Справа № 2-1452/11 Головуючий у І
інстанції Бондаренко О.В.Провадження №
22-ц/780/3552/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

03 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Лащенка В.Д.,

суддів: Яворського М.Я., Сушко Л.П.,

при секретарі Горошук І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк"
на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 12 квітня 2012 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, про стягнення заборгованості
за кредитним договором, -

встановила:

У листопаді 2011 року публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк»
(далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що 10 березня 2006 року
товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» (далі - ТОВ
«Український промисловий банк»),
правонаступником якого є ПАТ «Дельта
Банк», згідно з кредитним договором
ОСОБА_1 надано кредитні кошти в розмірі
50 000 доларів США на строк до 9
березня 2016 року зі сплатою 14,25 % річних
за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання
вказаного кредитного зобов'язання
10 березня 2006 року між банком і ОСОБА_1
було укладено іпотечний договір, а з
ОСОБА_2 - договір поруки. 28 листопада 2006
року з ОСОБА_1 укладено кредитний
договір, за умовами якого вона отримала
кредит у розмірі 14 047 доларів США для
придбання автомобіля зі сплатою 10,5 %
річних на строк до 25 листопада 2011 року.
З метою забезпечення виконання
зобов'язання за вказаним кредитним
договором 28 листопада 2006 року
між банком і ОСОБА_1 укладено договір
застави транспортного засобу, а з
ОСОБА_2 - договір поруки.

Взяті на себе зобов'язання за
кредитними договорами ОСОБА_1 не
виконує, внаслідок чого станом на 21
липня 2011 року заборгованість за
кредитними договорами складає 463 051 грн.
01 коп.

Ураховуючи викладене, позивач,
збільшивши позовні вимоги, просив суд
стягнути з відповідачів солідарно
заборгованість за кредитними
договорами від 10 березня 2006 року та
від 28 листопада 2006 року в розмірі 501 684
грн. 80 коп. та судові витрати.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 12 квітня 2012 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись з висновками
наведеними в рішенні суду, апелянт
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити по справі нове рішення, яким
задовольнити їх позовні вимоги.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 13 серпня 2012 року рішення
суду першої інстанції в частині
відмови в задоволенні позову про
стягнення заборгованості за тілом
кредиту скасовано, ухвалено в цій
частині нове рішення, яким стягнуто
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ПАТ «Дельта Банк»
заборгованість: за кредитним договором
від 10 березня 2006 року в розмірі 10859
доларів 85 центів США (86770 грн. 20 коп.); за
кредитним договором від 28 листопада 2006
року в розмірі 3741 доларів 14 центів США
(29891 грн. 70 коп.), а всього 116661 грн. 90 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. У решті - рішення залишено без
змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 липня 2013 року
рішення апеляційного суду Київської
області від 13 серпня 2012 року скасовано,
а справу передано на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 18 листопада 2013 року рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 12 квітня 2012 року
залишити без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 квітня 2014 року
ухвалу апеляційного суду Київської
області від 18 листопада 2013 року
скасовано, справа передана на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга банку підлягає задоволенню з
таких підстав.

Згідно ч. 1 ст.309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду з
ухваленням нового рішення є, зокрема,
неповне з"ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, а також неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності, тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих відносин.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано доказів
неналежного виконання умов кредитних
договорів відповідачем та належного
повідомлення відповідачів про
дострокове повернення коштів. Крім
того позивачем не доведено, що новий
кредитор, а саме ПАТ «Дельта Банк»
повідомив в установленому порядку
боржника про заміну кредитора, а також
не надано доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов'язанні.

З такими висновками не може погодитися
колегія суддів, оскільки судом
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
а висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 10 березня 2006 року
ТОВ «Український промисловий банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Дельта
Банк» уклало з ОСОБА_1 кредитний
договір у розмірі 50 000 доларів США на
строк до 09 березня 2016 року із сплатою 14,
25% річних за користування кредитом. З
метою забезпечення виконання
вказаного кредитного зобов'язання 10
березня 2006 року між банком і ОСОБА_1
укладено іпотечний договір, а з ОСОБА_2 -
договір поруки. Також 28 листопада 2006
року з ОСОБА_1 укладено кредитний
договір, за умовами якого вона отримала
кредит у розмірі 14 047 доларів США для
придбання автомобіля зі сплатою 10, 5 %
річних на строк до 25 листопада 2011 року.

Відповідно до ст..ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що
розрахунки, надані банком до суду
першої інстанції є чіткими і
зрозумілими, завірені печаткою. Крім
того, пославшись на те, що в наданих
банком розрахунках не вбачається дати
внесення коштів ОСОБА_1 та суми не
відповідають розрахункам
заборгованості, суд не врахував умови
п. 4.3.6 кредитного договору, згідно з
якими позивач при наявності
несвоєчасного та/чи не в повному обсязі
виконання відповідачем своїх
обов'язків щодо сплати мінімального
необхідного платежу та/чи платежів,
передбачених цим договором, самостійно
розподіляє грошові кошти, внесені
відповідачем на розподільчий рахунок
відповідно до черговості, передбаченої
п. 4.2.2 цього договору або іншої
черговості, встановленої на розсуд
позивача.

З доданих до заяви банку про збільшення
позовних вимог розрахунків на 10 квітня
2012 року вбачається, що сума
заборгованості за кредитним договором
47/пв-06 від 10 березня 2006 року становить: 36
240,98 доларів по тілу кредиту та 15 280, 63
доларів по сплаті відсотків. За
кредитним договором 450/ПВ-06 від 06
вересня 2007 року заборгованість
становить 8839,85 доларів по тілу кредиту
та 2173,48 доларів по сплаті відсотків.
Нарахована також комісія за договором
кредиту в сумі 2 343,30 грн. (а.с.89-93 т. 1).

Відповідно до ст. 512 ЦК України,
кредитор у зобовязанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобовязанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено за договором або законом.

Відповідно до ч. 1ст. 516 ЦК України
заміна кредитора у зобовязанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

У ч. 2 ст.517 ЦК України передбачено, що
боржник має право не виконувати свого
обов'язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитного прав у зобов'язанні.

Так, матеріали справи містять реєстр
поштових відправлень, згідно з яким
ТОВ «Український промисловий банк»
повідомило ОСОБА_1 про заміну кредитора
у зобовязанні (а.с. 102).

Крім того, 24 грудня 2010 року та 22 липня 2011
року ОСОБА_1 були направлені досудові
вимоги із зазначенням розміру
заборгованості за кредитними
договорами та інформації про те, що у
звязку з укладенням 30 червня 2010 року
договору про передачу активів та
кредитних зобовязань ТОВ «Український
промисловий банк» на користь ПАТ
«Дельта Банк», останнє замінює ТОВ
«Український промисловий банк» як
кредитора (стає новим кредитором),
внаслідок чого згідно з п. 4.2. договору
до ПАТ «Дельта Банк» переходить
(відступається) право вимоги від
боржників повного, належного та
реального виконання обовязків за
кредитними та забезпечувальними
договорами.

Однак досудові вимоги, направлені на
адресу ОСОБА_1, залишилися без
задоволення, жодних дій, спрямованих на
врегулювання питання щодо погашення
заборгованості за кредитними
договорами, останньою здійснено не
було.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Отже, зобовязання про заміну кредитора
були виконані шляхом направлення
письмового повідомлення на адресу
відповідача ОСОБА_1, в якому
зазначені данні про укладення договору
про передачу активів та про
відступлення кредитних зобов»язань
відповідача ПАТ «Дельта Банк».

Разом з тим неналежне повідомлення про
заміну кредитора тягне наслідки для
боржника лише у вигляді виконання
зобовязання не новому, а колишньому
кредитору.

Проте позичальник не проводив
погашення заборгованості за
кредитними договорами ні ТОВ
«Український промисловий банк», ні ПАТ
«Дельта Банк», про що свідчить
розрахунок заборгованості, який
знаходиться в матеріалах справи.

Також з матеріалів справи вбачається,
що обслуговування кредитних договорів
від 10 березня 2006 року та від 28 листопада
2006 року здійснюється ПАТ «Дельта Банк»
починаючи з 1 липня 2010 року дати
фактичного здійснення відступлення
права вимоги за вказаними кредитними
договорами, до 1 липня 2007 року кредитна
історія за даними договорами відсутня
в ПАТ «Дельта Банк», а згідно з актом
звірки № 1 заборгованість за
кредитними договорами, укладеними з
ОСОБА_1, передана на баланс ПАТ «Дельта
Банк».

За таких обставин рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням відповідно до ст.. 309 ЦПК
України нового рішення, оскільки
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи та судом
неправильно застосовані норми
матеріального права.

Доводи апелянта про відсутність
боргових зобов'язань перед кредитною
установою не можуть бути враховані,
оскільки надані до матеріалів справи
квитанції, в яких призначенням платежу
зазначено поповнення коштів на
поточному рахунку клієнта, сума
платежу вказана загальна, без
визначення коштів, які йдуть на
погашення кредиту, а які на сплату
процентів. Крім того, вказані платежі
здійсненні до передачі позивачу права
вимоги за кредитними договорами та вже
враховані при визначенні
заборгованості на момент передачі
права вимоги (а.с. 157-190 т. 1).

З урахуванням зазначеного колегія
суддів не приймає до уваги і наданий в
апеляційній інстанції висновок
експертного економічного дослідження
від 28 серпня 2014 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст..ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 12 квітня 2012 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
ідентифікаційний код НОМЕР_2, на
користь публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» (МФО 380236,
, р/р 373980009) заборгованість:

- за кредитним договором №47/ПВ-06
від 10 березня 2006 року - в розмірі 36 240,98
доларів США -заборгованість за тілом
кредиту; 15 280,63 доларів США -
заборгованість за відсотками; всього 51
521, 61 доларів США;

- за кредитним договором №450/ПВ-06
від 28 листопада 2006 року - в розмірі 8839,85
доларів США - заборгованість за тілом
кредиту; 2 173, 48 доларів США -
заборгованість за відсотками; всього 11
013,33 доларів США;

- 2343 грн. 30 коп. - комісії за
кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ідентифікаційний код
НОМЕР_2, на користь публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
(МФО 380236, , р/р ) судові
витрати по 1714 грн. 75 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді