Номер провадження: 22-ц/785/4254/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Дрішлюка А.І, Гончаренко
В.М.,

при секретарях - Булгак Х.О., Феленко
В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів, за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 03 березня 2014
року,

встановила:

У грудні 2013 р. ОСОБА_4 звернулася до
суду з вищевказаним позовом, в якому
просила стягнути на її користь з
відповідача неустойку(пеню) за
несвоєчасну сплату аліментів за період
- з 01.01.05 р. до 15.06.11 р. у сумі - 4 717 513,00 грн..

В позові ОСОБА_4 вказала, що згідно
рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 05.03.05 р. відповідач
зобов'язаний сплачувати аліменти на її
користь на утримання сина ОСОБА_6 у
розмірі ? частини з усіх видів його
заробітку (доходу) щомісячно, до
досягнення сином повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач належним чином
рішення суду не виконує, в той час як за
посередництвом ТОВ «Марлоу Навігейшн
Україна» з 22.03.10 р. по 24.10.10 р. та з 23.01.11 р.
по 07.07.11 р. його було працевлаштовано
капітаном судна з базовою ставкою - 4 300
доларів США в місяць. Розмір
заборгованості станом на 01.01.10 р.
становив - 176 485,44 грн., на 07.07.11 р. - 160 672,96
грн., на 01.09.11 р. - 94 459,05 грн., на 01.02.13 р. - 89
659,05 грн.. Виходячи із заробітної плати
відповідача у 2005 р. у розмірі - 1 600
доларів США, у 2006 р. - 2 000 доларів США, у
2007 р. - 2 300 доларів США, у 2008 - 2009 р. р. - 3 500
доларів США, у 2010 - 2011 р. р. - 4 040 доларів
США, відповідного курсу гривні до
долара США за цей період, розмір пені з
01.01.05 р. до 15.11.11 р. становить - 4 717 513,00
грн..

У судовому засіданні позивачка позов
підтримала, просила задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі, за
вказаних в ньому обставин. Додатково
пояснила, що відповідач навмисно не
сплачує аліменти.

Представники відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали,
пояснили, що відповідач постійно
сплачував аліменти. ОСОБА_5 не
погоджувався з визначеним державним
виконавцем розміром заборгованості по
аліментам, оскаржував розмір
заборгованості до суду.

Рішенням Суворовського районного
суду м. Одеси від 03.03.14 р. у задоволенні
позову ОСОБА_4 повністю відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про
стягнення з відповідача на її користь
неустойки зі сплати аліментів в сумі - 4
717 513 грн.. Посилається на те, що рішення
ухвалено при неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, з порушенням норм
матеріального (ст. ст. 180, 195, 196 СК
України, ст. 74 Закону України «Про
виконавче провадження», Закон України
«Про охорону дитинства» ст. ст. 3, 27
Конвенції про права дитини, Перелік
видів доходів, які враховуються при
визначенні розміру аліментів на одного
з подружжя, дітей, батьків, інших осіб,
затверджений постановою КМ України від
26.02.93 р. № 146) та процесуального (ст. 213
ЦПК України) права.

Апелянт в судовому засіданні
підтримала доводи та вимоги, які
викладені в апеляційній скарзі. Під час
апеляційного перегляду рішення суду
першої інстанції ОСОБА_4 неодноразово
змінювала свої позовні вимоги. Просила
стягнути пеню за 2007 - 2011 р. р. у сумі - 735
810,80 грн. (а. с. 214 - 215), за цей же період у
сумі - 52 259,09 грн. (а. с. 219 - 222), за 2005 - 2007 р.
р. у сумі - 643 936,49 грн. (а. с. 268 - 275).

ОСОБА_7, представник ОСОБА_5, в
письмових запереченнях на апеляційну
скаргу просила скаргу відхилити,
рішення залишити без змін. Посилалась
на те, що рішення є законним та
обґрунтованим, а скарга безпідставною.
Вказує на те, що відповідач весь час
сплачував аліменти. Його вини у
виникненні заборгованості немає.
Виходячи із заробітку відповідача за
останнім місцем його роботи перед
працевлаштуванням на іноземних суднах
заборгованості не існує, а навпаки
відповідач переплатив аліменти на суму
- 117 085 грн..

В судовому засіданні представники
ОСОБА_5 підтримали доводи та вимоги, які
викладені в письмових запереченнях.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши осіб, які прийняли участь у
судовому засіданні, обговоривши доводи
апеляційних скарг та заперечень на неї,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Статтями 213, 214 ЦПК передбачено, що
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про повну відмову
в задоволенні позову ОСОБА_4., суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач у період, за який позивачка
просить стягнути пеню, постійно
сплачував аліменти, а також надавав
іншу допомогу у вигляді придбання
речей. Державним виконавцем
неодноразово складалися розрахунки
заборгованості, які оспорювалися
відповідачем. Таким чином, відповідач
не ухилявся від сплати аліментів, а
виникла заборгованість оспорюється
сторонами (а. с. 155 - 156).

