САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/3614/14-ц
Провадження № 2/206/971/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" серпня 2014 р.

Самарський районний суд м.
Дніпропетровську у складі:

головуючого судді : Поштаренко О.В.

при секретарі: Нор І.С.

за участю позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача: ОСОБА_5

третя особа ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_4

третя особа ОСОБА_6

про стягнення грошових коштів -

ВСТАНОВИВ :

15 листопада 2013 року ОСОБА_2(позивач)
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4
(відповідач) про стягнення боргу за
договором позики.

В позовній заяві (з урахуванням
уточнень від 24.07.2014 року) позивач,
обґрунтовуючи свої вимоги, посилається
на наступне.

26.01.2010 року позивач та відповідач
уклали попередній договір
купівлі-продажу домоволодіння,
відповідно до якого ОСОБА_4
зобов'язалася передати ОСОБА_2 у
власність домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1. В свою чергу ОСОБА_2
зобов'язався сплатити ОСОБА_4 130000
гривень за придбання домоволодіння.
Договір купівлі-продажу мав бути
укладений у строк до 30.03.2013 року.
Позивач ОСОБА_2 попередньо сплатив
відповідачці частку вартості
домоволодіння у сумі 85244 грн. Однак в
дати визначені у попередньому договорі
купівля-продаж домоволодіння не
відбулося з вини відповідача. На
початку квітня позивач повернувся з
відрядження та дізнався, що
відповідачка продала домоволодіння
іншій особі. На підставі викладеного
позивач просить стягнути з відповідача
грошові кошти у розмірі 94407,73 грн., які
складаються з основного боргу та суми
заборгованості за відсотками з
розрахунку 3% річних.

25.12.2013 року Самарським районним
судом м.Дніпропетровська по
вищевказаній справі винесено заочне
рішення, яким позовні вимоги
задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 29 травня 2014 року
заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного
рішення задоволено, заочне рішення від
25 грудня 2013 року скасовано.

Справа слухається спочатку.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
в повному обсязі, наполягали на їх
задоволенні з підстав викладених в
позовній заяві.

Відповідач та її представник проти
позову заперечували, вважаючи його
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню, окрім того,
просили застосувати строк позовної
давності.

ОСОБА_6 вважає, що позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Свідок ОСОБА_7, суду пояснила, що ОСОБА_2,
уклав із ОСОБА_4, попередній договір,
бачила як ОСОБА_2, водив інших покупців
для просмотра. ОСОБА_2, не мав коштів на
придбання тому договір не було
укладено.

Свідок ОСОБА_9, суду пояснив що його
брат ОСОБА_2, уклав із ОСОБА_4,
попередній договір, але ОСОБА_4, не
виконувала своїх зобов»язань та не
оформила у строк документи. Потім
ОСОБА_4, викинула речі ОСОБА_2 та сказала
що продавати будинок не буде. До
нотаріуса ходили для укладеня договору
купівлі-продажу але ОСОБА_4, не
з»являлась.

До показань свідка ОСОБА_7, суд
відноситься критично, оскільки остання
є теперішньою власницею спірного
домоволодіння.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 26.01.2010 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено
попередній договір (а.с. 26). Відповідно
до вказаного попереднього договору
сторони зобов'язались до 31.03.2010 року
укласти договір купівлі-продажу
(основний договір) будинку, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, який
належить ОСОБА_4, на підставі свідоцтва
про право власності. За основним
договором ОСОБА_4 зобов'язується
продати ОСОБА_2 нежитлове приміщення та
передати вищевказане ОСОБА_2 у
власність, а ОСОБА_2 зобов'язується
прийняти і сплатити обговорену грошову
суму. Згідно з п.п. 3.2 вказаного
попереднього договору ОСОБА_2
попередньо сплачує частку вартості
продавцю в сумі 85244 грн., а ОСОБА_4
приймає вказану суму грошей в рахунок
загальної суми продажу будинку (а.с.26).

Гроші позивач відповідачу
передав, але остання не виконала вимоги
попереднього договору та не уклала з
позивачем договір купівлі-продажу
домоволодіння. Гроші у розмірі 85244 грн.
не повернула.

Згідно зі ст.590 ЦК України.

1. Звернення стягнення на предмет
застави здійснюється за рішенням суду,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

2. Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, коли зобов'язання не буде
виконано у встановлений строк (термін),
якщо інше не встановлено договором або
законом.

3. У разі ліквідації юридичної
особи-заставодавця заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
заставлене майно незалежно від
настання строку виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою.

4. У разі часткового виконання
боржником зобов'язання, забезпеченого
заставою, право звернення на предмет
застави зберігається в первісному
обсязі.

5. Якщо предметом застави є дві або
більше речей (два або більше прав),
стягнення може бути звернене на всі ці
речі (права) або на будь-яку з речей
(прав) на вибір заставодержателя.

Якщо заставодержатель зверне
стягнення на одну річ (одне право), але
його вимогу не буде задоволено в
повному обсязі, він зберігає право
застави на інші речі (права), які є
предметом застави.

Натомість 13.04.2013 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_10 було укладено договір
купівлі-продажу житлового будинку,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.75).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, у
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК
України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

За ст.625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Стаття 629 ЦК України передбачає,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Одностороння відмова від
зобов'язання не допускається, що
передбачено ст. 615 ЦК України.

Відповідно до ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

Частинами 2 та 3 ст. 635 ЦК України
передбачено, що сторона, яка
необґрунтовано ухиляється від
укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства.
Зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором, або якщо жодна із сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладання.

Посилання відповідача на той
факт, що гроші від попереднього
договору отримувала не лише вона, а й
третя особа, а тому він повинен бути
співвідповідачем у справі, не можуть
бути прийняті судом до уваги, оскільки
відповідно до Свідоцтва про право
власності на житловий будинок,
виданого 19.11.1993 року виконавчим
комітетом Самарської ради народних
депутатів, на підставі рішення
виконкома Самарської ради народних
депутатів № 390/6від 19.11.1993 року у
реєстрову книгу № 566 під р. № 65, право
власності зареєстровано у Державному
реєстрі прав на нерухоме мано 30.04.2023
року, реєстраційний номер об»єкта
нерухомого майна № 1 , номер
запису про право власності 858655 спірне
домоволодіння належить відповідачу.

Щодо застосування строку
позовної давності суд приходить до
наступного.

Відповідно до ст.. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Згідно до ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Позивач до 2013 року проживав в
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.
Даний факт підтверджується сторонами у
справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі не
підлягають доказуванню.

Таким чином, після спливу строку в
який повинен був укладений договір
купівлі продажу, 31.03.2010 року, позивач
продовжував проживати в спірному
домоволодінні, користуватися ним
вважаючти його своїм, та був впевнений,
що договір купівлі-продажу між ними
буде укладений, І лише після вимоги
відповідача про виселення ОСОБА_2 з
будинку, останній дізнався про своє
порушене право та звернувся з
відповідною вимогою до Самарського
районного суду м.Дніпропетровська.

Щодо посилання ОСОБА_4 на той факт,
що позивач сам відмовився купувати
будинок суд відноситься критично,
оскільки відповідно до п.31
Попереднього договору укладеного
26.01.2010 року сторона, яка необґрунтовано,
без поважних причин ухиляється від
укладення договору купівлі-продажу
(основного договору) будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
повинна відшкодувати другій стороні
збитки, завдані простроченням
укладення договору купівлі-продажу
будинку та моральну шкоду. Друга
сторона має право звернутися до суду з
вимогою про спонукання до укладання
договору та про відшкодування
моральної шкоди та збитків завданих
простроченням укладання основного
договору.

З відповідними вимогами сторони
до суду не зверталися.

На підставі викладеного, суд
приходить до висновку про необхідність
стягнути з ОСОБА_4 суму основного боргу
у розмірі 85244 гривні.

Щодо суми заборгованості за відсотками
з розрахунку 3% річних у розмірі 9163,73
гривні, суд вважає, що вказані відсотки
мають рахуватися з дня порушення права
позивача, а саме 30.04.2013 року, тобто з дня
укладення договору між ОСОБА_4 та
ОСОБА_10.

Виходячи з наступного розрахунку:

85 244 : 100 =852,44 х 3% = 2557,32

2557,32:12 = 213,11

213,11 = 3% на місяць

213,11х6,5 = 1385 грн.

Обговорюючи питання про судові
витрати, на виконання вимог ст. 88 ЦПК
України, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача судовий збір відповідно до
задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд вважає
за доцільне застосувати загальні
положення цивільного законодавства
щодо строків позовної давності до
врегулювання відносин, пов'язаних із
наданням кредиту.

Керуючись ст.ст. 3, 7, 14, 57, 58, 88, 197, 208, 212, 214,
215 Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_4, яка мешкає за
адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2
борг у розмірі 86629грн. 22коп. який
складається з суми основного боргу у
розмірі 85244 гривні та суми
заборгованості за відсотками з
розрахунку 3% річних у розмірі 1385 грн.
22коп.

Стягнути з ОСОБА_4, яка мешкає за
адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 судовий
збір у розмірі 866грн. 29 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскарженим до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Самарський районний суд
міста ОСОБА_1 протягом 10 днів після
проголошення, а особами, які не були
присутніми при проголошені рішення, в
той же строк з дня отримання копії
рішення.

Суддя
О.В. Поштаренко