У х в а л а

08 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Писаної Т.О.,Мазур Л.М.,
Штелик С.П.,розглянувши заяву ОСОБА_6,
який діє через представника ОСОБА_7, про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 грудня 2013 року в
справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_8 до ОСОБА_9,
треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_6, про
визнання права власності на нерухоме
майно, за зустрічним позовом ОСОБА_9 до
ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_6, про
визнання права спільної сумісної
власності на майно,

в с т а н о в и л а:

ФОП ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_6,
про визнання права власності на
нерухоме майно.

Заперечуючи проти вказаних вимог,
ОСОБА_9 подав до суду зустрічний позов
до ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_6,
про визнання права спільної сумісної
власності на майно.

Рішенням Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 14
травня 2012 року позов ФОП ОСОБА_8
задоволено. Визнано за ФОП ОСОБА_8
право власності на Ѕ частину
нежитлових будівель та споруд бази
відпочинку батьків з дітьми
«ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_9
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 21 червня 2012 року рішення
суду першої інстанції скасовано і
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ФОП ОСОБА_8
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_9 задоволено.
Визнано за ОСОБА_9 та ОСОБА_8 право
спільної сумісної власності на Ѕ
частину нежитлових будівель та споруд
бази відпочинку батьків з дітьми
«ІНФОРМАЦІЯ_1», по АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 грудня 2013 року
вказане рішення апеляційного суду
залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
представника ОСОБА_6 про перегляд
зазначеної ухвали суду касаційної
інстанції на підставі неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, а саме статей 57, 60
Сімейного кодексу України, ст. 52
Цивільного кодексу України, що
призвело до ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

На підтвердження своїх доводів заявник
посилається на ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 листопада 2011 року і
від 13 листопада 2013 року.

Статтею 355 ЦПК України передбачено, що
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах або
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Заява про перегляд судового рішення до
суду надійшла разом із клопотанням про
поновлення строку на її подання. На
підставі ч. 3 ст. 356 ЦПК України
клопотання підлягає задоволенню, а
процесуальний строк поновленню,
оскільки причини пропуску строку,
вказані заявником, є поважними.

У п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику
застосування статей 353-360 ЦПК України»
№ 11 від 30 вересня 2011 року роз'яснено, що
під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Надані для порівняння ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 листопада 2011 року і
від 13 листопада 2013 року не можуть бути
прикладом неоднакового застосування
судом касаційної інстанції норм
матеріального права, оскільки правові
висновки зазначені у цих судових
рішеннях та в ухвалі, про перегляд якої
подано заяву, ґрунтуються на різних
фактичних обставинах, встановлених
судами.

Щодо посилання заявника на постанову
Верховного Суду України від 02
жовтня 2013 року, то це судове рішення,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, не є
рішенням касаційного суду, а тому
посилання на нього не свідчить про
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах.

Оскільки наведені заявником доводи не
містять ознак, які згідно з вимогами
ст. 355 ЦПК України є підставами для
перегляду судових рішень, то у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України слід відмовити.

Керуючись статтями 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Клопотання ОСОБА_6, який діє через
представника ОСОБА_7, про поновлення
строку для подання заяви про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 грудня 2013 року
задовольнити.

Поновити ОСОБА_6, який діє через
представника ОСОБА_7, строк для подання
заяви про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 грудня 2013 року.

У допуску справи за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_8 до ОСОБА_9,
треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_6, про
визнання права власності на нерухоме
майно, за зустрічним позовом ОСОБА_9 до
ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_6, про
визнання права спільної сумісної
власності на майно до провадження
Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
А.О. Леванчук Л.М. Мазур Т.О. Писана С.П.
Штелик