Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/2239/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І.,
Матюшенка І.В

при секретарі Ходаківській
О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства „Комерційний Банк
„Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства „Комерційний
Банк „Приватбанк" на рішення
Житомирського районного суду
Житомирської області від 24 червня 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Публічне
акціонерне товариство „Комерційний
Банк „Приватбанк" звернулось до суду з
названим позовом. В обґрунтування
вимог позивач зазначав, що 06.09.2005 року
між ним та відповідачкою було укладено
кредитний договір № ZHD0RK03230226, за яким
відповідач отримала кредит в розмірі 10
000,00 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення - 05.09.2008 року включно.
Оскільки ОСОБА_1 не виконує
зобов"язання належним чином ПАТ КБ „
Приватбанк" просило стягнути з неї на
свою користь заборгованість за
кредитним договором № ZHD0RK03230226 від
06.09.2005 року станом на 16.04.2014 року у
розмірі 24 624,59 грн. та судові витрати в
розмірі 246,25 грн.

Рішенням Житомирського районного
суду Житомирської області від 24
червня 2014 року в позові ПАТ КБ
„Приватбанк" відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
„Приватбанк" просить рішення суду
скасувати та постановити нове рішення,
яким позов задовольнити в повному
обсязі. Зазначає, що судом неправомірно
не було застосовано наслідки спливу
строку позовної давності. Відмовляючи
у задоволенні вимог у зв»язку зі
спливом строків позовної давності суд
першої інстанції не врахував, що в
даному випадку відбулося переривання
перебігу позовної давності.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 06.09.2005 року між
ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір № ZHD0RK03230226,
згідно з умовами якого відповідачці
був наданий кредит у розмірі 10 000грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном його повернення -
05.09.2008 року/а.с.4-5/.

Банк свої зобов"язання виконав, а
ОСОБА_1, в порушення взятих на себе
зобов»язань, не здійснювала своєчасно
періодичних платежів по кредиту,
внаслідок чого утворилась
заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до розрахунку Банку
станом на 16.04.2014 року заборгованість
ОСОБА_1 по комісії за користування
кредитом становила 2406,19 грн., по
відсотках - 3306,69грн., по пені за
несвоєчасність виконання зобов»язань
за кредитним договором - 18911,71грн.
Загальна сума заборгованості по
кредитному договору - 24 624,59грн. /а.с.4-5/.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності.

Проте, повністю погодитись з таким
висновком суду не можна з наступних
підстав.

Так, відповідно до ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч.3 ст.267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленої до
винесення ним рішення.

Матеріали справи містять заяву
відповідачки, подану через свого
представника ОСОБА_2, про застосування
строків позовної давності /а.с.20/.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору
№ ZHD0RK03230226 від 06.09.2005 року, укладеного
між сторонами, погашення
заборгованості за цим договором
здійснюється в наступному порядку:
починаючи з першого місяця , наступного
за датою надання кредиту, щомісяця в
період сплати, за який приймається
період з 6 по 12 число кожного місяця
позичальник повинен надавати банку
кошти (щомісячний платіж) у сумі
532,94грн.для погашення заборгованості за
кредитним договором, що складається із
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією.

Строк закінчення кредитного договору -
05.09.2008 року включно.

В межах дії строку договору
відповідачкою здійснювались чергові
платежі по 13.08.2008 року, про що свідчить
розрахунок заборгованості, наданий
банком /а.с.5/ та ніким не спростований.

Із Виписки руху коштів по рахунку з
06.09.2005 року по 17.07.2014 року вбачається, що
ОСОБА_1 неодноразово здійснювала
погашення за кредитним договором з
квітня 2011 року, а саме - 07.04.2011року- 2
000грн., а починаючи з 04.05.2011року по
09.11.2011 року - по 500грн. щомісячно.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Відтак, проведення у квітні-листопаді
2011 року розрахунків за кредитним
договором свідчить про переривання
перебігу позовної давності, а тому
вимоги позивача, пред"явлені до суду
19.05.2014 року, про стягнення 2406,19грн.
заборгованості по комісії за
користування кредитом та 3306,69грн.
заборгованості по процентам, а всього
5712,88коп., є обґрунтованими і підлягають
до задоволення.

Для окремих видів вимог законом
встановлюється спеціальна позовна
давність.

Зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258
ЦК України).

Враховуючи, що позов Банку в частині
стягнення пені подано до суду 19.05.2014
року, термін дії договору сплив 05.09.2008
року, останній платіж ОСОБА_1 здійснено
09.11.2011 року, а тому строк позовної
давності по вказаній вимозі сплив
08.11.2012 року.

При розгляді справи апеляційний суд
також керувався постановами
Верховного суду України від 6 листопада
2013 року у справі №6-116цс1319 та від 19
березня 2014 року судової палати у
цивільних та господарських справах,
які є обов"язковими для всіх судів
України ( ст.360-7 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України
з ОСОБА_1 на користь ПАТ „КБ
„ПриватБанк" підлягають стягненню
понесені останнім і документально
підтверджені /а.с.1,30/ судові витрати у
розмірі 369,38грн.

Оскільки рішення суду першої інстанції
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
таке рішення, відповідно до положень
ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 314,
316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „Комерційний
Банк „Приватбанк" задовольнити
частково.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 24 червня 2014
року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
„Комерційний Банк „Приватбанк"
заборгованість за кредитним договором
№ ZHD0RK03230226 від 06.09.2005 року в сумі 5712грн.
88коп.та 369грн. 38 коп. понесених витрат по
оплаті судового збору.

В решті позову відмовити у зв"язку з
пропуском строку звернення до суду.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий Судді