№
№
РІШЕННЯ

І М Е Н Е
М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року Слов"янський
міськрайонний суд Донецької області у
складі:

головуючого - судді Руденко Л.М.

при секретарях - Савінової А.В.,
Кобець О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Слов'янська
цивільну справу за позовом ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» в інтересах
виробничої одиниці
«Слов'янськтепломережа» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 - про стягнення заборгованості
за спожиті послуги з опалення,-

В С
Т А Н О В И В:

08.11.2013р. ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» в інтересах
виробничої одиниці
«Слов'янськтепломережа» звернулося до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 з позовом про стягнення
заборгованості за спожиті послуги з
опалення, посилаючись на те, що
відповідачі мешкають за адресою:
АДРЕСА_1 є абонентами ОКП
„Донецьктеплокомуненерго" в
м.Слов"янськ та користуються послугами
з опалення, однак не в повному обсязі
оплачують вартість спожитих послуг з
опалення, що порушує право позивача на
отримання плати за надані послуги з
теплопостачання у встановлений
законодавством строк.

Таким чином, у відповідачів виникло
зобов'язання сплатити гроші за спожиту
послугу, а позивача - право вимагати від
відповідачів виконання обов'язку щодо
оплати наданих послуг.

Заборгованість на 01.10.2013р. складає
6743грн.71коп.

З 01.05.2010р. по 01.10.2013р. сума
заборгованості за особовим рахунком
відповідачів склала 6743грн.71коп.

Протягом періоду, під час якого
утворилася заборгованість,
відповідачі проживали за вказаною
адресою.

Про те, що з 01.05.2010р. по 01.10.2013р. сума
заборгованості складала 6743грн.71 коп.
відомо з виписки особливого рахунку, на
підставі якого надавалися
відповідачам послуги з опалення.

Між позивачем і відповідачами
встановилися фактичні договірні
відносини з приводу надання
житлово-комунальної послуги на
підставі відкритого особового рахунку,
оскільки позивач фактично надавав
відповідачам послуги з
теплопостачання, а відповідачі
використовували дану послугу для
задоволення власних потреб та не
відмовлялись від неї. Багатоквартирний
будинок, де мешкають відповідачі,
приєднаний до централізованої мережі
теплопостачання. Протягом зазначеного
вище періоду скарг з приводу ненадання
чи неналежного надання послуги
позивачем від відповідачів не
надходило.

Відповідачі несвоєчасно оплачують
спожиті комунальні послуги, оскільки
згідно ч. 1 п. 18 Постанови Кабінету
Міністрів України „Про затвердження
Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної і гарячої води і
водовідведення ..." № 630 від 21 липня 2005р.
розрахунковим періодом для оплати
послуг є календарний місяць: плата за
послуги вноситься не пізніше 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим.

Крім того, відповідно до ст.68
Житлового кодексу України, наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги.

Те, що між відповідачем і
позивачем виникло зобов'язання
підтверджують наступні норми
законодавства.

Так відповідно до ст.509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов"язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст.11 ЦК України.
Згідно зазначеної статті, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
передбачені цими актами, але за
аналогією продовжують цивільні права
та обов'язки.

Таким чином, між позивачем та
відповідачами виникли відносини, що
породжують цивільні права та обов'язки,
оскільки позивач надає
житлово-комунальні послуги, а
відповідачі ними користуються.

Відповідно до ст.525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, одностороння відмова не
звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від суми.

Вищий спеціалізований суд України
своїм листом від 13.04.2011р. (п.8),
аналізуючи ст.625 ЦК України вказує, що
наслідки простроченого грошового
зобов'язання у вигляді інфляційного
нарахування на суму боргу та 3% річних
не є санкціями, а виступають захистом
майнового інтересу, який полягає в
компенсації матеріальних витрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів і
отримання компенсації від боржника за
використання утриманих ним грошових
коштів, які підлягали до сплати
кредитору.

Таким чином, боржнику нараховано
індекс інфляції у сумі - 130грн. 91коп., 3%
річних у сумі 323 грн. 21 коп.

Розрахунок розміру інфляційних
нарахувань здійснюється наступним
чином: (інфляційні нарахування за
попередній місяць + сальдо на початок
місяця - заборгованість за попередній
місяць) х індекс інфляції / 100 -
(інфляційні нарахування за попередній
місяць + сальдо на початок місяця -
заборгованість за попередній місяць).
Якщо індекс інфляції за місяць менше
100%, показник інфляційних витрат за
даний місяць не враховується.

3% річних нараховується наступним
чином: (сальдо на початок місяця -
заборгованість за попередній місяць) х
3 х (кількість прострочених днів) / 365
днів /100.

Отже загальний розмір
заборгованості складає: суму основного
боргу + загальний розмір інфляційних
нарахувань + 3% річних = 7197 грн.83 коп.

Отже, відповідачі зобов"язані
сплатити гроші за спожиту послугу, а
позивач має право вимагати від
відповідачів виконання обов'язку щодо
оплати наданих послуг.

ВО ОКП « Донецктеплокомуненерго»
« Слов»янськтепломережа» у травні 2013
рок звернулась до Слов»янського
міськрайонного суду з заявою про
видачу судового наказу про стягнення
заборгованості за теплову енергію з
ОСОБА_1, ОСОБА_3,який був скасований за
заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 10 липня 2013 року.

Сплачений судовий збір при подачі
заяви про видачу судового наказу склав
114 грн. 70 коп. мінімальна заробітна
плата станом на 01.01.2013 року складає 1147
грн. 00 коп., тому сума, яка підлягає
сплаті при пред'явлені позовної заяви
складає 114 грн. 70 коп. (1147 грн.х2%=229 грн. 40
коп., 229,40-114,70=114,70).

Просить суд:

1) стягнути, солідарно, з
відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 користь
ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в
інтересах виробничої одиниці
«Слов'янськтепломережа» на
структурний підрозділ «Єдиний
розрахунковий центр» ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» р/р 4214
ПАТ «ПУМБ» в м. Донецьку, МФО 334851, код
ОКПО 26221744 одержувач ВО ОКП «ДТКЕ»
«Слов'янськтепломережа» 6743грн. 71 коп.
основного боргу;

2) стягнути, солідарно, з
відповідачів витрати від інфляційних
процесів - 130грн. 91 коп., 3% річних - 323
грн.21 коп. на р/р 4705 Слов»янське
відділення ПАТ «Промінвестбанк» в
Донецькій області код банку 300012, ;

3) витрати на оплату судового збору
заяви в розмірі 229 грн. 40 коп. стягнути з
відповідачів на користь ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» в інтересах
виробничої одиниці
«Слов'янськтепломережа» на р/р 4705
Слов»янське відділення ПАТ
«Промінвестбанк» в Донецькій області
код банку 300012, .

Представник позивача Титаренко О.Л.
в судовому засіданні підтримала
позовні вимоги ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» в інтересах
виробничої одиниці
«Слов'янськтепломережа», додавши, що
квартира АДРЕСА_1, має централізоване
опалення, яке на даний час
відповідачами не відключене,
незважаючи на те, що адміністрація
виробничої одиниці
«Слов'янськтепломережа» ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» надавала
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідь щодо
порядку відключення від
централізованого опалення. ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» до цього
часу надає у квартиру відповідачів
теплову енергію, однак останні з
01.05.2010р. не сплачують, що спонукало їх
звернутись до суду з заявою про видачу
судового наказу, їх заява у 2013році була
задоволена, однак суд 19.07.2013р. за заявою
боржників його скасував.

Представник відповідачів ОСОБА_5,
діюча за довіреністю від 06.10.2012р. (а.с.37),
в судовому засіданні не визнала
позовні вимоги ОКП
«Донецьктеплокомуненерго»,
посилаючись на те, що представником
позивача надано суду документи по
розрахунку вартості опалення квартири
відповідачів. Однак розрахунок позивач
веде з порушеннями, на яке вони
посилались у заяві на адресу позивача в
серпні 2011 року, а саме:

1. В наданому документі в розділі
«Розрахунок вартості 1 кв.м.», вказана
площа будинку на 01.10.2010р. - 2275,46 кв.м. Ця
цифра нічим не аргументована, не
доказана офіційними документами. Це
просто невідомо відкіля взята цифра.
Згідно наданому позивачу документу, у
будинку 50 квартир, а саме: 10
чотирьохкімнатних, площею 73,97 кв.м. = 739,7
кв.м.; 20 трьохкімнатних, площею 57,93 кв.м. =
1158,6 кв.м.; 10 двокімнатних, площею 48,07
кв.м. = 480,7 кв.м.; 10 однокімнатних, площею
35,85 кв.м. = 385,5 кв.м., всього 2737,5 кв.м.

Площа будинку обмежена зовнішніми
стінами, товщиною біля метру, площа
під»їздів обмежена несучими
конструкціями і стінами. Площа квартир
обмежена зовнішніми стінами, несучими
конструкціями, стінами, які не можуть
нікуди здвигатись. Площа квартир
визначена згідно будівельного проекту
будинку. Площа квартир незмінна та
постійна, незначно може змінюватись
із-за різної товщини отделки стін.

Станом на 01.10.2010р. тепломережа
зменшила площу опалювальних квартир на
462,04 кв.м.

Чим менша площа, тим більше
вартість опалення 1 кв.м., тому що його
вартість встановлюється шляхом
ділення спожитої теплової енергії в
Гкал на площу опалення.

Згідно проектної документації
площа їх квартири складає 57,93 кв.м. На
таку саму площу їм начисляють оплату за
опалення. Точно також і по іншим
квартирам будинку.

Позивач навмисно зменшує площу
опалювальної площі з метою отримання
протиправної вигоди.

2. В трьох наданих позивачем
документах з розрахунком спожитих Гкал
тепла в місяць вони виявили наступні
порушення:

- В будинку встановлено тепловий
лічильник. Принцип його роботи
наступний: лічильник показує
температуру води яка входить в систему
і виходить з неї; часову витрату води,
загальну витрату води. Кількість
витраченого тепла в час, котре
називається тепловою потужністю,
визнається шляхом визнання різниці
температур, яка входить в систему
опалення будинку гарячої води - подачі,
і води, яка виходить із системи -
звороту, помноженої на часовий витрат
води. Показник теплової мощі
помножують на масу прокаченої через
систему опалення будинку води в
розрахунковий період, таким чином
визнають кількість спожитого тепла в
Гкал усіма квартирами будинку.

- В усіх трьох документах за квітень
місяць 2011р., 2012р., 2013р., різниці
температур між подачею та зворотом не
має. Це значить, що будинок тепло не
потребляє. В графе «теплова потужність
в Гкал/год» стоїть цифра « 0». В графе
«Масові витрати в т/ч» стоїть « 0»,
указані спожиті Гкал: квітень 2011р. - 34,1
Гкал, квітень 2012р. - 14,2 Гкал, квітень 2013р.
- 16,9 Гкал. Ці цифри невідомо як
визначались. В документах, наданих
позивачем, даних для визначення
спожитих Гкал у позивача не має.

3. Тепловий лічильник на будинок
встановлено у 2001 році. Показання
лічильника знімались погодинно
протягом доби. В оспорюваний період
часу показники лічильника змінюються
один раз на місяць. Але все відомо, що
при низьких температурах необхідна
більша кількість тепла, а в теплу
погоду зовсім відключають опалення, а
тільки прокачують холодну воду, з
умислом, щоб лічильник побільше
нараховував масу прокаченої води, що
приведе до більшого нарахування
спожитого тепла, саме Гкал визначають
шляхом помноження маси прокаченої води
на різницю температур подачі та
звороту. Масу беруть за місяць, а
різницю температур один раз в місяць
точковим заміром різниці температур
подачі та звороту. Такий метод
визначення кількості спожитого тепла
не надають можливість визначити дійсну
кількість спожитого тепла, що
приводить до завишення його вартості у
декілька разів.

4.Доказом викладеного у третьому
пункті є надані позивачем документи з
розрахунками спожитими будинком Гкал.
Кількість прокаченої води однакове і у
теплий і у холодний час року. Воду
часто, особливо у теплу погоду,
прокачують без підігріву, а потім цей
прокачений без підігріву об»єм
помножують на теплову потужність,
визначену шляхом штучного точкового
заміру у дні з максимальною подачею
тепла. У результаті вказаних дій
позивача, доказаних наданими ним
документами з розрахунком спожитих
Гкал, збільшується кількість спожитих
Гкал.

5. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про
захист прав споживачів» споживач має
право на отримання необхідної,
доступної, достовірної і своєчасної
інформації про продукцію, яка
забезпечує можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана користувачу до
придбання ним товару або заказу роботи
(послуг).

Виходячи з норм вказаної статті
позивач зобов»язан був надати їм
інформацію про свою послугу та надати
їм можливість вибору - укладати договір
на придбання централізованого тепла
або відмовитись від такої послуги.

Позивач не надав їм ніякої
інформації, вони не укладали ніяких
договорів на поставку тепла, в
письмовій формі відмовились від
централізованого опалення.

6. Представник позивача у суді
протиправно звинувачує їх у тому, що
вони не звертались до Комісії
Слов»янського міськвиконкому з
проханням про відключення їх квартири
від автономного опалення, а саме:

- ст. 13 ЗУ «Про теплопостачання»
визначені повноваження органів
місцевого самоуправління у сфері
теплопостачання;

- до основних повноважень органів
місцевого самоуправління у сфері
теплопостачання відносяться:
регулювання діяльності суб»єктів
відношень в сфері теплопостачання, в
межах, віднесених до ведення
відповідних рад. До ведення міських рад
відноситься тільки комунальна
власність, вони же проживають у
приватній власності, яка не находиться
у веденні рад.

- нормами ст. 13 ЗУ «Про
теплопостачання» не передбачені
повноваження органів місцевого
самоуправління по регулюванню
теплопостачання на об»єктах приватної
власності.

7. Позивач поставив їм зобов»язання
для наймачів житла, вони же довели суду,
що вони є власниками житла, а це зовсім
різні правовідношення, які регулюються
зовсім різними нормами законів. У ході
судового розгляду представник
позивача так і не змогла пояснити на
підставі яких норм законів можуть у них
- власників, виникнути зобов»язання
перед позивачем.

8. Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про
теплопостачання»:

- захист прав споживачів теплової
енергії, а також механізм реалізації
захисту цих прав регулюються цим
Законом, ЗУ «Про захист прав
споживачів», іншими
нормативно-правовими актами;

- споживач теплової енергії несе
відповідальність за порушення умов
договору з теплопостачальної
організації.

Позивач же є теплогенерируючою
організацією.

9. Відповідно до ст. 25 ЗУ «Про
теплопостачання» - теплогенериру.ча
організація має право припиняти подачу
теплової енергії у разі заборгованості
за використану теплову енергію.
Позивач це своє право проігнорував,
відповідно і норми вказаної статті
Закону.

10. Відповідно зі ст. 1 ЗУ «Про
теплопостачання» - споживач теплової
енергії - фізична особа, яка
використовує теплову енергію на
підставі договору. Позивач суду
договору не надав.

Позивач повністю порушує вказані
норми ЗУ «Про теплопостачання», що
доведено текстом позивача: без права
укладати договір безпосередньо з ними,
вимагає виконувати зобов»язання, які
виникають із договору; позивач надав
суду недостовірну інформацію, що вони є
наймачами житла, що вони не
відмовлялись від послуг
теплопостачання, що вони не
заперечували проти умов його надання.

Вказані факти доводять обставини
порушення позивачем законодавства в
сфері теплопостачання, за що
передбачені штрафні санкції ч.1 ст. 31 ЗУ
«Про теплопостачання» - за надання
завідомо неправдивої інформації - в
розмірі п»ятисот не оподаткованих
мінімумів прибутків громадян.

Позивачем до позову надано договір
№19 «Об условиях предоставления услуг
централизованного отопления и
обеспечения горячей водой». Сторонами
даного договору є два господарських
підприємства - позивач та ЖЕК №1. Цей
договір ніяких зобов»язань для них, як
фізичних осіб не встановлює. Пункт 3
розділу 1 вказаного договору
передбачає, що у своїй роботі сторони
керуються ЗУ «Про житлово-комунальні
послуги» та ЗУ «Про теплопостачання»,
але позивача не виконує умови Договору
№19.

Пункт 4.1 Договору №19 вказує, що
виконавець оплачує вартість
централізованого опалення шляхом
внесення платежів на розрахунковий
рахунок, котрий вказано у договорі між
виконавцем - КП «ЖЕК №1» та виконавцем.
Такого договору не існує і позивача
ними повідомлено, що вони його укладати
не будуть.

Пункт 3.1.4 вказаного договору -
позивач щомісячно, 10-го числа місяця,
має право отримувати інформацію у
виконавця - КП «ЖЕК №1» про кількість
укладених договорів між виконавцем і
споживачем.

Пункт 3.1.3 цього договору - позивач має
право обмежувати або повністю
припиняти подачу тепла у відповідності
до закону.

Пунктом 5.4 передбачено, що позивач
має право на відшкодування збитків,
понесених в результаті дій або
бездіяльності виконавця - КП «ЖЕК №1».

Позивач повністю ігнорує умови
цього договору, не контролює укладання
договорів виконавця зі споживачами, не
відключає подачу тепла за відсутністю
договору на його отримання, не вимагає
відшкодування збитків від виконавця -
КП «ЖЕК№1», саме за його вини надається
тепло до квартири, з власниками якої не
було укладено договору.

Позивач внаслідок свого халатного
відношення до виконання умов Договору
№19 та перевищенню своїх повноважень,
так як не має права скасовувати норми
законів, які регулюють право власності
і право договірних відносин,
протиправно нав»язує їм свої послуги,
ставить їм нічим не доведені
зобов»язання, не обгрунтовані законом.

Крім того, позивач у своєму позові
вказує місцезнаходження банку -
територію, у якій відбуваються дії АТО.

Просить суд вимоги ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» залишити
без задоволення.

Суд, заслухавши пояснення
представників позивача та
відповідачів, дослідивши додані
сторонами документи, всебічно і повно
з»ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких грунтуються позовні
вимоги, об»єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду спору по
суті, приходить до висновку, що позовні
вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго»
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

У судовому засіданні з
достовірністю було встановлено, що :

· ВО ОКП «
Донецктеплокомуненерго» «
Слов»янськтепломережа» у 2013 року
звернулась до Слов»янського
міськрайонного суду з заявою про
видачу судового наказу про стягнення
заборгованості за теплову енергію з
ОСОБА_1, ОСОБА_2, який було видано
17.06.2013р., а 19.07.2013р. за заявою боржників
був скасований (а.с.7);

· відповідач ОСОБА_1 є власниками
квартири АДРЕСА_1 та абонентом ОКП
„Донецьктеплокомуненерго" в м.
Слов"янськ (а.с.26);

· ОСОБА_2 зареєстрований та мешкає
квартири АДРЕСА_1 та є споживачем
теплової енергії;

· будинок АДРЕСА_1 обслуговує,
шляхом надання теплопостачання, ВО
«Слов'янськтепломережа» ОКП
«Донецьктеплокомуненерго».

Відповідно до ст. 151, 162 Житлового
кодексу України, власник зобов'язаний
своєчасно вносити квартирну плату та
плату за комунальні послуги.

Пункт 18 Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005
року „Про затвердження Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної і гарячої води і
водовідведення ..." чітко зазначає
обов'язок власників, наймачів квартир
сплачувати комунальні послуги не
пізніше 20 числа місяця, що настає за
розрахунковим.

Таким чином, у судовому засіданні з
вірогідністю було встановлено, що
відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 отримують
послуги з теплопостачення, мешкаючи у
багатоквартирному будинку АДРЕСА_1, та
фактично користуються цими послугами
на протязі відповідного часу
незважаючи на те, що між ними та
позивачем не було укладено договору на
надання житлово-комунальних послуг, а
саме на теплопостачання.

Крім того, відсутність договору не
звільняє відповідача від оплати за
надані послуги. Відповідно до п.1 ч.3 ст.20
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач зобов»язаний
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору.

Відповідно до ст. 218 ЦК України,
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідків його
недійсності, крім випадків,
встановлених.

Ні ЦК України, ні ЖК України, ні
Законом України «Про
житлово-комунальні послуги», ні
Законом України «Про теплопостачання»,
ні Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної і гарячої води і
водовідведення» випадки, в який
недодержання сторонами письмової
форми правочину про надання
житлово-комунальних послуг має
наслідком його недійсність, не
передбачені, а тому відсутність
письмового договору між сторонами не
свідчить про відсутність між ними
договірних правовідносин щодо надання
послуг з теплопостачання.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, одностороння відмова не
звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення заборгованості за спожиті
послуги з опалення позивач просив
стягнути з відповідачів суму 6743 грн.
71коп., яка виникла за період часу з
01.05.2010р. по 01.10.2013р. і суд вважає, що дана
сума підлягає стягненню у повному
обсязі з наступних підстав.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Частинами 2-4 статті 267 ЦК України
передбачено, що заява про захист
цивільного права та інтересу має бути
прийнята судом до розгляду незалежно
від спливу позовної давності. Позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Відповідно до ст. 264 ЦК України,
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов»язку. Позовна давність
переривається у разі пред»явдлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також, якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності до нового
строку не зараховується.

Згідно ч. 3 ст. 118 ЦПК України, позовна
заява щодо вимог, визначених у частині
першій статті 96 цього Кодексу може бути
подана тільки в разі відмови у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу або скасування його судом.

У п.1 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 грудня 201 року №14 «Про
практику розгляду судами заяв у
порядку наказного провадження»
зазначено, що наказне провадження є
самостійним і спрощеним видом судового
провадження у цивільному судочинстві
при розгляді окремих категорій справ, у
якому суддя в установлених законом
випадках за заявою особи, якій належить
право вимоги, без судового засідання і
виклику стягувача та божника на основі
доданих до заяви документів видає
судовий наказ, який є особливою формою
судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач у 2013 року звернулась до
Слов»янського міськрайонного суду з
заявою про видачу судового наказу про
стягнення заборгованості за теплову
енергію з відповідачів у солідарному
порядку за період часу з 01.05.2010р. по
01.10.2013р.

17.06.2013р. Слов»янським
міськрайонним судом видано судовий
наказ, який 19.07.2013р. за заявою боржників
цим же судом був скасований (а.с.7).

08.11.2013р. позивач звернувся до суду з
заявою про стягнення заборгованості за
спожиті послуги з опалення за період
часу з 01.05.2010р. по 01.10.2013р. у сумі 6743 грн.
71коп.

Таким чином, заборгованість за
період з 01.05.2010р. по 01.10.2013р. складає 6743
грн. 71 коп., і дану суму, суд вважає за
необхідно, стягнути з відповідачів на
користь позивача у солідарному
порядку.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України,
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від суми. Вищий спеціалізований
суд України своїм листом від 13.04.2011р.
(п.8), аналізуючи ст. 625 ЦК України вказує,
що наслідки простроченого грошового
зобов'язання у вигляді інфляційного
нарахування на суму боргу та 3% річних
не є санкціями, а виступають захистом
майнового інтересу, який полягає в
компенсації матеріальних расходів
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів і
отримання компенсації від боржника за
використання удержуваних ним грошових
коштів, які підлягали до сплати
кредитору.

Розрахунок розміру інфляційних
нарахувань здійснюється наступним
чином: (інфляційні нарахування за
попередній місяць + сальдо на початок
місяця - заборгованість за попередній
місяць) х індекс інфляції / 100 -
(інфляційні нарахування за попередній
місяць + сальдо на початок місяця -
заборгованість за попередній місяць).
Якщо індекс інфляції за місяць менше
100%, показник інфляційних витрат за
даний місяць не враховується.

3% річних нараховується наступним
чином: (сальдо на початок місяця -
заборгованість за попередній місяць) х
3 х (кількість прострочених днів) / 365
днів /100.

Таким чином відповідачам
нараховано індекс інфляції у сумі -
130грн. 91 коп., 3% річних у сумі 323 грн.21коп.,
які необхідно стягнути з відповідачів
на користь позивача, солідарно.

Позивач при подачі позову до суду
сплатив судовий збір у сумі 114 грн.70
коп., а тому відповідно до вимог ч.1 ст. 88
ЦПК України, з відповідачів ОСОБА_1,
ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» судовий
збір у сумі 57 грн. 35 коп., з кожного.

Відповідно до ч.2,3 ст. 10 ЦПК України,
сторони, які беруть участь у справі
мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

У своїх запереченнях відповідачі
вказували на те, що вони неодноразово
звертались до ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» з заявами, у
яких вказували на те, що вони не бажають
отримувати від позивача теплову
енергію та просили відключити їх
квартиру від централізованого
теплопостачання.

У суді представник позивача не
заперечував про те, що відповідачі
звертались до них з заявою про
відключення і адміністрація
виробничої одиниці
«Слов'янськтепломережа» ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» надавала
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідь щодо
порядку відключення від
централізованого опалення, однак до
теперішнього часу відповідачі не
звертались до відповідного органу з
приводу відключення їх квартири від
централізованого опалення.

Представник відповідачів - ОСОБА_5,
не надала суду доказу, який би вказував
на те, що саме на позивача покладено
обов»язок про відключення її квартири
від централізованого теплопостачення,
а тому її заперечення про оплату за
теплопостачення є безпідставними.

Згідно зі ст. 11 ч. 1 ЦПК України, суд
розглядає цивільну справу в межах
заявлених фізичною особою вимог і на
підставі доказів сторін. Суд не має
права вийти за рамки заявлених
позивачем вимог.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 62, 64, 88 ч.1, 118 ч.3,
209 ч.3, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 151, 162 ЖК
України, ст.ст. 257, 264, 267, 525, 625 ЦК України,
пунктом 18 Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005
року «Про затвердження Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної і гарячої води і
водовідведення ...», п.1 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 грудня 201 року
№14 «Про практику розгляду судами заяв
у порядку наказного провадження», суд -

В И
Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» в інтересах
виробничої одиниці
«Слов'янськтепломережа» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
спожиті послуги з опалення
задовольнити частково.

Стягнути, солідарно, з ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на користь ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» в особі
виробничої одиниці
«Слов'янськтепломережа» на
структурний підрозділ «Єдиний
розрахунковий центр» ОКП
«Донецьктеплокомуненерго»
заборгованість за спожиті послуги з
опалення у розмірі 6743 грн. 71коп. (шість
тисяч сімсот сорок три грн.71коп.).

Стягнути, солідарно, з ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на користь ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» в особі
виробничої одиниці
«Слов'янськтепломережа» втрати від
інфляційний процесів у сумі 130грн. 91
коп., 3% річних у сумі 323 грн. 21 коп. та
судовий збір в сумі 114 грн.70 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається в Апеляційний суд
Запорізької області через Слов'янський
міськрайонний суд протягом 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: