орієнтовну сукупну
вартість кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту (перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких, як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо); строк, на
який кредит може бути одержаний;
варіанти повернення кредиту, включаючи
кількість платежів, їх частоту та
обсяги; можливість дострокового
повернення кредиту та його умови;
необхідність здійснення оцінки майна
та, якщо така оцінка є необхідною, ким
вона здійснюється; податковий режим
сплати відсотків та про державні
субсидії, на які споживач має право, або
відомості про те, від кого споживач
може одержати докладнішу інформацію;
переваги та недоліки пропонованих схем
кредитування.

В частині 4 статті 11 даного Закону
зазначено, що договір про надання
споживчого кредиту укладається у
письмовій формі, один з оригіналів
якого передається споживачеві. У
договорі про надання споживчого
кредиту зазначаються: сума кредиту;
детальний розпис загальної вартості
кредиту для споживача; дата видачі
кредиту або, якщо кредит
видаватиметься частинами, дати і суми
надання таких частин кредиту та інші
умови надання кредиту; право
дострокового повернення кредиту; річна
відсоткова ставка за кредитом; інші
умови, визначені законодавством.

Згідно п. 7.10 укладеного та
підписаного сторонами кредитного
договору від 26 жовтня 2010 року
позичальник ОСОБА_2 підписанням цього
договору підтверджує, що він отримав
повну, доступну та вичерпну інформацію
щодо умов надання кредиту, а саме щодо
сукупної вартості з урахуванням
процентної ставки за ним, переліком та
розміром всіх комісій кредитора, щодо
розміру щомісячних платежів та
орієнтованої сукупної вартості
подорожчання кредиту; отримати
будь-яку інформацію щодо умов
виконання договору він має право за
телефоном або у будь-якому відділенні
кредитора (п. 6.1 договору). (а. с. 6 -7).

Таким чином, перед укладенням
сторонами кредитного договору
відповідач у письмовій формі надав
позивачу у повному обсязі усю
необхідну інформацію, передбачену
частинами 2, 4 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів».

При укладені договору про надання
споживчого кредиту сторони узгодили
всі його істотні умови. У договорі
вказана сума кредиту, дата видачі
кредиту, річна відсоткова ставка, умови
повернення кредиту, нарахування та
сплати відсотків, порядку плати за
кредит, порядку зміни та припинення дії
договору, відповідальності сторін за
невиконання або неналежне виконання
умов договору.

На час укладення кредитного
договору позичальник був ознайомлений
з умовами кредитування, сторони мали
необхідний обсяг цивільної
дієздатності і волевиявлення
учасників договору було вільним.

Виконання банком зазначених умов
підтверджено позивачем, який особисто
підписав кредитний договір, чим
засвідчив отримання вищевказаної
інформації та те, що він погодився з
умовами договору.

Крім того, відповідно до ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» у разі ненадання
інформації, яка зазначена у частині 2
даної статті, банк несе
відповідальність, яка встановлена ст
ст. 15 та 23 цього Закону. Тобто споживач
має право на відшкодування завданих
такими діями збитків, однак закон не
передбачає можливості визнання
недійсними у даному випадку кредитного
договору.

На момент укладення кредитного
договору ОСОБА_2 не навів жодних
зауважень щодо змісту цього правочину,
після його підписання не скористався
своїм правом відмовитись від договору,
тривалий час сплачуючи заборгованість
по кредиту.

Також позивачем не доведено, що
умови укладеного між сторонами
кредитного договору є несправедливими.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
до договорів із споживачами про
надання споживчого кредиту
застосовуються положення цього Закону
про несправедливі умови в договорах,
зокрема положення, згідно з якими:

1) для надання кредиту необхідно
передати як забезпечення повну суму
або частину суми кредиту чи
використати її повністю або частково
для покладення на депозит, або викупу
цінних паперів, або інших фінансових
інструментів, крім випадків, коли
споживач одержує за таким депозитом,
такими цінними паперами чи іншими
фінансовими документами таку ж або
більшу відсоткову ставку, як і ставка
за його кредитом;

2) споживач зобов'язаний під час
укладення договору укласти інший
договір з кредитодавцем або третьою
особою, визначеною кредитодавцем, крім
випадків, коли укладення такого
договору вимагається законодавством
та/або коли витрати за таким договором
прямо передбачені у складі сукупної
вартості кредиту для споживача;

3) передбачаються зміни в
будь-яких витратах за договором, крім
відсоткової ставки;

4) встановлюються дискримінаційні
стосовно споживача правила зміни
відсоткової ставки.

Зі змісту укладеного сторонами
кредитного договору вбачається, що
жодної з перелічених умов, які законом
визнаються несправедливими, до
договору внесене не було. Не містить
він і будь-яких інших несправедливих
умов.

Судом не встановлено порушення
прав та інтересів позивача і ним не
доведено, що укладений договір
суперечить нормам Цивільного кодексу
України, Закону України «Про захист
прав споживачів».

Виходячи з викладеного, давши
вірну оцінку обставинам справи, суд
обґрунтовано відмовив у позові.

Покликання апелянта, що
кредитором не виконано зобов'язання по
видачі позичальнику суми кредиту, що
передбачено п.1.3 спірного кредитного
договору не заслуговують на увагу,
оскільки кошти за оспорюваним
кредитним договором позивачем
отримані 27.10.2010 року, що
підтверджується заявою на видачу
готівки № 280039733 від 27.10.2010 року та
перераховані ним на свій поточний
рахунок, що підтверджується заявою на
переказ готівки від 27.10.2010 року. В
подальшому кошти з поточного рахунку
позивача були ним перераховані на
погашення заборгованості по
кредитному договору від 15 серпня 2008
року(а.с.10-12). Крім того, протягом
певного періоду часу ОСОБА_2 виконував
умови кредитного договору, погашаючи
заборгованість.

Інші доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеними
обставинами справи та не містять
встановлених законом підстав для
скасування оскаржуваного рішення, яке
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_2 відхилити, а заочне рішення
Локачинського районного суду
Волинської області від 15 липня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді