Справа № 333/2048/14-ц
Провадження № 2/333/2382/14
У Х В А Л А

Іменем України

25 липня 2014 року

м.
Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.
Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши
матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до VAB –
банк, відділення № 86 про стягнення
боргу, -

В С Т А Н О В
И В:

21.03.2014 року до Комунарського районного
суду м. Запоріжжя надійшла позовна
заява ОСОБА_1 до VAB – банк, відділення №
86 про стягнення боргу.

23.07.2014 року зазначену справу передано у
провадження судді Дмитрієвої М.М.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав. Як
визначено у ст. 4 ЦПК України суд
здійснює правосуддя у спосіб
визначений Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє особам, які беруть участь у
справі у здійсненні їх прав, тому суддя,
вивчивши матеріал вказаної позовної
заяви, вважає за потрібним
запропонувати позивачу привести
позовну заяву у відповідність до вимог
ст. 119 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте, право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що,
реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо доступності правосуддя та
справедливого судового розгляду, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у безладний
рух. Також Європейський суд з прав
людини зазначає, що не повинно бути
занадто формального ставлення до
передбачених законом вимог, так як
доступ до правосуддя повинен бути не
лише фактичним, але й реальним (Рішення
Суду у справі «Жоффре де ля Прадель
проти Франції» від 16.12.1992 року).

Вивчивши матеріали позовної заяви,
суддя приходить до наступного
висновку.

За загальними правилами, встановленими
ч. 2 ст. 109 ЦПК України, позови до
юридичних осіб пред'являються в суд за
їх місцезнаходженням.

Як роз’яснено п.п. 34, 37-38 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про деякі питання
юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» № 3 від 01 березня 2013 року, якщо
інше не встановлено ЦПК, позови до
юридичної особи пред'являються за її
місцезнаходженням.

В позовній заяві відповідачем
зазначено VAB – банк, відділення № 86, яке
знаходиться за адресою: 69063, м.
Запоріжжя, вул. Свердлова, 24, що у
Жовтневому районі м. Запоріжжя.

В силу ч. 2 ст. 30 ЦПК України
відповідачем у справі можуть бути
фізичні і юридичні особи, а також
держава.

Відділення банку до юридичних осіб не
відноситься.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» місце
перебування -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком менше шести місяців
на рік; місце проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік; реєстрація - внесення
інформації до Єдиного державного
демографічного реєстру про місце
проживання або місце перебування особи
із зазначенням адреси, за якою з особою
може вестися офіційне листування або
вручення офіційної кореспонденції.

Позивачем зазначено адресу проживання
позивача ОСОБА_1: 69104,
АДРЕСА_1, що у Комунарському районі м.
Запоріжжя. Проте, позивач у позовній
заяві не вказує на наявність у нього
підстав для застосування
альтернативної підсудності,
передбаченої ст. 110 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЦПК України,
суддя відкриває провадження у
цивільній справі не інакше як на
підставі заяви, поданої і оформленої в
порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтями 119, 120 ЦПК України визначенні
вимоги до форми та змісту позовної
заяви та порядку подання копій
позовної заяви та доданих до неї
документів.

При ознайомлені з позовною заявою
ОСОБА_1 та додатками до заяви
встановлені підстави для залишення
позову без руху, у зв'язку з
недодержанням вимогам ст.ст. 119-120 ЦПК
України при його оформлені.

Так, відповідно до ст. 119 ЦПК України
позовна заява повинна містити:
найменування суду, до якого подається
заява; ім'я (найменування) позивача і
відповідача, а також ім'я представника
позивача, якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі; зміст
позовних вимог; ціну позову щодо вимог
майнового характеру; виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування; перелік
документів, що додаються до заяви.
Позовна заява повинна відповідати
іншим вимогам, встановленим законом. До
позовної заяви додаються документи, що
підтверджують сплату судового збору.

Всупереч п. 5 та п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України,
в позовній заяві не міститься виклад
обставин, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги, та зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування.

