Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2014
сел. Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської
області в складі головуючого Грузман
Т.В., за участі секретаря судового
засідання Марченка О.Є., представника
відповідачів ОСОБА_1 розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2 до виконавчого комітету
Зарізької сільської ради Оржицького
району Полтавської області, Зарізької
сільської ради Оржицького району
Полтавської області та ОСОБА_3 за
участі третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Оржицької державної нотаріальної
контори про визнання недійсним та
нікчемним заповіту,-

В С Т А Н О В И В:

26.09.2013 року позивач звернувся до суду з
позовом про визнання заповіту
недійсним. Зазначив, що є сином ОСОБА_6,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. 13 листопада 1996
року спадкодавець у Староіржавецькій
сільській раді посвідчила заповіт,
яким все своє майно заповіла своїм
синам ОСОБА_2 та ОСОБА_4. У подальшому
виявилось, що існує ще один заповіт від
11.02.2004 року який посвідчено Зарізькою
сільською радою згідно якого мати
заповіла все своє майно своїй онуці
ОСОБА_3. Спадковим майном є право на
земельну частку (пай) розміром 4,0
умовних кадастрових гектарів на
території Староіржавецької сільської
ради Оржицького району Полтавської
області.

ОСОБА_6 на час складання заповіту мала 81
рік, часто хворіла, в неї була слабка
пам»ять, розвивався віковий
атеросклероз, мати практично нічого не
розуміла, була не грамотною людиною і
завжди відносилась з осторогою до
документів, що треба було підписувати.
Вважає заповіт «підробленим», оскільки
підпис на ньому не належить
спадкодавцеві. Прохає визнати заповіт
від 11.02.2004 року на ім»я ОСОБА_3
недійсним.

03.12.2013 року позивач збільшив свої
позовні вимоги та вказав, що спірний
заповіт складений з порушеннями.
Спадкодавець проживала та була
зареєстрована у с.Старий Іржавець, а
отже правових підстав для посвідчення
заповіту на території іншої сільської
ради не було. Крім того, сільська рада
не приймала відповідних рішень про
надання повноважень секретарю
виконкому на посвідчення заповітів.
Секретар сільської ради посвідчуючи
заповіт, порушила пункт 2 Інструкції
«Про порядок вчинення нотаріальних дій
посадовими особами виконавчих
комітетів сільських, селищних, міських
рад народних депутатів України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 22/5 від 25 серпня 1994
року і яка вимагає від посадових осіб
того, щоб нотаріальні дії у виконавчих
комітетах сільських, селищних, міських
Рад народних депутатів вчиняли
посадові особи, на яких за рішенням
виконавчого комітету відповідної Ради
народних депутатів покладено вчинення
цих дій - посвідчив заповіт. Виконавчий
комітет Зарізької сільської ради
Оржицького району після виборів у 2002
році не приймав відповідного рішення
про покладення повноважень на вчинення
нотаріальних дій посадовою особою
виконавчого комітету Зарізької
сільської ради на період 2002, 2003, 2004
років. Так як, у секретаря виконкому
Зарізької сільської ради, як посадової
особи органу місцевого самоврядування,
були відсутні повноваження на вчинення
нотаріальних дій, вона діяла незаконно,
а тому посвідчення заповіту від 11.02.2004
року є неправомірним. Окрім того,
позивач вважає, що даний заповіт мав
посвідчуватись при свідках, оскільки
спадкодавець не могла самостійно
прочитати його зміст. Даний заповіт
також не внесений до алфавітної книги.
Прохає встановити нікчемність
правочину - заповіту від 11.02.2004 року
посвідченого Зарізькою сільською
радою на ім»я ОСОБА_3

У судовому засіданні позивач свої
позовні вимоги підтримав. Зазначив, що
він за життя доглядав за матір»ю,
надавав їй належну медичну допомогу,
забезпечував харчами, а отже і саме
йому має належати спадкове майно.
Відповідач ОСОБА_3 «викрала» матір та
без відома сина ОСОБА_4 перевезла у
с.Заріг з метою подальшого
успадкування майна померлої. Заповіт
посвідчувався без участі свідків,
вважає, що мати на момент посвідчення
заповіту не усвідомлювала, що вона
робить. Сільська рада порушила
Інструкцію про вчинення нотаріальних
дій, а отже і не мала права посвідчувати
заповіт, так як мати була зареєстрована
у іншому селі.

Представник відповідачів
виконавчого комітету Зарізької
сільської ради, сільської ради та
відповідача ОСОБА_3 вважає позовні
вимоги безпідставними, оскільки суду
надано докази того, що секретар
виконавчого комітету згідно рішення
сесії Зарізької сільської ради мала
право на вчинення нотаріальних дій.
Реєстрація спадкодавця в іншому
населеному пункті не позбавляє
секретаря права на посвідчення
заповіту у разі звернення з таким
проханням. В іншій частині позовні
вимоги щодо визнання недійсним
заповіту від 11.02.2004 року з мотивів того,
що підпис не належить ОСОБА_6 жодними
доказами не підтверджено. Клопотань
про проведення почеркознавчої
експертизи не заявлено.

Третя особа ОСОБА_4 вважає, що позов є
закономірним, оскільки відповідачі
вчинили цілу низку порушень
законодавства, посвідчивши заповіт на
ім»я ОСОБА_3

Державний нотаріус Потапенко Л.Д. при
прийнятті рішення покладається на
думку суду. Разом з тим вказала, що
секретар сільської ради посвідчивши
заповіт жителю іншого села ніяких
нормативних актів не порушила.

Третя особа ОСОБА_5 також при прийнятті
рішення покладалась на думку суду.

Суд заслухавши думку учасників
процесу, розглянувши матеріали справи
прийшов до слідуючого висновку.

Судом досліджено наступні докази, які
містяться у матеріалах
адміністративної справи.

У суді встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть
серія НОМЕР_1 від 30.07.2013 року видане
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Оржицького районного управління
юстиції у Полтавській області).

Згідно заповіту від 13.11.1996 року
спадкодавець на випадок своєї смерті
все належне їй майно заповів ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, які є її синами, що підтверджено
свідоцтвами про народження (містяться
у матеріалах справи). Пізніше іншим
заповітом від 11.02.2004 року посвідченим
секретарем виконавчого комітету
Зарізької сільської ради все своє
майно ОСОБА_6заповіла своїй онуці
-ОСОБА_3

Із заявою про прийняття спадщини до
Оржицької державної нотаріальної
контори звернулись ОСОБА_4 та ОСОБА_3
ОСОБА_6 не звертався до нотконтори з
заявою про прийняття спадщини.

Згідно журналу реєстрації
нотаріальних дій виконавчого комітету
Зарізької сільської ради за 2003-2004 р.р.
на стор. 72-73 зареєстровано заповіт
складений ОСОБА_6 Вказаний заповіт
внесено до алфавітної книги по
заповітах за порядковим номером 4.

Згідно рішення №3 першої сесії
двадцять четвертого скликання
Зарізької сільської ради від 16.04.2002
року обрано секретарем сільської ради
ОСОБА_7 та на неї покладено
повноваження секретаря виконавчого
комітету. Іншим рішенням Зарізької
сільської ради №2 від 18.04.2002 року на
секретаря виконкому сільської ради
ОСОБА_7 покладено обов»язки по вчиненню
нотаріальних дій.

Вказані обставини підтверджені
постановою Оржицького районного суду
від 12.06.2014 року, яка набрала законної
сили.

Відповідно до сертифікату про право на
земельну частку (пай) РН № 803058 виданого
Оржицькою ОДА від 09.02.2001 року
підтверджено, що спадкодавець мала
право на земельну частку (пай) у розмірі
4,0 умовних кадастрових гектарів у
колгоспі ім.. Ілліча.

У суді було допитано свідків, покази,
яких заслуговують на увагу.

Свідок ОСОБА_7, яка являється особою, що
посвідчувала заповіт складений від
імені ОСОБА_6 зазначила, що
спадкодавець дійсно не була
зареєстрована у с.Заріг, але це не
перешкоджає посвідчувати заповіт. Вона
приїхала до сільської ради, сказала, що
хоче скласти заповіт, яким все майно
заповісти онуці, яка її доглядає.
Секретар роз»яснила їй права та
наслідки таких дій, на що ОСОБА_6
погодилась та власноручно його
підписала. Сплатила при цьому державне
мито, при собі вона мала паспорт. Жодних
сумнівів у тому, що спадкодавець у той
момент була «не адекватною» не
виникало. У кабінеті при посвідченні
даного документу нікого не було. Свідки
до складання та підписання заповіту не
залучались, оскільки спадкодавець
самостійно його прочитала.

Свідок ОСОБА_3 зазначила суду, що вона є
онукою померлої, яка з 2003 року
проживала у неї, так як син ОСОБА_4
попросив її забрати. Знає що до бабусі
приходила секретар сільської ради, але
з якою метою, то не знає. Стан здоров»я
спадкодавця на момент посвідчення
заповіту був нормальний, ніяких
психічних розладів за нею не
помічалось, звичайно вона хворіла, але
ці хвороби не заважали їй бути
звичайною людиною.

Свідок ОСОБА_9 в суді пояснив, що є
сусідом ОСОБА_4, який добре доглядав за
своєю матір»ю, у разі необхідності
надавав їй належну медичну допомогу.
Бабусю оглядали фахівці у галузі
медицини. ОСОБА_4 проживав неподалік
від своєї матері та завжди їй
допомагав. Чому вона вирішила поїхати
до онуки, не зрозуміло.
Лікарями-психіатрами бабуся не
оглядалась, оскільки мала вади
здоров»я, як такі, що забувала певну
інформацію, але психічних відхилень не
помічав. Про обставини складання
заповіту вказати нічого не може.

Стосовно права на посвідчення заповіту
суд звернув увагу на слідуючі норми
законодавства.

Згідно ч.1 ст. 1251 ЦК України якщо у
населеному пункті немає нотаріуса,
заповіт, крім секретного, може бути
посвідчений уповноваженою на це
посадовою, службовою особою
відповідного органу місцевого
самоврядування. Відповідно до ст. 37
Закону України «Про нотаріат» у
населених пунктах, де немає нотаріусів,
уповноважені на це посадові особи
органу місцевого самоврядування
вчиняють нотаріальні дії по
посвідченню заповітів.

Відповідно до наказу міністерства
юстиції України «Про затвердження
інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських Рад народних
депутатів України» від 25.08.1994 року (зі
змінами та доповненнями) п.2
передбачено, що нотаріальні дії у
виконавчих комітетах сільських,
селищних, міських Рад народних
депутатів вчиняють посадові особи, на
яких за рішенням виконавчого комітету
відповідної Ради народних депутатів
покладено вчинення цих дій. У пункті 7
Інструкції зазначено, що нотаріальні
дії можуть вчинятися посадовою особою
будь-якого виконавчого комітету на
всій території України, за винятком
випадків, передбачених статтями 9, 36, 55,
60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 Закону "Про нотаріат",
та інших випадків, передбачених
законодавством України. Пунктом 18
Інструкції передбачено, що нотаріальне
посвідчення заповітів та довіреностей,
засвідчення вірності копій документів
і виписок з них, справжності підпису на
документах здійснюються шляхом
вчинення посвідчувальних написів на
відповідних документах, які
підписуються посадовою особою
виконавчого комітету з прикладенням
гербової печатки виконавчого
комітету Ради народних депутатів.
Згідно п. 19 всі нотаріальні дії, які
вчиняються посадовими особами
виконавчих комітетів, реєструються в
реєстрах для реєстрації нотаріальних
дій (додаток N 1). За пунктом 38 Інструкції
заповіти, посвідчені посадовими
особами виконавчих комітетів,
записуються до алфавітної книги обліку
заповітів (додаток N 4).

Судом не встановлено порушень при
посвідчення спірного заповіту
секретарем Зарізьської сільської ради
Оржицького району Полтавської області.

Стосовно іншої частини позовних вимог
щодо визнання недійсним та нікчемним
спірного заповіту суд вважає, що
вказані спірні взаємовідносини
урегульовані слідуючими нормами
законодавства.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК
України, до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті. Згідно із ч.2 ст. 1257
Цивільного кодексу України за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Відповідно до ч.2
п.16 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року №7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» заповіт є правочином,
тому на нього поширюються загальні
положення про правочин, якщо в Книзі
шостій ЦК немає відповідного правила.
Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила в момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені. Висновок про
тимчасову недієздатність учасника
такого правочину слід робити, перш за
все, на основі доказів, які свідчать про
внутрішній, психічний стан особи в
момент вчинення правочину. Хоча
висновок експертизи в такій справі є
лише одним із доказів у справі і йому
слід давати належну оцінку в
сукупності з іншими доказами будь-які
зовнішні обставини (показання свідків
про поведінку особи тощо) мають лише
побічне значення для встановлення
того, чи була здатною особа в
конкретний момент вчинення правочину
розуміти значення своїх дій та (або)
керувати ними. Підставою для визнання
правочину недійсним по ст. 225 ЦК
України може бути лише абсолютна
неспроможність особи в момент вчинення
правочину розуміти значення своїх дій
та (або) керувати ними і в основу
рішення суду про недійсність правочину
не може покладатися висновок
експертизи, який ґрунтується на
припущеннях. Саме така позиція
висловлена в постанові Верховного Суду
України від 29 лютого 2012 року у справі
№ 9-цс12. За змістом п.18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у
справах про спадкування» за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо він був
складений особою, яка через стійкий
розлад здоров'я не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними. Для встановлення
психічного стану заповідача в момент
складання заповіту, який давав би
підставу припустити, що особа не
розуміла значення своїх дій і (або) не
могла керувати ними на момент
складання заповіту, суд призначає
посмертну судово-психіатрічну
експертизу (ст.145 ЦПК). Відповідно до ч.1
ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача
його заповіт може бути посвідчений при
свідках. У випадках, встановлених
абзацом третім частини другої статті
1248 і статтею 1252 цього Кодексу,
присутність не менш як двох свідків при
посвідченні заповіту є обов'язковою.

Згідно ч.2 ст. 1248 ЦК України
якщо заповідач через фізичні вади не
може сам прочитати заповіт,
посвідчення заповіту має відбуватися
при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що позивач не заявляв
клопотання про проведення посмертної
судово-психіатричної експертизи щодо
визначення стану здоров»я ОСОБА_6 на
момент складання заповіту та не
заявляв клопотань про призначення
посмертної почеркознавчої експертизи,
суд вважає, що позивачем не доведено
правомірності його позовних вимог.
Суду не надано належних та допустимих
доказів тому, що спадкодавець мала вади
здоров»я, які перешкоджали їй
прочитати заповіт, на надано доказів
того, що ОСОБА_6 не усвідомлювала
значення своїх дій при складанні
спірного заповіту, а також суду не
надано доказів тому, що підпис на
заповіті від 11.02.2004 року не належить
померлій ОСОБА_6 З урахуванням
вищевикладеного, позов є
необгрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

На підставі викладеного і
керуючись ст.ст.15,60, 61, 212-215 ЦПК України,
ст. ст. 225, 1217, 1248, 1257 ЦК України, суд ,

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Апеляційна скарга до
апеляційного суду Полтавської області
подається протягом десяти днів після
його проголошення. Особи, які брали
участь в справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час розгляду
справи, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Т.В. Грузман