Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2014 Справа №607/7737/14-ц Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської
області в складі:

головуючої
Герчаківської О.Я.,

з участю секретаря
Мандзія В.П.,

позивача
ОСОБА_1,

її представника
ОСОБА_2,

третьої особи
ОСОБА_3,

представника

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Тернополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи - ОСОБА_3,
служба у справах неповнолітніх та
дітей Тернопільської міської ради, про
визнання особи такою, що втратила право
на користування жилим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку, -

в с т
а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до
відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
визнання їх такими, що втратили право
на користування жилим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку. В
обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що вона є власником
будинковолодіння АДРЕСА_1. Разом із нею
проживають її мати ОСОБА_8, дочка
ОСОБА_9, а також відповідачі ОСОБА_5 та
його син ОСОБА_6, і ОСОБА_7, які
знаходяться на реєстраційному обліку,
однак вже більше 7 років не проживають у
житлі за вказаною адресою. Так,
відповідач ОСОБА_5 після укладання
шлюбу із ОСОБА_3 забрав свої особисті
речі та переїхав на постійне місце
проживання до своєї дружини в АДРЕСА_2,
де в них народився син - відповідач
ОСОБА_6, який з часу народження і до
цього часу проживає з батьками в
АДРЕСА_2, а формально був
зареєстрований у будинку позивача в
с.Малашівці Зборівського району.
Відповідачка ОСОБА_7 після закінчення
школи виїхала в м. Тернопіль, де
постійно проживає по АДРЕСА_3, а також
періодично проживає в Автономній
Республіці Крим. Враховуючи, що
відповідачі вже понад 7 років у будинку
позивача в с. Малашівці не проживають
та не оплачують за комунальні послуги і
не беруть участі у витратах по
утриманню житла, позивач просить суд
визнати ОСОБА_5, його сина ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 такими, що втратили право на
користування жилим будинком, що
належить ОСОБА_1 на праві приватної
власності по АДРЕСА_1.

Позивач та її представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали,
посилаючись на мотиви, викладені у
позовній заяві, просять суд їх
задовольнити в повному обсязі. При
цьому пояснили, що близько семи років
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не проживають в
АДРЕСА_1. ОСОБА_6 не проживає у житлі за
вказаною адресою з моменту народження.
Їх реєстрація в будинку, який належить
позивачу, перешкоджає останній
здійснити його продає, що є порушенням
прав ОСОБА_1, які підлягають захисту
шляхом задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_7 в судовому засіданні
проти позову заперечила та просила суд
відмовити у його задоволенні.
Додатково пояснила, що в будинку
позивача останній раз вона проживала в
листопада 2013 року, знаходилась там не
менше двох тижнів, а опісля ще один раз
приїжджала за своїми речами. Не
проживає в АДРЕСА_1 протягом шести
місяців, однак у будинку за вказаною
адресою знаходяться її особисті речі і
вона має намір там проживати.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явився, оскільки перебуває у
місцях позбавлення волі, однак
надіслав на адресу суду заяву, в якій
просить суд відмовити у задоволенні
позовних вимог відносно визнання його
та його малолітнього сина ОСОБА_6
такими, що втратили право на
користування жилим будинком,
розташованим по АДРЕСА_1.

Законний представник відповідача
ОСОБА_6 та третя особа ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги визнала
частково, пояснивши, що вона згідна на
визнання її сина ОСОБА_6 таким, що
втратив право на користування жилим
приміщенням - будинком, який
знаходиться по АДРЕСА_1 у тому випадку,
коли позивач зареєструє свого онука -
відповідача ОСОБА_6 у житловому
приміщенні, який вона має намір
придбати.

Представник третьої особи служби у
справах неповнолітніх та дітей
Тернопільської міської ради просила
відмовити в задоволенні позовних
вимог, в частині, що стосується
малолітнього ОСОБА_6, оскільки вважає,
що в даному випадку мають місце
порушення прав дитини. При вирішенні
позову, який заявлено до ОСОБА_5, ОСОБА_7,
покладається на думку суду.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 суду пояснила, що її онуки
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 проживали по АДРЕСА_1
до закінчення школи. В подальшому
переїхали проживати в м.Тернопіль,
тобто більше восьми років у будинку
дочки ОСОБА_1 не живуть, однак
періодично приїжджають отримувати
гроші, які їм виплачує держава. Коли
ОСОБА_5 затримували працівники міліції
другий раз він перебував з невісткою в
м.Тернополі, а не в селі.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_7 суду пояснила, що в будинку
позивача вона проживає з 2005 року.
ОСОБА_7 пішла з дому, коли їй було 15
років, а ОСОБА_5 не проживає АДРЕСА_1 з
момонту закінчення школи, а його син -
ОСОБА_6 з часу народження. ОСОБА_7 та
ОСОБА_5 приїжджали в село тільки по
гроші, були присутніми по кілька годин,
однак по господарству не допомагали і
не надавали будь-яких коштів на оплату
витрат по утриманню будинку.
Відповідач ОСОБА_5 відбуває покарання в
місцях позбавлення волі, останній раз
працівники міліції проводили його
затримання в м.Тернополі по місцю
проживання його дружини. ОСОБА_7
приїжджала доліковувати поламану ногу
і по гроші, проживала тимчасово.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_10 суду пояснила, що вона проживає
у с. Малашівці Зборівського району
Тернопільської області та є сусідкою
позивача. Свідку відомо, що ОСОБА_1 хоче
продати будинок АДРЕСА_1, однак там
зареєстровані її діти ОСОБА_5 та ОСОБА_7,
які не проживають за вказаною адресою
протягом чотирьох років, а також онук
ОСОБА_11, який в даному будинку не живе з
часу народження. Чи є особисті речі
відповідачів в будинку ОСОБА_1 їй
невідомо. ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5
проживали в будинку позивача близько
двох місяців, це було 3-4 роки назад.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_12 суду пояснила, що вона проживає
у с. Малашівці Зборівського району
Тернопільської області та є сусідкою
позивача. Відповідачі по справі ОСОБА_5
та ОСОБА_7 жили в будинку АДРЕСА_1 ще
тоді, коли ходили в школу. Після
закінчення школи у даному будинку вони
не проживають протягом 6-7 років, їх
ніхто не виганяв, вони самі поїхали до
міста. Також там не проживає онук
позивача - відповідач ОСОБА_6 В будинку
ОСОБА_1 вона не буває, а тому не знає, чи
залишилися в ньому особисті речі
відповідачів.

Дослідивши та оцінивши докази по
справі, заслухавши пояснення позивача
та її представника, відповідачів,
третіх осіб та покази свідків, суд
вважає, що позовні вимоги до
задоволення не підлягають з наступних
підстав.

Відповідно до ст.1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави. Суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України, суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

У відповідності до ст.57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Згідно статті 58 ЦПК України, належними
с докази, які містять Інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно договору купівлі-продажу
житлового будинку серії ВСВ №521442 від 28
квітня 2005 року, посвідченого державним
нотаріусом Зборівської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_13
(Продавець) продав, а ОСОБА_1 (Покупець)
купила належний Продавцю на праві
приватної власності житловий будинок з
надвірними будівлями, що знаходиться
під номером АДРЕСА_1.

Як вбачається із реєстраційного
посвідчення, виданого Зборівським
районним бюро технічної
інвентаризації 10 червня 2005 року,
житловий будинок з надвірними
будівлями, розташований по АДРЕСА_1,
належить позивачу на праві приватної
власності на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
Зборівською державною нотаріальною
конторою 28 квітня 2005 року за реєстром
№1-750.

Статтею 391 ЦК України передбачено,
що власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядженням своїм
майном, а саме усунення будь-яких
порушень його прав, хоч би ці порушення
і не були поєднанні із позбавленням
володіння.

Відповідно до довідки про склад
сім'ї №334 від 16 листопада 2012 року,
виданої Малашовецькою сільською радою
Зборівського району Тернопільської
області, до складу сім'ї ОСОБА_1 входять:
ОСОБА_9 - дочка; ОСОБА_5 - син; ОСОБА_7 -
дочка; ОСОБА_6 - внук; ОСОБА_8 - мати.

З відомостей, зазначених в
довідці №141 від 12 червня 2014 року,
виданої Малашовецькою сільською радою
Зборівського району Тернопільської
області, вбачається, що в
будинковолодінні ОСОБА_1, що в АДРЕСА_1
зареєстровані та проживають: ОСОБА_1,1965
року народження, ОСОБА_8, 1941 року
народження, ОСОБА_9, 1994 року народження.
Зареєстровані та не проживають: ОСОБА_5,
1989 року народження, ОСОБА_7, які не
проживають протягом семи років, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_10, не проживає з дня
народження.

В силу ст.65 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача, за ним
зберігається жиле приміщення протягом
6-ти місяців, а згідно п.2 ст.405 ЦК
України, член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено,
що відповідач ОСОБА_5 відбуває
покарання у вигляді позбавлення волі у
Маневицькій виправній колонії, що
знаходиться в смт.Маневичі Волинської
області.

Згідно п.7 ч.3 ст.71 ЖК України жиле
приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його
сім'ї понад шість місяців у випадку
взяття під варту або засудження до
арешту, обмеження волі, позбавлення
волі на певний строк чи довічне
позбавлення волі - протягом усього часу
перебування під вартою або відбування
покарання, якщо в цьому будинку,
квартирі (їх частині) залишилися
проживати інші члени сім'ї. Якщо в
будинку, квартирі (їх частині) не
залишилися проживати інші члени сім'ї
наймача, це житло може бути надано за
договором оренди (найму) у
встановленому законом порядку іншому
громадянину до звільнення таких осіб
з-під варти або до відбуття ними
покарання.

У спірному будинку під час
відбування покарання ОСОБА_5
залишилась проживати його мати -
позивач по справі ОСОБА_1, також
зареєстровані його син - відповідач по
справі ОСОБА_6 та сестра - відповідач по
справі ОСОБА_7

Члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником (ч1.чт.405 ЦК України).

Однак в порушення вказаної норми,
позивач ОСОБА_1 просить позбавити права
користування жилим приміщенням, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
зняти з реєстрації відповідача ОСОБА_6,
який є малолітнім сином ОСОБА_5

Відповідно до ст.18 Закону України
«Про охорону дитинства» держава
забезпечує право дитини на проживання
в таких санітарно-гігієнічних та
побутових умовах, що не завдають шкоди
її фізичному та розумовому розвитку.
Діти - члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.

Під час судового розгляду справи
не здобуто доказів того, що ОСОБА_6
забезпечений іншим житлом, де створені
належні побутові умови для його
проживання, фізичного та розумового
розвитку, а тому вправі користуватися
житловим будинком що в АДРЕСА_1,
оскільки є внуком власника ОСОБА_1

Також, суд вважає, що відповідач
ОСОБА_7 не може бути визнана такою, що
втратила право на користування
будинком, який належить її матері,
позивачу у справі ОСОБА_7, оскільки в
судовому засіданні не здобуто
достатніх доказів того, що остання
понад один рік не користувалася цим
житлом без поважних причин. Свідки
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ствердили про те, що
ОСОБА_7 час від часу приїжджає в
будинок, де вони проживають з
позивачем, для отримання грошової
допомоги від держави, перебуває там по
декілька годин. Також встановлено, що
по місцю реєстрації знаходяться її
особисті речі. Певний період часу у 2013
році вказаний відповідач проживала по
АДРЕСА_1, де доліковувала поламану ногу.
А тому в цій частині заявлені ОСОБА_1
вимоги суд вважає недоведеними.

Згідно ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Зважаючи на вищевикладене, суд
приходить до висновку, що підстав,
визначених законом, для визнання
відповідачів ОСОБА_5, його сина ОСОБА_6
та ОСОБА_7 такими, що втратили право на
користування жилим будинком, що по
АДРЕСА_1, який належить на праві
приватної власності ОСОБА_1, за
наслідками розгляду справи не
встановлено, а тому у задоволенні
позову слід відмовити за
безпідставністю та недоведеністю
позовних вимог.

При цьому суд вважає помилковим
посилання ОСОБА_1 на те, що реєстрація
відповідачів в будинку по АДРЕСА_1, який
належить позивачу на праві приватної
власності, перешкоджає їй його продати,
оскільки перехід права власності на
житло до іншої особи не припиняє права
членів сім'ї колишнього власника житла
на користування ним.

На підставі викладеного,
керуючись ст.65, 71, 72 ЖК України, ст.ст.391,
405 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 60, 64, 160, 212-215, 218
ЦПК України, Законом України «Про
охорону дитинства», Законом України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні», суд,
-

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
особи такою, що втратила право на
користування жилим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Тернопільської області через
Тернопільський міськрайонний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуюча
О.Герчаківська