При цьому, увага позивача звертається
на роз'яснення, що містяться у п. 7
Постанови Пленуму Верховного Суду
України Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» № 2 від 2009 року,
позовна заява за змістом повинна
відповідати вимогам статті 119 ЦПК
України. У зв’язку з цим суди мають
звертати особливу увагу, зокрема, на те,
що у позовній заяві повинні не лише
міститися позовні вимоги, а й бути
викладені обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, і зазначені
докази, що підтверджують кожну
обставину.

До відома позивача - поняття доказів
наводиться у ст. 57 ЦПК України, згідно з
якою доказами є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Особи, які беруть участь у справі і
вважають, що подання потрібних доказів
є неможливим або у них є складнощі в
поданні цих доказів, мають право
заявити клопотання про забезпечення
цих доказів. У заяві про забезпечення
доказів повинні бути зазначені: докази,
які необхідно забезпечити; обставини,
що можуть бути підтверджені цими
доказами; обставини, які свідчать про
те, що подання потрібних доказів може
стати неможливим або ускладненим, а
також справа, для якої потрібні ці
докази або з якою метою потрібно їх
забезпечити.

Також позивачу пропонується уточнити
зміст позовних вимог шляхом
конкретизації особи з якої та на
користь якої вимагається стягнення
грошових коштів, з метою усунення
ускладнень при складанні судових
документів та виконавчих листів, в разі
задоволення вимог позивача (п. 3 ч. 2 ст.
119 ЦПК України).

Також встановлені і інші підстави для
залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до
позовної заяви додається документ, що
підтверджує сплату судового збору.

Позивач вимоги ч. 5 ст. 119 ЦПК України не
виконав, посилаючись, що є звільненим
від сплати судового збору на підставі
ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито».
Проте, суд вважає за необхідне
роз’яснити позивачу, що на цей час
питання щодо розміру та порядку оплати,
звільнення від сплати та повернення
судового збору регулюються Законом
України «Про судовий збір»

Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4
Закону України «Про судовий збір»
визначено ставку судового збору за
подання заяви майнового характеру у
розмірі 1 відсотку ціни позову, але не
менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 3
розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України «Про державний
бюджет України на 2014 рік» станом на
01.01.2014 року встановлено мінімальну
заробітну плату у розмірі 1218 гривень,
тобто ставка судового збору за подання
заяви майнового характеру на
сьогоднішній день не може бути меншою,
ніж 243,60 гривень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, у
позовах про стягнення грошових коштів
ціна позову визначається сумою, яка
стягується.

Відбиття в позовній заяві ціни позову
має значення, в першу чергу, для захисту
прав самого позивача, оскільки
обумовлює розмір сплати судового
збору, розподіл судових витрат між
сторонами і впливає на можливість
порушення судової діяльності на захист
права.

Отже, від визначеної ціни позову
залежить і розмір судового збору.

Таким чином, позивачу необхідно
зазначити ціну позову та надати до суду
документ, який би підтверджував сплату
судового збору або документ,
підтверджуючий звільнення останнього
від сплати судового збору.

З огляду на вищевикладене, позивачу
пропонується привести позовну заяву у
відповідність до норм матеріального та
процесуального права.

Згідно зі ст. 121 ЦПК України, суддя
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених у
ст.ст. 119-120 ЦПК України, постановляє
ухвалу, в якій зазначаються підстави
залишення заяви без руху, про що
повідомляє позивача і надає йому строк
для усунення недоліків, який не може
перевищувати трьох днів з дня
отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду
у встановлений строк виконає вимоги,
визначені ст.ст. 119-120 ЦПК України,
позовна заява вважається поданою в
день її первісного подання до суду.
Інакше заява вважається неподаною і
повертається позивачеві.

Враховуючи наведене суддя дійшов
висновку, що провадження у справі
неможливо відкрити до усунення
вказаних недоліків, а тому позовну
заяву слід залишити без руху, а
позивачу надати строк для їх усунення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до VAB – банк,
відділення № 86 про стягнення боргу –
залишити без руху, надавши триденний
строк з дня отримання цієї ухвали для
усунення недоліків.

Роз’яснити, що у разі невиконання
ухвали суду в зазначений строк, позовну
заяву буде визнано неподаною та
повернуто позивачу зі всіма доданими
до неї документами.

Копія ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м.
Запоріжжя

М.М. Дмитрієва