АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/1069/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2713/14
Головуючий у 1-й інстанції Фадєєва С. О.
Доповідач Бутенко С. Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді:
Бутенко С.Б.

Суддів:
Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

при секретарі:
Кальник О.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою
Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ

на рішення Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 08
липня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ, третя
особа - ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із вказаним позовом
та просив стягнути з
Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ на його
користь матеріальну шкоду у розмірі
3102,42 гривень та моральну шкоду у
розмірі 150000 гривень, завдану джерелом
підвищеної небезпеки.

В обґрунтування своїх вимог зазначав,
що в ніч з 31.03.2010 року на 01.04.2010 року в м.
Дніпропетровську службовий автомобіль
«Шкода Октавія» реєстраційний НОМЕР_1
під керуванням співробітника
Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ водія
ОСОБА_2 потрапив у дорожньо-транспортну
пригоду. Будучи пасажиром вказаного
автомобіля, він отримав тілесні
ушкодження, які віднесені до категорії
тяжких, небезпечних для життя.
Спричинені йому тілесні ушкодження
потягли за собою необхідність
довготривалого відновлення стану
здоров'я та матеріальних витрат на
лікування. Крім того, йому завдано
значної моральної шкоди, яка полягає в
тому, що через понівечене обличчя
(шрами, втрата частини лобної кістки,
деформація лобної кістки над лівим
оком), він постійно відчуває дискомфорт
при спілкуванні з людьми, деякі
глузують з нього або навіть лякаються.
Через отримані травми голови він
постійно відчуває головний біль,
застереження лікарів щодо ускладнень
стану здоров'я в подальшому через забій
головного мозку викликають у нього
душевні страждання та переживання.
Його повсякденне життя докорінно
змінилося після дорожньо-транспортної
пригоди у гірший бік. Постійні стреси,
головний біль та швидка втомленість не
дають змоги почувати себе повноцінно.
Вказував також, що на момент отримання
тілесних ушкоджень він був працівником
органів внутрішніх справ та проходив
службу на посаді інспектора відділу
організації служби Дніпропетровського
державного університету внутрішніх
справ, але керівництво університету не
забезпечило йому безкоштовного
медичного обслуговування та
знехтувало відповідними положеннями
Закону «Про міліцію».

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 08
липня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Стягнуто з Дніпропетровського
державного університету внутрішніх
справ на користь ОСОБА_1 матеріальну
шкоду, заподіяну злочином, у розмірі
2977,72 грн. та моральну шкоду, завдану
злочином, у розмірі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі представник
Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ з
мотивів порушення місцевим судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідності висновків суду
обставинам справи ставить питання про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, заслухавши
представника апелянта та третю особу,
які з'явилися в судове засідання,
приходить до висновку про задоволення
апеляційної скарги, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 2, 3, 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України, встановивши за
результатами розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неправильне застосування судом норм
матеріального і процесуального права,
апеляційний суд вправі скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 01.04.2010 року близько 04 годин,
керуючи технічно справним автомобілем
«Шкода Октавія», реєстраційний НОМЕР_1,
який належить Дніпропетровскому
державному університету внутрішніх
справ, рухався по проїзній частині вул.
6-й Стрілкової дивізії в м.
Дніпропетровську з боку Набережної
Леніна в напрямку пр. К. Маркса в м.
Дніпропетровську. Під час руху ОСОБА_2,
грубо порушуючи п. 12.1 Правил дорожнього
руху України в районі будинку № 30 по
вказаній вулиці, виявив крайню
неуважність до дорожньої обстановки й
її змінам, в результаті чого не
впорався з керуванням автомобілем,
виїхав за межі проїзної частини на ліве
узбіччя, де скоїв наїзд на дерево. В
результаті дорожньо-транспортної
пригоди пасажиру автомобіля ОСОБА_1
були спричинені тілесні ушкодження у
вигляді відкритої черепно-мозкової
травми з вдавленим переломом лобної
кістки ліворуч, перелому решітчастої
кістки, скулової кістки ліворуч,
перелому верхньої щелепи по типу
Лефор-2 зі зміщенням уламків,
гемосинусів лобної та гайморової
пазухи ліворуч, пневмоцефалією,
перелому кісток носу, забою головного
мозку 1-го ступеню, забійних ран лобної
ділянки ліворуч та верхньої губи, саден
обличчя, які за своїм характером
відносяться до тяжких тілесних
ушкоджень, небезпечних для життя. При
цьому заподіяння потерпілому
зазначених тілесних ушкоджень
перебуває у прямому причинному зв'язку
з невиконанням водієм ОСОБА_2 вимог п.
12.1. Правил дорожнього руху України.

