Справа № 463/290/14
Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/783/3341/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П.,
Шеремети Н.О.

при секретарі:
Ясиновській Я.М.

з участю: представника
позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ТзОВ
"Контекст" - Кулинич М.-М.А,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Контекст" на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 13 березня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Личаківського
районного суду м. Львова від 13 березня
2014 року задоволено частково позов
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Контекст", ОСОБА_5,
про стягнення боргу за договором
позики.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Контекст" на користь
ОСОБА_2 суму боргу за договором позики
грошових коштів від 10.06.2011 року в
розмірі 490824,77 грн., що складається із
суми позики в розмірі 236800 грн., пені в
розмірі 236800 грн. та 3% річних від суми
прострочення виконання зобов'язання в
розмірі 17224,77 грн.

В решті позовних вимог відмовлено за
безпідставністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Контекст" на
користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір
в розмірі 1510,25 грн.

Рішення суду оскаржило Товариство з
обмеженою відповідальністю "Контекст".

Апелянт вважає що рішення районного
суду ухвалене з порушенням фактичних
обставин справи. В апеляційній скарзі
зазначає, що загальна сума по сплаті
боргу за договором позики становить 276
898 грн., з яких відповідно до квитанцій
про сплату ОСОБА_2 та ОСОБА_6 грошових
коштів в загальному розмірі 76698 грн. та
розписок від ОСОБА_7, який діяв від
імені ОСОБА_6, в розмірі 200200 грн.
Звертає увагу суду на те, що в кожній
розписці вказано, що борг оплачено
відповідно до договору позики від
10.06.2011 року, отримувачем коштів є або
ОСОБА_2 чи інші особи, що діяли від її
імені за довіреністю, а платником
виступає або ТзОВ "Контекст", або ж
ОСОБА_8 (директор ТзОВ "Контекст"), або ж
її чоловік ОСОБА_9

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким повністю відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, виходячи із
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення не у повній мірі відповідає
даним вимогам.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту
міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
суд, встановивши фактичні обставини
справи, для вирішення спору повинен
застосувати правову норму, яка регулює
виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, позивач
просила стягнути з відповідачів
солідарно заборгованість по договору
позики у загальному розмірі 1118344,77 грн.,
з яких 236800 грн. - борг за договором
позики, 17224,77 грн. - 3 % річних та 864320 грн.
пені (за один рік) згідно з п. 4 договору.

Районним судом встановлено, що
відповідно до нотаріально
посвідченого договору позики грошових
коштів від 10.06.2011 року відповідачем -
ТзОВ «Контекст» було одержано від
позивача в борг 236800 грн., які останній
зобов'язався повернути до 10.09.2011 року.

Згідно із ст.11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України визначено,
що позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким строком сторони визначили 10
вересня 2011 року.

Задовольняючи частково позов, районний
суд виходив з того, що ТзОВ «Контекст»
своїх зобов'язань за договором позики
не виконало, внаслідок чого виникла
заборгованість, що складається із
основного боргу - суми позики в розмірі
236800 грн., 17224,77 грн. - 3 % річних та 864320
грн. пені (за один рік) згідно з п. 4
договору позики грошових коштів від
10.06.2011 року, що підтверджується
розрахунком заборгованості, складеним
позивачем, розмір пені на підставі ч.3
ст.559 ЦК України зменшено до розміру
основного боргу.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, так як вони зроблені з
порушенням норм процесуального права.

Так, районний суд, на думку судової
колегії, оцінюючи зібрані по справі
докази, не дотримався встановленого
ст.212 ЦПК України принципу оцінки
доказів, відповідно до якого суд на
підставі всебічного, повного й
об'єктивного розгляду обставин справи
аналізує і оцінює докази як кожен
окремо, так і в їх сукупності, у
взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і
ця оцінка повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін, та не дав їм належної оцінки,
внаслідок чого висновки суду не
відповідають обставинам справи, що
відповідно до ст.309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду.

З договору позики грошових коштів від
10.06.2011 року вбачається, що від імені
позикодавця ОСОБА_2 на підставі
довіреності, посвідченої 06.06.2011 року
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_10,
діяв ОСОБА_6, а від імені позичальника -
ТзОВ «Контекст» виступала його
директор ОСОБА_8.

Згідно повноважень, які надала ОСОБА_2 у
довіреності від 06.06.2011 року ОСОБА_6, він
має право укладати від її імені з будь -
якими особами на його розсуд різні види
договорів, у тому числі і договори
позики грошових коштів, для чого вона
надає йому цілий ряд прав, а також
виконувати всі юридично значимі дії,
пов'язані з цією довіреністю.
Довіреність видана на три роки з правом
передоручення повноважень.

На думку судової колегії, надання права
«виконувати всі юридично значимі дії,
пов'язані з цією довіреністю» включає
серед іншого також отримання коштів за
укладеним ним договором позики від
10.06.2011 року.

20.12.2011 року ОСОБА_6 надав довіреність на
представництво інтересів ОСОБА_7
терміном до 20.12.2014 року.

На а.с. 67-72 знаходиться цілий ряд
розписок, згідно яких ОСОБА_7 по
дорученню ОСОБА_6 отримував, починаючи
із 31.03.2012 року, різні суми грошей від
ОСОБА_8, призначення яких вказано: «в
рахунок погашення позики від 10.06.2011
року».

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менше як у десять
разів перевищує встановлений законом
розмір неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Твердження представника позивача про
те, що зазначені вище кошти ОСОБА_7
отримував на виконання ОСОБА_8 умов
договору, який наче б то був укладений
10.06.2011 року між нею та ОСОБА_6, колегія
суддів вважає неспроможними, оскільки
такого договору, укладеного у
письмовій формі, або навіть письмової
розписки про отримання нею грошей,
позивачем не подано.

Розписка ж ОСОБА_8, яка знаходиться на
а.с.73, доказом укладення такого
договору бути не може, оскільки у ній не
вказано ні позикодавця, ні дати
укладенні договору позики, ні розміру
позики, ні строку її повернення.

Відтак, колегія суддів приходить до
висновку про те, що відповідачем по
договору позики від 10.06.2011 року
повернуто позивачу кошти на загальну
суму 107098 грн., які повертались або
директором товариства ОСОБА_8, або ТзОВ
«Контекст»(а.с.67-72, 74).

При цьому колегія суддів не враховує
кошти, які були передані ОСОБА_7 ОСОБА_9
та кошти, передані повному товариству
«Ломбард Копійка ТзОВ
«Укр.Концепт-Кар» і ПП «ІД», оскільки
вважає, що вони не є належними доказами
на підтвердження виконання спірного
договору позики.

Враховуючи наведене, судова колегія
приходить до висновку, що розмір
заборгованості за договором позики від
10.06.2011 року становить 129702 грн., які
підлягають стягненню з відповідача.

Пунктом 4 договору позики грошових
коштів від 10.06.2011 року встановлено, що у
разі неповернення боргу в сумі і
строки, передбачені даним договором,
позичальник зобов'язаний сплатити
відповідну грошову суму та сплатити
пеню у розмірі 1% від суми позики за
кожен день прострочення виконання
зобов'язання.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три
роки(ст.257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України встановлено
спеціальну позовну давність і, зокрема,
до вимог про стягнення
неустойки(штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік.

Позивач провів розрахунок розміру пені
у межах річного строку позовної
давності, однак при цьому ним не було
враховано сплату відповідачем частини
позики різними сумами та у різні
строки.

Колегія суддів, провівши розрахунок з
врахуванням зазначених обставин,
вважає, що розмір пені, нарахованої
відповідно до п.4 договору позики,
становить 300130 грн.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Враховуючи обставини справи, те, що
розмір неустойки значно перевищує
розмір збитків та виходячи із
визначених ст.129 Конституції України та
ст.1 ЦПК України основних засад і
завдань судочинства, якими є
законність, справедливість та рівність
усіх учасників судового процесу перед
законом і судом, колегія суддів вважає
за необхідне зменшити розмір пені, що
підлягає стягненню з відповідача з 300130
грн. до 30000 грн.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням установленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

ОСОБА_2 просила стягнути з ТзОВ
«Контекст» 3% річних у сумі 17224,77 грн.,
однак, провівши розрахунок з
врахуванням погашення відповідачем
частини боргу по договору позики,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що розмір 3% річних, які підлягають
стягненню з відповідача, становить
11676,13 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення у
частині задоволення позову підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову із
врахуванням наведених вище мотивів.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Контекст"
задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 13 березня 2014 року у
частині задоволення позову скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Контекст" про
стягнення боргу за договором позики
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Контекст" на користь
ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в
розмірі 129702 грн., пеню в розмірі 30000
грн. та 3% річних від простроченої суми
в розмірі 11676,13 грн., а всього 171378,13 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Контекст" на
користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі
1713,78 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: