Справа № 500/4352/14-ц
Провадження № 2/500/2139/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 листопада 2014 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області у
складі:

головуючого - судді:
Бальжик О.І.

при секретарі:
Івановій Ю.П.

за участю позивача:
ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

третьої особи: ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_7 та
ОСОБА_5, про визначення порядку
користування квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

04.07.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_6 про визначення
порядку користування квартирою.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
1995 році він, його дружина ОСОБА_8 та її
дочка від першого шлюбу ОСОБА_6
приватизували по 1/3 частині кожний
квартиру АДРЕСА_1. Долі в натурі
виділені не були. Після смерті дружини
він та відповідачка як спадкоємці
першої черги прийняли у спадщину по
половині належної їй 1/3 частки
квартири, у зв'язку з чим, їх долі склали
по 1/2 частки. Невдовзі між ним та ОСОБА_6
виник спір щодо порядку користування
квартирою, так як остання виявила
бажання проживати у великій кімнаті
площею 18, 6 кв.м. 16.11.2004 року рішенням
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області відповідачці
виділено у користування зазначену
кімнату, а йому - жилу кімнату площею 12, 2
кв.м. Підставою для прийняття даного
рішення стали ті обставини, що у
ОСОБА_6 двоє неповнолітніх дітей, які
будуть проживати спільно з нею, а також,
що він не заперечував проти
задоволення позову. З того часу минуло
майже 10 років, діти відповідачки стали
повнолітніми та з нею давно не
проживають. Крім того, вони ніколи не
були зареєстровані в спірній квартирі
та не були її співвласниками. ОСОБА_6
після ухвалення рішення в квартиру не
вселялася, буває в ній лише періодично,
так як працює в м. Одесі. В результаті,
велика кімната пустує, а він вимушений
тулитися в маленькій кімнаті. Більше
того, відповідачка не приймає участі в
утриманні спільної квартири, що
становить загрозу його здоров'ю, майну
та добробуту. Також звернув увагу, що
ОСОБА_6 намагалася здати в найм кімнату,
яку їй визначив суд, та викрасти у нього
документи на квартиру для того, щоб в
подальшому її продати й виселити його.

Ухвалою суду від 10.11.2014 року до участі у
справі в якості третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору, залучені ОСОБА_7 та
ОСОБА_5 (а.с.78).

У судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали та
наполягали на його задоволенні.
Додатково представник позивача
пояснив, що за останні десять років
стан здоров'я позивача значно
погіршився, він страждає на
серцево-судинне захворювання, у зв'язку
з чим, потребує для проживання
приміщення, яке відповідає санітарним
нормам, тобто не менше ніж 13, 65 кв.м.
Також зазначив, що доводи позивача про
те, що її діти, які не проживають в
спірній квартирі протягом багатьох
років, після закінчення навчання
повернуться до м. Ізмаїлу є надуманими
та такими, що не відповідають
дійсності. На додаткове запитання
пояснив, що він вважає, що відповідач
намагалася викрасти у нього документи
на квартиру, так як одного разу хтось
намагався відчинити ключем вхідні
двері. Не спростовував ту обставину, що
після від'їзду ОСОБА_6 він змінив замок
на вхідних дверях, ключів від них
останній не надавав.

Відповідач та її представник вважали
позов необґрунтованим та
безпідставним. В обґрунтування
заперечень проти позову відповідач
пояснила, що членами її сім'ї є дочка
ОСОБА_5 та син ОСОБА_7 У зв'язку з
навчанням дітей вона була вимушена
тимчасово, до закінчення ними навчання
переїхати до м. Одеси. Для того, щоб
оплачувати навчання та забезпечувати
дітей необхідним харчуванням, вона
працевлаштувалася до консервного
заводу. Іншого житла, окрім спірного, у
неї не має, квартиру в м. Одесі вона
орендує. По закінченні навчання дітей,
вони мають намір повернутися до м.
Ізмаїла, де будуть проживати в спірній
квартирі. Заборгованості по оплаті
житлово-комунальних послуг вона не має.
Також звернула увагу, що кімната,
виділена їй рішенням суду у
користування, не закрита, позивач має
можливість користуватися нею. Крім
того, позивач у її відсутність змінив
замок на вхідних дверях, у зв'язку з чим,
вона не має доступу до квартири.
Зазначені обставини, на її думку,
свідчать про те, що права позивача, який
проживає один, на користування
належною йому часткою будь-яким чином
не порушуються.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору, ОСОБА_5,
заперечувала проти задоволення позову,
посилаючись на те, що іншого житла у
неї, її матері та брата не має. В
будь-який момент вони можуть
повернутися до м. Ізмаїла, та втрьох
тулитися у маленькій кімнаті їм буде
важко. Крім того, позивач за їх
відсутності не обмежений у можливості
користуватися кімнатою, виділеною їм
для проживання рішенням суду, адже вона
не зачинена. Брат ОСОБА_7 у зв'язку з
навчанням на бюджетній формі, на даний
час вимушений працювати в РФ.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору, ОСОБА_7,
будучи своєчасно та належним чином
повідомленим про дату, час та місце
розгляду справи, у судове засідання не
з'явився, клопотання про відкладення
розгляду справи не надіслав, своєї
думки щодо позову не висловив.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, а також третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, розглянувши подані
ними документи, з'ясувавши фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
позовні вимоги і заперечення, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов наступного висновку.