Колегія суддів, вважає, що ухвалене
судом першої інстанції рішення вимогам
діючого законодавства не відповідає.
Погодитися з цим висновком суду не
можна. Цього висновку суд дійшов з
порушенням норм матеріального (ст. 196 СК
України) та процесуального (ст. ст. 10, 11,
60, 179 ЦПК України) права. Не відповідають
обставинам справи висновки суду про
відсутність заборгованості зі сплати
аліментів, оскільки суд першої
інстанції не витребував від державного
виконавця розрахунку заборгованості
зі сплати аліментів за кожний місяць
вказаного у позові періоду. Доводи
апелянта щодо наявності
заборгованості зі сплати аліментів є
частково обґрунтованими.

Судом встановлено, що рішенням
Біляївського районного суду Одеської
області від 25.03.05 р. (а. с. 20) з ОСОБА_5
стягуються аліменти на користь ОСОБА_4
на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
у розмірі ? ч. усіх видів заробітку
(доходу) щомісяця до досягнення дитиною
повноліття.

Згідно наданого державним
виконавцем, на вимогу апеляційного
суду, помісячного розрахунку
заборгованості (а. с. 315 - 318)
заборгованість зі сплати аліментів за
вказаний у позові період становить: -
січень 2006 р. - 54,2 грн.; - лютий 2006 р. - 54,2
грн.; - березень 2006 р. - 54,2 грн.; - квітень
2006 р. - 8,1 грн.; - травень 2006 р. - 8,1 грн.; -
червень 2006 р. - 8,1 грн.; - липень 2006 р. - 58,1
грн..

Між сторонами виникли
правовідносини щодо відповідальності
за прострочення слати аліментів.

За правилами, передбаченими ст. 196 СК
України, при виникненні заборгованості
з вини особи, яка зобов'язана
сплачувати аліменти за рішенням суду,
одержувач аліментів має право на
стягнення неустойки (пені) у розмірі
одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Розмір неустойки, виходячи з
передбачених ст. 196 СК України вимог,
становить - 4 773 грн., 99 коп., а саме:

- за січень 2006 року - 54,20 грн. х 1% х 2 007
днів прострочки = 1 087,80 грн.;

- за лютий 2006 року - 54,20 грн. х 1% х 1 976
днів прострочки = 1 070,99 грн.;

- за березень 2006 року - 54,20 грн. х 1% х 1 948
днів прострочки = 1 055,82 грн.;

- за квітень 2006 року - 8,10 х 1% х 1 917 днів
прострочки = 155,28 грн.;

- за травень 2006 року - 8,10 х 1% х 1 887 днів
прострочки = 152,85 грн.;

- за червень 2006 року - 8,10 х 1% х 1 856 днів
прострочки = 150,34 грн.;

- за липень 2006 року - 58,10 х 1% х 1 826 днів
прострочки = 1 060,91 грн..

Свого варіанту розрахунку
заборгованості, заяв та клопотань про
зменшення розміру пені відповідач не
надав. Таким чином, позов ОСОБА_4
підлягає частковому задоволенню.
Змінені ОСОБА_4 під час апеляційного
перегляду позовні вимоги не можуть
бути прийняті до уваги згідно до ст. 303
ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право скасувати рішення суду
першої інстанції і ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.
Підставою для скасування рішення суду
є невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення ним вищевказаних норм
матеріального та процесуального права
призвели до неправильного вирішення
справи щодо повної відмови в
задоволенні позову ОСОБА_4, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову. Підлягає стягненню
з ОСОБА_5 (номер карти фізичної
особи-платника податків - НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_4 неустойка (пеня) за
прострочення сплати аліментів за
період з 01.01.05 р. до 15.06.11 р. у сумі - 4 733,99
грн.. В решті позову ОСОБА_4 необхідно
відмовити.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України
необхідно стягнути з ОСОБА_5 в дохід
держави судовий збір у розмірі - 121,80
грн..

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 03 березня 2014 року -
скасувати.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (номер карти
фізичної особи-платника податків -
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 неустойку
(пеню) за прострочення сплати аліментів
- 4 733 (чотири тисячі сімсот тридцять три)
грн. 99 коп..

В решті позову ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (номер карти
фізичної особи-платника податків -
НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір у
розмірі - 121 (сто двадцять одна) грн. 80
коп..

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя:
А. П. Заїкін

Судді:
А. І. Дрішлюк

В. М. Гончаренко