Вказані обставини не заперечуються
сторонами та доводяться доказами, що є
в справі.

Вироком Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 09 червня 2010 року
ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК
України, та призначено йому покарання у
виді трьох років позбавлення волі з
позбавленням права керування
транспортними засобами строком на два
роки із звільненням від відбування
покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК
України.

На момент вчинення ДТП ОСОБА_2 обіймав
посаду водія Дніпропетровського
державного університету внутрішніх
справ, мав посвідчення водія на право
керування транспортним засобом
відповідної категорії і реєстраційний
документ на транспортний засіб, отже,
володів службовим автомобілем на
відповідній правовій підставі.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, як
потерпілого від злочину, суд першої
інстанції виходив з того, що в силу ч. 1
ст. 1172 ЦК України Дніпропетровський
державний університет внутрішніх
справ має відповідати за шкоду, завдану
його працівником ОСОБА_2

Проте, колегія суддів з такими
висновками суду першої інстанції
погодитись не може, зважаючи на
наступне.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1167, 1187 ЦК
України шкода, завдана особистим
немайновим правам чи майну фізичної
або юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, є фізична або юридична
особа, що на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди, позички
тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2 Правил
дорожнього руху України) (п. 6 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки»).

За правилами ч. 1 ст. 1172 ЦК України
обов'язок юридичної або фізичної особи
відшкодувати шкоду, завдану їхнім
працівником, виникає лише у разі
заподіяння шкоди під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Виходячи із характеру спірних
правовідносин та вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК
України, обов'язок доказування факту
завдання шкоди за участю відповідача,
розміру завданої шкоди, а також того, що
відповідач є завдавачем шкоди або
особою, яка відповідно до закону
зобов'язана відшкодувати шкоду,
покладається на потерпілого.

Підстави звільнення від
доказування передбачені ст. 61 ЦПК
України. Відповідно до ч. 4 ст. 61 цього
Кодексу вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Проте, ухвалюючи оскаржуване
рішення, суд першої інстанції не взяв
до уваги, що вирок Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 09 червня
2010 року стосується правової оцінки дій
водія ОСОБА_2 та не доводить підстав
цивільно-правової відповідальності
Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ.

Перебування водія ОСОБА_2 в
трудових відносинах з
Дніпропетровським державним
університетом внутрішніх справ та
володіння автомобілем з дозволу
чергового університету не доводить
факту заподіяння шкоди потерпілому в
силу виконання водієм своїх трудових
обов'язків перед відповідачем.

Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_2 скоїв ДТП під час
керування службовим автомобілем поза
межами робочого часу та в особистих
цілях, що виключає деліктну
відповідальність власника джерела
підвищеної небезпеки -
Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ.

За вказаних обставин
постановлене по справі рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
ДТП, за його безпідставністю та
недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст. 309 ч. 1 п.п. 2, 3, 4,
ст.ст. 314, 316, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського
державного університету внутрішніх
справ - задовольнити.

Рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 08
липня 2014 року - скасувати та ухвалити по
справі нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги протягом 20 днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
С.Б.Бутенко

Судді: /підписи/
О.І.Обідіна

О.В.Прядкіна

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
С.Б.Бутенко