АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3754/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Литвинчук В. П. Доповідач - Петренко
І.О. Категорія 5
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинськ від 24 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання права власності на 2/3
частини квартири, визначення порядку
користування квартирою,-

В С Т
А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом та просила ухвалити
рішення, яким встановити порядок
користування, виділивши їй з дочкою у
користування дві суміжні кімнати
площею 15,0м.кв. та 12,6м.кв., а відповідачу,
відповідно, ізольовану площею 12,1м.кв.
Підсобні приміщення: кухню площею
6,7м.кв, вбиральню - 0,9м.кв., ванну кімнату
- 1,9м.кв., коридор - 4,9м.кв, вбудовану шафу
- 0,3м.кв. залишити у загальному
користуванні.

В обґрунтування пред'явлених позовних
вимог позивачка вказувала на те, що з
відповідачем вона уклала шлюб 07 серпня
1999 року. Від шлюбу вони мають доньку
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 08 червня 2010 року
шлюб між ними був розірваний. У
теперішній час між ними виникло
питання про розподіл майна, придбаного
у період шлюбу. Ними 18 листопада 2003
року, у період шлюбу та за спільні
кошти, була придбана квартира АДРЕСА_1.
Квартира складається із трьох кімнат:
ізольованої - площею 12,1м.кв., та двух
прохідних площею 12,6м.кв. та 15,0м.кв.
Загальна площа квартири 55,3м.кв., а жила -
39,7м.кв. Правовстановлюючі документи на
квартиру зареєстровані на ім*я
відповідача.

У квартирі вони проживають разом з
малолітньою дочкою. Їхня дочка хворіє.
Аліменти на її утримання відповідач
сплачує нерегулярно і має
заборгованість по їх сплаті. Дочка
знаходиться на обліку у лікарів з
діагнозами: бронхіальна астма,
алергічний реніт, алергія на домашній
пил, дифузний нетоксичний зоб 1ст.,
еутиреоз та інше. Дочці рекомендовано
мешкання в окремій кімнаті. Тому вона
просить відступити від рівності часток
у спільному сумісному майні подружжя
та виділити їй з дочкою 2/3 частини
квартири, а відповідачу - 1/3 частину .
Однак, добровільно розділити квартиру
відповідач не бажає. Також відповідач
створює у квартирі умови непридатні
для проживання дитини. Він з
ізольованої кімнати зробив
склад-майстерню , тому кімната
використовується не за призначенням.
Кімната сира та захаращена. Відповідач
зайняв та проживає у найбільшій
кімнаті площею 15,0м.кв. з балконом, а
вона з дитиною у кімнаті площею 12,6м.кв.
Враховуючи інтереси малолітньої
дитини, необхідність проживання дитини
в ізольованій кімнаті, просить визнати
за нею право власності на 2/3 частини
квартири.

Рішенням Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинськ від 24 лютого 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково. Визнано за ОСОБА_2 право
власності на ? частини квартири АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ?
частини квартири АДРЕСА_1

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким визнати за нею право
власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1 загальною площею 55,3 кв.м.,
житловою -39,7 кв.м., та визначити порядок
користування квартирою АДРЕСА_1,
виділивши їй з малолітньою дочкою
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в користування дві
суміжні кімнати площею 12,6 кв.м., 15,0 кв.м.
із балконом, ОСОБА_3 - ізольовану
кімнату площею 12,1 кв.м., залишивши кухню
площею 6,7 кв.м., вбиральню площею 0,9 кв.м.,
ванну кімнату площею 1,9 кв.м., коридор
площею 4,9 кв.м., вбудовану шафу площею 0,3
кв.м. в загальному користуванні..

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу
спільного майна подружжя їх частки
визнаються рівними.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про
розподіл між сторонами в рівних
частинах подружнього майна у вигляді
квартири, суд обґрунтовував свої
висновки відсутністю передбачених ч.3
ст.70 СК України підстав для збільшення
частки ОСОБА_2 у праві власності на
квартиру.

Так , ч.3 ст. 70 СК України передбачено , що
за рішенням суду частка майна дружини ,
чоловіка може бути збільшена , якщо з
нею , ним проживають діти, за умови , що
розмір аліментів , які вони одержують ,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного , духовного розвитку та
лікування.

З матеріалів справи вбачається , що
відповідач ОСОБА_3 виплачує позивачці
по даній справі аліменти з листопада 2010
року і розмір їх становив від 572 грн. на
місяць до 900 грн. на місяць у жовтні 2013
року ( ар. сп. 61-62). Наявну заборгованість
по аліментам останній поступово
погашає.

При вище викладених обставинах
позивачкою не було надано суду доказів
того , що розмір аліментів , які вона
одержує , недостатній для забезпечення
фізичного , духовного розвитку та
лікування спільної з відповідачем
дитини. Самі ж довідки з лікувального
закладу про наявність у дитини певних
захворювань ( ар. сп. 12,13) не можуть бути
підставою для збільшення частки майна
одного з подружжя при поділі сумісного
майна у відповідності до вимог ч.3 ст. 70
СК України , тим паче , що після
розлучення сторони по справі з дитиною
мешкають в одній квартирі.

Однак , вирішуючи по суті дані позовні
вимоги , а саме про розмір частки
подружжя при розподілі спільного
сумісного майна подружжя , та
визначаючи частку кожного з подружжя ,
суд першої інстанції помилково
посилався і на положення ч.2 ст. 70 СК
України , хоча позивачка не зазначала
дані правові підстави. Виходячи з
цього , колегія суддів вважає за
необхідне виключити їх з мотивування
рішення суду першої інстанції , як
помилково зазначені.

Вирішуючи питання , щодо можливості
встановлення порядку користування
житловими приміщеннями та відмовляючи
в задоволенні цих позовних вимог , суд
першої інстанції обгрунтовано виходив
з того, що позивачка просить виділити
їй з дочкою у користування дві кімнати
загальною площею - 27,6м.кв., а
відповідачу - кімнату площею 12,1м.кв.,
але при такому виділі порушуються
житлові права відповідача. Про
встановлення якого-небудь іншого
порядку користування , позивачка не
просила .

Отже висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

За таких обставин суд обґрунтовано
задовольнив вимоги ОСОБА_2 частково та
визнав право власності на квартиру між
сторонами в рівних частинах.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції та не
підтверджують їх неправомірність
належними доказами , зокрема доказами ,
які б дозволили суду застосувати
положення ч.3 ст. 70 СК України.
Рекомендації ж лікарів про бажаність
проживання дитини сторін в окремій
кімнаті не можуть бути визначеними
достатніми для задоволення позовних
вимог в повному об»ємі.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинськ від 24 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення , однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з моменту її
проголошення.

Судді