Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/3194/14
Головуючий у 1 інстанції: Лисенко Л.І.
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючий Бондар М.С.

Судді Кримська О.М.,

Воробйова І.А.

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Запорізької
обласної дирекції «Райффайзен Банк
Аваль» на рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 16 січня
2014 року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Запорізької
обласної дирекції «Райффайзен Банк
Аваль» до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» в особі Запорізької обласної
дирекції «Райффайзен Банк Аваль»
звернулося до суду із вказаним позовом.

Вимоги обґрунтовували тим, що 27.06.2006
року між Акціонерним поштово-пенсійним
банком «Аваль», правонаступником якого
за всіма правами та обов'язками є ПАТ
«Райфайзен Банк Аваль» і ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір №
014/17-40/1093-36, на підставі якого
відповідачу надано кредит у вигляді не
відновлювальної кредитної лінії з
лімітом 30 000 доларів США строком на 240
місяців з 27.06.2006 р. по 27.06.2026 р., зі
сплатою 12,00% річних.

03 квітня 2009 року була укладена
додаткова угода №1 до кредитного
договору №014/17-40/1093-36 від 27.06.2006 року,
відповідно до якої ОСОБА_4
зобов'язалася щомісячно повертати
кредитні кошти та відсотки за
користування кредитом згідно графіку
погашення кредиту.

Згідно з п.6.5 кредитного договору банк
має право достроково стягнути
заборгованість за кредитом, нараховані
відсотки та штрафні санкції, у випадках
невиконання позичальником умов
кредитного договору та/або договорі, що
забезпечують погашення кредиту.

Відповідно до п.9.1 кредитного договору,
за порушення строків повернення боргу
за кредитним договором, позичальник
сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 %
від простроченої суми до оплати суми за
кожен календарний день прострочення.

Станом на 15 жовтня 2013 року
заборгованість за кредитним договором
складає 28 509,48 доларів США (227 876,28 грн.), у
тому числі: заборгованість за кредитом
- 24 658,25 доларів США (197 093,39 грн.),
заборгованість по сплаті відсотків - 1
489,1 доларів США (11 902,38 грн.), пеня за
несвоєчасну сплату кредиту та
відсотків - 2 362,13 доларів США (18 880,51 грн.).

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 27.06.2006 року між
сторонами у справі укладено іпотечний
договір, за яким ОСОБА_4 надала позивачу
в іпотеку належне їй нерухоме майно, а
саме: жилий будинок, який розташований
за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею
45,7 кв. м, розташований на земельній
ділянці площею 607 кв. м, та складається з
літери «А» - жилий будинок (цегла),
житловою площею 26,2 кв. м; літ. «В», «б» -
сарай; літ. «У» - вбиральня, літ. «Б» -
літня кухня; літ. «Г» - душ; літ. «пг» -
погріб; 7 - паркан; 2 - водопровід; І -
замощення; 8 - ворота; 9 - хвіртка,
відповідно до витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно, виданого
ОП ЗМБТІ 09.06.2006 року за №10892819.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№014/17-40/1093-34 від 27.06.2006 року та
додатковою угодою від 03.04.2009 року у сумі
28 509,48 доларів США звернути стягнення на
предмет іпотеки - жилий будинок, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, який
належить на праві власності ОСОБА_4
шляхом продажу предмету іпотеки на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження за ціною
визначеною незалежним експертом в ході
проведення виконавчих дій та
задовольнити за рахунок предмету
іпотеки майнові вимоги ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль», стягнути з ОСОБА_4 витрати
по оплаті судового збору в сумі 2 278 грн.
76 коп..

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 16 січня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Запорізької обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» подало
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити, судові витрати покласти
на відповідача.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що поточної заборгованості немає,
строк дії кредитного договору не сплив
( до 27.06.2026 року), а тому підстави для
задоволення позову відсутні.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції погодитись неможна з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено місцевим судом, 27
червня 2006 року між Акціонерним
поштово-пенсійним банком «Аваль»,
правонаступником якого за всіма
правами та обов'язками є ПАТ «Райфайзен
Банк Аваль» і ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір № 014/17-40/1093-36, на
підставі якого відповідачу надано
кредит у вигляді не відновлювальної
кредитної лінії з лімітом 30 000 доларів
США строком на 240 місяців з 27.06.2006 р. по
27.06.2026 р., згідно з графіком погашення
кредиту, зі сплатою 12,00% річних.

У забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
27.06.2006 року між сторонами у справі
укладено іпотечний договір, за яким
ОСОБА_4 надала позивачу в іпотеку
належне їй нерухоме майно, а саме: жилий
будинок, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 45,7 кв. м,
розташований на земельній ділянці
площею 607 кв. м, та складається з літери
«А» - жилий будинок (цегла), житловою
площею 26,2 кв. м; літ. «В», «б» - сарай; літ.
«У» - вбиральня, літ. «Б» - літня кухня;
літ. «Г» - душ; літ. «пг» - погріб; 7 -
паркан; 2 - водопровід; І - замощення; 8 -
ворота; 9 - хвіртка, відповідно до витягу
з реєстру прав власності на нерухоме
майно, виданого ОП ЗМБТІ 09.06.2006 року за
№10892819.

Позичальником належним чином не
виконувались свої зобов'язання за
кредитним договором та у зв'язку з цим
утворилась заборгованість за
кредитним договором.

За ст.. 626 ЦК України сторони є вільними
в укладенні договору та визначені умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу.

Статтею 259 ЦК України передбачена
можливість збільшення позовної
давності за письмовою домовленістю
сторін.

Пунктом 10.4 кредитного договору сторони
визначили, що до правовідносин,
пов'язаних з укладенням та виконанням
цього договору застосовується
загальний строк позовної давності
тривалістю у три роки ( ст.. 257, 259 ЦК
України) ( а.с.6)

Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Отже, сторони, укладаючи кредитний
договір, дійшли згоди про зміну
тривалості позовної давності до всіх
елементів кредитних правовідносин, в
тому числі щодо нарахування пені з
одного року до трьох років.

Сторони установили інший період у часі,
зі спливом якого наступають юридичні
наслідки, передбачені ст.. 267 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачка не зверталась до суду із
заявою про застосування строків
позовної давності.

Відповідно до наданого банком
довідки-розрахунку, станом на 15 жовтня
2013 року заборгованість за кредитним
договором складає 28 509,48 доларів США (227
876,28 грн.), у тому числі: заборгованість
за кредитом - 24 658,25 доларів США (197 093,39
грн.), заборгованість по сплаті
відсотків - 1 489,1 доларів США (11 902,38 грн.),
пеня за несвоєчасну сплату кредиту та
відсотків - 2 362,13 доларів США (18 880,51 грн.).

Наданий банком розрахунок
відповідачкою не спростовано у
передбачений ЦПК України спосіб.

З огляду на вищевикладене, колегія
судів приходить до висновку, що
позичальник за кредитним договором
допустила неналежне виконання його
умов щодо повернення тіла кредиту та
відсотків за користування кредитними
коштами, а тому застосовуються
наслідки, передбачені положеннями ЦК
України, умовами кредитного та
іпотечного договорів.

Згідно з п. 5.4. та п.6.5 кредитного
договору банк має право достроково
стягнути заборгованість за кредитом,
нараховані відсотки та штрафні
санкції, у випадках невиконання
позичальником умов кредитного
договору та/або договорі, що
забезпечують погашення кредиту.

У порядку ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» банк направляв адресу ОСОБА_4
вимогу іпотекодержателя від 27 вересня
2013 року про дострокове виконання
грошових зобов'язань за кредитним
договором, однак суму боргу сплачено не
було ( а.с.16).

Банком доведено наявність у ОСОБА_4
невиконаних зобов'язань за кредитним
договором №014/17-40/1093-34 від 27.06.2006 року та
додатковою угодою від 03.04.2009 року у сумі
28 509,48 доларів США, що дає право банку на
дострокове стягнення суми кредитних
коштів та в силу положень ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» та умов договору
іпотеки від 27 червня 2006 року звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Разом з цим, на момент перегляду справи
у апеляційному порядку, 7 червня 2014 року
набрав чинності Закон України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII
від 3 червня 2014 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 цього Закону не
може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку. У
свою чергу, частиною 4 визначено, що
протягом дії цього Закону інші закони
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм.

У переданому в іпотеку банку житловому
будинку зареєстрована відповідач
ОСОБА_4, згідно паспортних даних ( а.с.18,
28).

З Реєстру прав власності на нерухоме
майно та витягу з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно
житловий будинок по АДРЕСА_1 належить
фізичній особі ОСОБА_4 та відомості про
інші речові права відсутні ( а.с.83,84)

Таким чином, відповідачці ОСОБА_4 був
наданий кредит в іноземній валюті,
даний кредит є споживчим кредитом та на
його забезпечення вона передала в
іпотеку банку житловий будинок,
загальною площею 45,7 кв.м, який
використовується нею як місце
постійного проживання.

Враховуючи норми Закону № 1304-VII від 3
червня 2014 року, який є чинним на момент
апеляційного розгляду, колегія суддів
приходить до висновку, що в задоволенні
позовних вимог банку про звернення
стягнення на предмет іпотеки слід
відмовити.

Відмова з цих підстав у задоволенні
позову не позбавляє іпотекодержателя
права на повторне звернення до суду в
майбутньому після зняття мораторію на
задоволення вимог кредитора за
валютними кредитами.

За таких обставин, рішення місцевого
суду підлягає зміні в частині
правового обґрунтування відмови у
задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 317 ЦПК
України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» в особі Запорізької обласної
дирекції «Райффайзен Банк Аваль» -
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 16 січня 2014 року змінити в
частині правового обґрунтування
підстав відмови у задоволенні позовних
вимог.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: