Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» на рішення Дубенського
міськрайонного суду від 24 липня 2014 року
в справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

В С Т А Н
О В И Л А:

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду від 24 липня 2014 року у задоволенні
позову публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ
«Дельта Банк») до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено у зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

У поданій на вказане рішення суду
апеляційній скарзі представник ПАТ
«Дельта Банк» покликався на його
незаконність та необґрунтованість
через порушення норм матеріального
права, неповне з'ясування обставин
справи та неправильну оцінку
досліджених доказів.

Вказував, що застосувавши строк
позовної давності без заяви
відповідача, суд не врахував правової
позиції Верховного Суду України
(постанова від 20.11.2013 року у справі
№6-126цс13) та змін, внесених постановою
№7 пленуму Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07.02.2014 року до
пункту 31 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», згідно з
якими пункт 7 ч.11 ст.11 ЗУ „Про захист
прав споживачів ", яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч. 11 ст.11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Доводив, що заборона вимагати
повернення споживчого кредиту
встановлена відносно позасудового
порядку повернення кредиту, а в
судовому порядку підлягають
застосуванню положення ч.3 ст. 267 ЦК
України, відповідно до якої позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Зазначав, що заяви про застосування
строку позовної давності ОСОБА_1 не
подавав, а тому самостійне
застосування судом строку позовної
давності є грубим порушенням норм
діючого законодавства.

________________________________________________________________________
______________________________________

Справа № 559/1756/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
- Лопухович А.О.

Провадження №22-ц/787/1856//2014р.
Доповідач - Боймиструк
С.В.

Стверджував, що суд помилково вказав у
рішенні про застосування позовної
давності щодо додаткових вимог
-стягнення неустойки, оскільки вимога
про стягнення штрафних санкцій не
заявлялася.

Просив рішення Дубенського
міськрайонного суду від 24 липня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Представник ПАТ «Дельта Банк» та
ОСОБА_1 у встановленому законом
порядку, завчасно були повідомлені про
час і місце розгляду справи, однак до
суду не з'явилися і причин неявки суду
не повідомили, а тому колегія суддів
прийшла до висновку про можливість
розгляду справи за їх відсутності.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
заявлений позов є обґрунтованим, однак
поданий з порушенням строку позовної
давності.

Такий висновок місцевого суду
суперечить обставинам справи та
вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 02
травня 2008 року між сторонами у справі
було укладено договір №001-27037-020508 на
відкриття карткового рахунку та
обслуговування платіжної картки, за
умовами якого Товариство з обмеженою
відповідальністю "Комерційний банк
"Дельта" (після зміни назви -ПАТ "Дельта
Банк") надало ОСОБА_1 кредит шляхом
відкриття відновлювальної відкличної
кредитної лінії на загальну суму 30 000
грн. та на день укладення цього
договору встановив ліміт кредитної
лінії на рахунку в сумі 3000 грн.

Відповідно до п.1.5 договору кредит
надано для розрахунків за товари чи
послуги, тобто правочин є споживчим
(а.с. 6-7).

В результаті неналежного виконання
ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним
договором утворилася заборгованість в
розмірі 4802 грн. 91 коп. (станом на 25.03.2014
року), яка складається з: 4736 грн. 27 коп. -
прострочене тіло кредиту та 66 грн. 64
коп. - заборгованість за відсотками.

Згідно зі ст.ст. 1054, 1050, 526, 530, 599 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то вразі прострочення
повернення чергової частини
кредитодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Повно і правильно з'ясувавши обставини
справи, суд першої інстанції,
відмовивши у задоволенні позову,
помилково застосував до спірних
відносин норми матеріального права,
які не підлягали застосуванню.

Так, п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про
захист прав споживачів" унеможливлює
право кредитодавця вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

З роз'яснень, даних пленумом Вищого
спеціалізованого суду України у п. 31
своєї постанови від 31.03.2012 року №5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
(в редакції постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 року №7), вбачається, що
при застосуванні положення п. 7 ч. 11 ст. 11
Закону України "Про захист прав
споживачів", яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, суди мають виходити з того,
що в системному зв'язку із ч. 11
зазначеного Закону ця вимога
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямована на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту. У зв'язку
з цим та враховуючи, що ЦК не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку із пропущенням строку позовної
давності, при вирішенні таких спорів,
суди повинні враховувати положення ЦК
про позовну давність.

Тобто постановою пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 року №7 попередні
роз'яснення п. 31 зазначеної постанови,
якими позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовувалася незалежно від
наявності заяви сторони у спорі,
відредаговано через ухвалення 20
листопада 2013 року Верховним Судом
України постанови у справі №6-126цс13.

Норми ч.ч. 3 і 4 ст. 267 ЦК України вказують
про застосування судом позовної
давності лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення ним
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки відповідач не був присутній в
судовому засіданні, клопотання про
застосування позовної давності не
подавав, тому в суду першої інстанції
не було підстав для відмови в позові за
пропуском цього матеріально-правового
строку.

Не з'явився ОСОБА_1 і до суду
апеляційної інстанції, як і не просив
колегію суддів застосувати наслідки
пропуску позовної давності.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

З урахуванням того, що відповідач не
заперечив проти існування кредитної
заборгованості у 4802 грн. 91 коп., з яких:
4736 грн. 27 коп. - прострочене тіло кредиту
та 66 грн. 64 коп. - заборгованість за
відсотками, будь-яких доказів про її
відсутність чи інший розмір не надав, а
судом їх не здобуто, тому позов ПАТ
"Дельта Банк" підлягає задоволенню.

Мотивами для скасування оскаржуваного
рішення і ухвалення нового згідно із п.
4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права.

В силу вимог ст. 88 ЦПК України понесені
і документально підтверджені витрати
позивача в зв'язку із розглядом справи -
243, 60 гривень судового збору за подання
позову та 121, 80 гривень судового збору
за подання апеляційної скарги
підлягають стягненню із відповідача на
користь особи, що їх понесла.

На підставі ст.ст. 1054, 1050, 526, 530, 599, 614 ЦК
України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314,
316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк"
задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного
суду від 24 липня 2014 року скасувати.

Позов публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк" задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк"
(МФО: 380236, ідентифікаційний код за
) 4802 (чотири тисячі вісімсот
дві) грн. 91 коп. заборгованості за
кредитним договором та 365 (триста
шістдесят п'ять) гривень 40 копійок
судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: