АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7819/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Спаї В. В. Доповідач - Козлов
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого:
Козлова С.П.,

суддів:
Каратаєвої Л.О., Прозорової М.Л.,

при секретарі:
Савеленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу державного
нотаріуса Четвертої дніпропетровської
державної нотаріальної контори
Шугаєвої Наталії Сергіївни на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 07 травня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
державного нотаріуса Четвертої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори Шугаєвої Наталії
Сергіївни про зобов'язання вчинення
дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2013 року позивач звернувся
до суду з таким позовом, посилаючись на
те, що 26 квітня 1986 року виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради народних депутатів члену
житлово-будівельного кооперативу № 378
його батьку ОСОБА_4 на сім'ю із 3-х осіб
було видано ордер № 1765 на право
зайняття 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1
на підставі списку
житлово-будівельного кооперативу № 378,
затвердженого виконкомом міськради
народних депутатів м. Дніпропетровська
від 15 березня 1985 року № 143. ІНФОРМАЦІЯ_2
року ОСОБА_4 помер і на момент його
смерті разом з ним у цій квартирі
проживала його дружина - ОСОБА_5 та син -
ОСОБА_3, який у шестимісячний строк з
дня відкриття спадщини звернувся до
четвертої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, а ОСОБА_5
відмовилася від прийняття спадщини на
його користь та 22 березня 2013 року
померла, після чого 29 серпня 2013 року він
звернувся до державного нотаріуса
четвертої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. із
заявою про прийняття спадщини після
смерті матері - ОСОБА_5 та про видачу
йому свідоцтва про право на спадщину
після смерті його батька - ОСОБА_4, але
постановою від 29 жовтня 2013 року
нотаріус відмовила у видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом на
квартиру, посилаючись на відсутність
правовстановлюючого документа на
квартиру.

Вважаючи такі дії нотаріуса
незаконними, що порушують його
охоронювані законом права, свободи та
інтереси, позивач просив суд
зобов'язати державного нотаріуса
четвертої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Шугаєву Н.С.
видати йому свідоцтво про право на
спадщину за законом на вказану
квартиру після смерті його батька.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
07 травня 2014 року зобов'язано державного
нотаріуса четвертої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори
Шугаєву Н.С. видати ОСОБА_3 свідоцтво
про право на спадщину за законом на
квартиру АДРЕСА_1 після смерті батька
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

З підстав неповного з'ясування
судом всіх обставин справи та
неправильного застосування норм
матеріального права державний
нотаріус четвертої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори
Шугаєва Н.С. у своїй апеляційній скарзі
просить скасувати рішення суду та
постановити нове рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_3.

Розглянувши справу в межах доводів
скарги колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214
ЦПК України рішення повинно бути
законним і обґрунтованим та
відповідати на питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Проте зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою суду, який
належним чином не з'ясував характер і
суть заявлених позивачем вимог та
норми права, якими вони регулюються.

Задовольняючи позов суд виходив з
того, що ОСОБА_4 ще за життя набув права
власності на квартиру, позивач
звернувся у встановленому законом
порядку до нотаріуса із заявою про
видачу йому свідоцтва про право на
спадщину на спадкову квартиру, на
момент набуття спадкодавцем права
власності на нерухоме майно та на
момент відкриття спадщини чинні на той
час акти цивільного законодавства не
пов'язували виникнення у спадкодавця
права власності з моментом державної
реєстрації такого нерухомого майна, а
відповідні норми ч. 2 ст. 331 та ст. 1299 ЦК
України не мають зворотної дії у часі,
чинними актами цивільного
законодавства встановлено нічим не
обмежений обов'язок нотаріуса видати
спадкоємцю свідоцтво про право на
спадщину на спадкове нерухоме майно,
який виконаний не був, тому порушені
права позивача підлягають поновленню у
обраний ним спосіб, який відповідає
вимогам ст. 16 ЦК України, і вбачаються
підстави для ухвалення рішення про
зобов'язання державного нотаріуса
видати позивачу свідоцтво про право на
спадщину за законом на спірну квартиру
після смерті його батька.

З таким висновком суду погодитися
не можна, оскільки вони не ґрунтуються
на нормах матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
30 липня 1977 року укладено шлюб між
ОСОБА_4 та ОСОБА_6, сином яких є позивач -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та на їх сім'ю 26
квітня 1986 року виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради
народних депутатів було видано ордер №
1765 на право зайняття 3-кімнатної
квартири АДРЕСА_1 на підставі списку
житлово-будівельного кооперативу № 378,
затвердженого виконкомом міськради
народних депутатів м. Дніпропетровська
від 15 березня 1985 року № 143.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помер і на
час його смерті разом з ним у вказаній
квартирі проживала його дружина ОСОБА_5
з позивачем, який після смерті ОСОБА_4
упродовж шестимісячного строку з дня
відкриття спадщини звернувся до
четвертої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, а ОСОБА_5
відмовилась від прийняття спадщини на
його користь та 22 березня 2013 року також
померла, після чого 29 серпня 2013 року
позивач упродовж шестимісячного
строку з дня відкриття спадщини
звернувся до четвертої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини та видачу йому
свідоцтва про право на спадщину після
смерті його батька, але постановою від
29 жовтня 2013 року державний нотаріус
Шугаєва Н.С. відмовила у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на вказану квартиру після
смерті ОСОБА_4 за відсутністю
правовстановлюючого документа на цю
квартиру.

За довідкою № 36 від 10 березня 1992
року, виданою головою та бухгалтером
житлово-будівельного кооперативу № 378,
спадкодавцем ОСОБА_4 повністю внесено
пайовий внесок у сумі 9484 руб. за
квартиру АДРЕСА_1.

Згідно виданої начальником та
паспортистом житлово-будівельного
кооперативу № 378 довідки від 31 серпня
2013 року № 1577 на момент смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 разом з ним у
спірній квартирі проживала ОСОБА_5 та
ОСОБА_3, інші спадкоємці за законом на
момент відкриття спадщини разом із
спадкодавцем не проживали, в
управління або володіння спадковою
квартирою не вступали, із заявами про
прийняття спадщини до нотаріуса
упродовж шестимісячного періоду не
звертались, додатковий строк для
подання заяв про прийняття спадщини
після смерті будь-кому судом не
визначався.

Відповідно до п. 124 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
державними нотаріальними конторами,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 14 червня 1994 р. N 18/5
та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 7 липня 1994 року за N 152/361,
яка діяла на момент виниклих
правовідносин, доказом вступу в
управління чи володіння спадковим
майном можуть бути: довідка
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу, виконавчого комітету
місцевої Ради народних депутатів чи
відповідної місцевої державної
адміністрації про те, що спадкоємець
безпосередньо перед смертю
спадкодавця проживав разом з ним, або
про те, що спадкоємцем було взято майно
спадкодавця; довідка державної
податкової служби, страховика чи
іншого органу про те, що спадкоємцем
після відкриття спадщини сплачувались
податки або страхові платежі по
обов'язковому страхуванню, квитанція
про сплату податку, страхового платежу;
копія рішення суду, що набрало законної
сили, про встановлення факту
своєчасного прийняття спадщини; запис
у паспорті спадкоємця або в будинковій
книзі, який свідчить про те, що
спадкоємець був постійно прописаний в
спадковому будинку (квартирі) в період
шести місяців після смерті
спадкодавця, та інші документи, що
підтверджують факт вступу спадкоємця в
управління чи володіння спадковим
майном.

Відповідно до положень ст. 15 Закону
України "Про власність", який набув
чинності 15 квітня 1991 року, член
житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого
кооперативу або товариства, який
повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або
приміщення, надані йому в користування,
набуває права власності на це майно.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв. Прийнята спадщина визнається
належною спадкоємцеві з моменту
відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР
спадкоємець за законом або за
заповітом вправі відмовитись від
спадщини протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини. При цьому він може
заявити, що відмовляється від спадщини
на користь кого-небудь з інших
спадкоємців, закликаних до
спадкоємства за законом або за
заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину.

За положеннями ч. 3 ст. 1296 ЦК України
відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено
обов'язок спадкоємця, який прийняв
спадщину, у складі якої є нерухоме
майно, звернутися до нотаріуса за
видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 6 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову
практику у справах про спадкування», у
разі смерті члена
житлово-будівельного,
дачно-будівельного,
гаражно-будівельного кооперативу,
члена садівницького товариства, яким
до дня смерті не були внесені повністю
пайові внески, до складу спадщини
входять частина внесеного паю та інші
суми, які підлягають поверненню, а не
квартира, дача, гараж, садовий будинок.
Частка пайового внеску, що належала
померлому, входить до складу спадщини
на загальних підставах. Якщо
спадкодавець повністю вніс пайовий
внесок, то до складу спадщини
включається відповідно квартира, дача,
гараж, садовий будинок, інші будівлі та
споруди.

Згідно з п. 4.15 Глави 10 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 22
лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва
про право на спадщину на майно, яке
підлягає реєстрації, проводиться
нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна.

Між тим, зобов'язуючи державного
нотаріуса видати позивачу свідоцтво
про право на спадщину за законом на
вказану квартиру після смерті його
батька, суд належним чином не перевірив
і не зазначив, чим були порушені
державним нотаріусом норми
вищезазначених Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій, Порядку
вчинення нотаріальних дій і Закону
України "Про нотаріат" при відмові у
видачі позивачу свідоцтва про право на
спадщину за законом та дійшов до
передчасного висновку про захист його
порушеного права саме таким шляхом,
залишивши при цьому поза увагою, що з
урахуванням деяких протиріч цих норм,
якими повинен керуватися нотаріус при
видачі свідоцтва про право на спадщину,
та положень ЦК України і Закону України
"Про власність", які регулюють порядок
набуття права власності, виниклий спір
має вирішуватися судом в позовному
провадженні з пред'явленням
зацікавленою особою позову про
визнання права власності на спірне
майно в порядку спадкування, але таких
позовних вимог позивачем не
заявлялося, тому виходячи з положень
ст. 11 ЦПК України у суда не було
законних підстав для задоволення
пред'явленого позову.

За таких обставин рішення суду, як
постановлене з неправильним
застосуванням норм матеріального
права і порушення норм процесуального
права, підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення на підставі
ст. 309 ЦПК України про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу державного
нотаріуса Четвертої дніпропетровської
державної нотаріальної контори
Шугаєвої Наталії Сергіївни
задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
07 травня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
державного нотаріуса Четвертої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори Шугаєвої Наталії
Сергіївни про зобов'язання вчинення
дій відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене у касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:
С.П.
Козлов

Судді:
Л.О. Каратаєва

М.Л.
Прозорова