Загальна декларація прав людини 1948
року передбачає право кожної людини на
такий життєвий рівень, який є
необхідним для підтримання здоров'я і
добробуту її самої та її сім'ї. У
Декларації зазначено, що необхідний
життєвий рівень забезпечує, зокрема,
житло (п.1 ст.25). Аналогічне положення
міститься в п.1 ст.11 Міжнародного пакту
про економічні, соціальні і культурні
права 1966 року, ратифікованого Указом
Президії Верховної Ради УРСР від 19.10.1973
року N 2148-VIII, в якому, крім вказаного,
закріплено обов'язок держав - учасників
Пакту вживати необхідних заходів для
забезпечення здійснення такого права.

Частиною 5 ст.9 ЖК УРСР передбачено, що
житлові права охороняються законом, за
винятком випадків, коли вони
здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Жиле приміщення надається громадянам у
межах норми жилої площі, але не менше
розміру, який визначається Кабінетом
Міністрів України і Федерацією
професійних спілок України.

Норма жилої площі встановлюється в
розмірі 13, 65 квадратного метру на одну
особу. Понад норму жилої площі окремим
категоріям громадян надається
додаткова жила площа у вигляді кімнати
або в розмірі десяти квадратних метрів.
Громадянам, що хворіють на тяжкі форми
деяких хронічних захворювань розмір
додаткової жилої площі може бути
збільшено (ст.47, ч.1 ст.48, ч.1 ст.49 ЖК УРСР).

Відповідно до ст.155 ЖК УРСР жилі будинки
(квартири), що є у приватній власності
громадян, не може бути в них вилучено,
власника не може бути позбавлено права
користування жилим будинком
(квартирою).

За змістом ч.ч.1, 4 ст.156 ЖК УРСР члени
сім'ї житлового будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.

Частина 2 ст.64 ЖК УРСР до членів сім'ї
наймача (власника будинку (квартири)
належать дружина наймача (власника
будинку (квартири), їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача (власника будинку
(квартири) може бути визнано й інших
осіб, якщо вони постійно проживають
разом з наймачем (власником будинку
(квартири) і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача (власника
будинку (квартири), але продовжують
проживати в займаному жилому
приміщенні, вони мають такі ж права і
обов'язки, як наймач (власника будинку
(квартири) та члени його сім'ї.

У судовому засіданні встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
власності сторонам по 1/2 частки (а.с.11-14).

Вищезазначена квартира загальною
площею 49 кв.м. (жилою - 30,8 кв.м), до складу
якої входять приміщення: №№1 - коридор
площею 6,4 кв.м, 2 - жила кімната площею 18,6
кв.м, 3 - кухня площею 7, 3 кв.м, 4 -
жила кімната площею 12, 2 кв.м, 5 -
вбиральня площею 1, 4 кв.м, 6 - ванна
кімната площею 2, 6 кв.м, 7 - комора площею
0,5 кв.м (а.с.11, 12).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 16.11.2004 року
ОСОБА_6 виділено у користування в
квартирі АДРЕСА_1, жилу кімнату площею
18, 6 кв.м, ОСОБА_1 - жилу кімнату площею 12, 2
кв.м, у їх спільне користування - ванну
кімнату, вбиральню, комору, коридор та
кухню. Підставою для прийняття рішення
стала та обставина, що ОСОБА_6 має на
утриманні двох неповнолітніх дітей
(а.с.15).

На час розгляду справи в спірній
квартирі проживає позивач ОСОБА_1,
відповідач ОСОБА_6 та її дочка ОСОБА_5
тимчасово (на умовах оренди) проживають
за адресою: АДРЕСА_2, син
відповідача ОСОБА_7 у зв'язку з
характером роботи проживає на
території РФ.

Відтак, враховуючи, що іншого житла або
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд (присадибної
ділянки) позивач та її діти, які є
членами однієї сім'ї, не мають (а.с.57, 58),
в м. Одесі проживають на умовах оренди
(а.с.55), що свідчить про можливість в
будь-який момент повернутися до
належного житла, доказів протилежного
надано не було, враховуючи принципи
розумності, доцільності та
справедливості, суд дійшов до висновку
про те, що позовні вимоги є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Будь-яких належних та допустимих
доказів на підтвердження того факту, що
за станом здоров'я він потребує
приміщення, яке відповідає санітарним
нормам (13, 65 кв.м), а також що відповідач
намагалася здати спірну кімнату у найм,
у судовому засіданні позивачем надано
не було.

Твердження позивача про те, що
відповідач не оплачує комунальні
послуги, зокрема за утримання будинку
та прибудинкової території,
спростовуються особовим рахунком та
довідкою КП «Житсервіс-2» за №1527 від
08.10.2014 року (а.с.56, 59).

Доводи позивача про те, що діти
позивача, які є членами її сім'ї,
втратили право на користування
житловим приміщенням у зв'язку з не
проживанням в ньому більше одного року,
є неспроможними, адже з такими вимогами
з дотриманням норм чинного
законодавства останній до суду не
звертався.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-64, 88, 158, 197, 208, 209, 212
- 215, 218, 222 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору,
- ОСОБА_7 та ОСОБА_5, про визначення
порядку користування квартирою, -
відмовити.

Копію рішення надіслати для відома
третій особі, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
ОСОБА_7

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Ізмаїльський міськрайонний суд
Одеської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, особи, які
брали участь у справі, але не були
присутніми у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя: