Справа № 463/272/14
Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/5395/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника ТзОВ «Орлан - Транс- Груп»
- Січевич І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 24 червня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Орлан-Транс-Груп"
про стягнення на його користь 64541,08 грн.
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні, 526
грн. компенсації втрати частини
доходів у зв"язку з порушенням строків
їх виплати, 10000 грн. моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
вважає, що таке ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права при неповно з'ясованих
обставинах, що мають значення для
справи, а висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи.
Покликається на те, що суд першої
інстанції не з"ясував всіх обставин
справи, не врахував, що відповідач
невчасно провів розрахунок зі
звільненим працівником, чим порушив
вимоги ст.ст. 116, 121 КЗпП України, ст. 12 ЗУ
"Про оплату праці". Зазначає про те, що
позовна вимога про стягнення з ТзОВ
«»Орлан - Транс - Груп» сум, які належали
до виплати позивачу при звільненні, вже
розглядалася судом, і задоволення
судом цієї позовної вимоги не дає
підстав для відмови у задоволенні
позову про стягнення середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку, адже до Личаківського
районного суду м. Львова позивач
звернувся з вимогою про стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні, а
не з позовом про стягнення добових за
перебування у відрядженні. Апелянт
покликається на рішення
Конституційного суду України від 15.10.2013
року у справі №1-18/2013, згідно з яким, у
разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення сум компенсації втрати
частини заробітної плати у зв"язку з
порушенням строків її виплати, як
складових, належної працівнику
заробітної плати, без обмежень
будь-яким строком незалежно від того,
чи були такі суми нараховані
роботодавцем. Окрім цього позивач
вказує, що його колишнім роботодавцем
не було виплачено йому добових на
відрядження за кордон в розмірі 5925 грн.,
що значно перевищує його місячний
дохід, чим було грубо порушено його
права і спричинило моральні
страждання, які позивач оцінив в
розмірі 10000 грн., які просить стягнути з
відповідача. З наведених підстав
просить оскаржуване рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення представника ТзОВ
«Орлан- Транс- Груп» Січевич І.М. щодо
задоволення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає
зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що у ТзОВ «Орлан - Транс- Груп»
була до позивача інші матеріальні
претензії, підставність яких
підтверджується рішеннями судів про
стягнення з ОСОБА_2 на їх користь 18550.72
грн., а тому вважав, що позивач повинен
був звертатися до суду про стягнення
коштів в розмірі 5925 грн. самостійно, в
трьохмісячний термін, не чекаючи
звернення ТзОВ «Орлан - Транс - Груп» з
основним позовом.

Колегія не погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Згідно наказу №55-к від 3.06.2008 р. ОСОБА_2
прийнято на роботу з 3.06.2008 р. в колону
автомобільну №2 «Рено» водієм
автотранспортних засобів для
перевезення вантажів у міжміському,
міжобласному та міжнародному
сполученні на вантажні автомобілі всіх
марок, з повною індивідуальною
матеріальною відповідальністю, з
оплатою праці згідно відпрацьованого
часу.

Як вбачається з наказу від 29.09.2010 року
№128-кф ОСОБА_2, водія колони
автомобільної №2, звільнено з роботи
29.09.2010 року за власним бажанням згідно
зі ст. 38 КЗпП України.

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 03.10.2011 р. задоволено позов
ТзОВ «Орлан - Транс - Груп» та стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ТзОВ заборгованість
за неповернутий залишок понад суму,
згідно зі звітом про використання
коштів, наданих на відрядження в
розмірі 18221.18 грн. та суму штрафних
санкцій в розмірі 2733.18 грн., ва всього,
20954.64 грн. В зустрічному позові ОСОБА_2
про стягнення з ТзОВ «Орлан - Транс -
Груп» 5925 грн. невиплачених добових на
відрядження - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 27.06.2012 р., залишеним без змін
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 21.12.2012 р.,
рішення Франківського районного суду
від 03.11.2011 р. в частині стягнення з
ОСОБА_2 Р,б, на користь ТзОВ «Орлан -
Транс - Груп» 2733.18 грн. штрафних санкцій
- скасовано та в цій частині ухвалено
нове рішення, яким в задоволенні цих
позовних вимог відмовлено. В частині
відмови у задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2 до ТзОВ «Орлан -
Транс - Груп» про стягнення
невиплачених добових на відрядження за
кордон - скасовано, та в цій частині
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено та стягнуто з ТзОВ на
користь ОСОБА_2 5925 грн. невиплачених
добових на відрядження за кордон.

Ухвалою Франківського районного суду
м. Львова від 20.11.2013 р. проведено
зарахування зустрічних однорідних
вимог, визнано виконавчий лист, виданий
Франківським районним судом м. Львова
17.07.2013 р. про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ТзОВ «Орлан - Транс - Груп» 18550.72
грн. таким, що не підлягає виконанню в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
ТзОВ 5925 грн.

Обгрунтовуючи підставність позову,
позивач посилається на те, що при
звільненні з роботи 29.09.2010 р. йому не
були виплачені 5925 грн. добових за
перебування у відрядженні за кордоном,
і оскільки такі кошти були стягнуті з
ТзОВ «Орлан - Транс - Груп» лише за
рішенням Апеляційного суду Львівської
області 27.06.2012 року, і були зараховані в
рахунок погашення його заборгованості
перед ТзОВ «Орлан - Транс - Груп» лише
20.11.2013 р., посилаючись на приписи ст. ст.
116, 117 КЗпП України, просив стягнути з
відповідача середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 29.09.2010 р. до 20.11.2013 р.

Частина 1 ст.117 КЗпП України
передбачає, що у разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст.116, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно зі ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівнику належно оформлену трудову
книжку і провести з ним розрахунок у
строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Установивши при розгляді справи про
стягнення середньої заробітної плати у
зв»язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день його звільнення, суд на
підставі ст. 117 КЗпП України стягує на
користь звільненого працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у
зв»язку із виникненням спору про
розмір належних до виплати сум, вимоги
про відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу.

Із матеріалів справи вбачається, що при
звільненні позивача з роботи 29.09.2010 р.,
йому не було виплачено 750 дол. США, що
еквівалентно 5925 грн., добових за час
перебування у відрядженні за кордоном,
за маршрутом Україна - Німеччина -
Україна, у якому позивач перебував з
26.06.2010 р. по 09.07.2010 р.

Оскільки невиплата ТзОВ «Орлан - Транс -
Груп» добових за час перебування
позивача у відрядженні в розмірі 5925
грн. підтверджується рішенням
Апеляційного суду Львівської області
від 27.06.2012 р., дана обставина з
врахуванням положень ст. 61 ЦПК України
доказування не потребує.

Обчислюючи розмір середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку, яка підлягає стягненню з
ТзОВ «Орлан - Транс- Груп», суд
апеляційної інстанції керується
положеннями Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.12.1995 р. №100,
згідно з яким для розрахунку
одноденного заробітку звільненого
працівника береться до уваги заробітна
плата ОСОБА_2 за два повні
відпрацьовані місяці перед його
звільненням, якими є липень і серпень
2010 року.

Як вбачається з довідки №156, виданої
Львівською філією ТзОВ «Орлан - Транс -
Груп» 30.09.2011 р., заробіток за липень та
серпень 2010 р. становить 3426.95 грн.,
кількість робочих днів у липні 2010 р. - 22,
у серпні - 21. Розмір одноденного
заробітку ОСОБА_2 становить 79.70 грн.
(3426.95 грн.: 43 дні).

Заборгованість за період з 29.09.2010 р. до
31.12.2010 р. становить 5419.6 грн., з яких, за
вересень 2010 р. 159,40 (79.70 грн. х 2 дні), за
жовтень 2010 р. 1673.70 (79.70 грн. х 21день), за
листопад 2010 р. 1753.40 (79.70 грн. х22 дні), за
грудень 2010 р. 1833.10 (79.70 грн. х23 дні).

Заборгованість за 2011 рік становить 19925
грн. (79. 70 грн. х 250 днів).

Заборгованість за 2012 рік становить
20004.70 грн. (79.70 грн. х 251 день).

Заборгованість за період з 01.01.2013 р. до
20.11.2013 р. становить 17694. грн.., з яких: за
січень 2013 р. 1673.70 грн. ( 79.70 грн. х 21 день);
за лютий 1594 грн. (79.70 грн.х20 днів); за
березень 1594.0 грн. (79.70х20 днів); за
квітень 1753.40 грн. (79.70 х22 дні; за травень
1514.3 грн. ( 79.70 грн. х 19 днів); за червень
1434.60 грн. (79.70 грн. х18 днів); за липень 1833.10
грн. (79.70 х 23 дні); за серпень 1673.70грн. ( 79.70
грн. х21 день); за вересень 1673.70 грн. (79.70
грн. х 21 день); за жовтень 1833.10 грн. (79.70
грн.х23 дні), з 01.11.2013 р. до 20.11.2013 р. -1115.80
грн. (79.70 грн. х14 днів).

Загальний розмір середнього заробітку
за час затримки розрахунку з ОСОБА_2
становить 63043.30 грн., який підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача у зв»язку з невиплатою при
звільненні належних ОСОБА_2 добових за
час перебування його у відрядженні за
кордоном у період з 26.06.2010 р. по 09.07.2010 р.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв»язку з пропущенням
строків їх виплати» підприємства,
установи, організації всіх форм
власності та господарювання
здійснюють компенсацію громадянам
втрати частини доходів у випадку
порушення встановлених строків їх
виплати, у тому числі з вини власника
або уповноваженого ним органу (особи).

Індекс споживчих цін за період
невиплати добових за час перебування
позивача у відрядженні в розмірі 5925
грн. за період з вересня 2010 р. до жовтня
2012 р. включно становить 108.879186%
(1.029х1.005х1.003х1.008х1.010х1.009х1.014х1.013х1.008х1.004х0
.987х0.996х1.001х1.000х1.001х
1.002х1.002х1.002х1.00зх1.000х0.997х0.997х0.998х0.997х1.001х1
.000х0.999х1.002х1.002х0.999х1.000х 1.000х
1.001х1.000х0.999х0.993х1.000х1.004х100). Приріст
індексу споживчих цін за цей період
становить 8.879% (108.879186%-100).

Оскільки сума невиплачених коштів
становить 5925 грн., приріст індексу
споживчих цін за період невиплати
зазначених коштів становить 8.879%, а
відтак сума компенсації становить 526
грн. (5925 грн. х 8.879%), яка підлягає
стягненню на користь позивача з ТзОВ
«Орлан - Транс - Груп».

На думку колегії суддів не
заслуговують на увагу посилання
представника ТзОВ «Орлан - Транс - Груп»
про те, що добові за час перебування
ОСОБА_2 у відрядженні за кордоном не
були виплачені у зв»язку з наявністю
заборгованості ОСОБА_2 перед ТзОВ
«Орлан - Транс - Груп», оскільки позивач
не повернув 18221.18 грн. залишку коштів,
які понад суму використав на
відрядження, і за які після повернення
з відрядження, не відзвітувався,
оскільки наявність заборгованості
ОСОБА_2 перед ТзОВ «Орлан - Транс - Груп»
не давала підстав для невиплати
добових за перебування у відрядженні, а
відтак не звільняє відповідача від
відповідальності за затримку
розрахунку при звільненні та не
спростовує вини відповідача у
несвоєчасній виплаті при звільненні
ОСОБА_2 добових за час перебування у
відрядженні в розмірі 5925 грн.

За змістом статті 237-1 КЗпП України
підставою для відшкодування моральної
шкоди є порушення роботодавцем будь -
яких із передбачених законом прав
працівника у сфері трудових відносин,
якщо таке порушення поєднане з його
моральними стражданнями, втратою ним
нормальних життєвих зв» язків і
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно з п.13 Постанови Пленуму ВСУ від
31.03.1995р. №4 „ Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" (зі змінами і
доповненнями) судам необхідно
враховувати, що відповідно до ст. 237-1
КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Згідно з п.9 зазначеної Постанови
розмір моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити з засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Оскільки підставою для відшкодування
моральної школи на підставі ст. 237 -1
КЗпП України є наявність порушення
прав працівника у сфері трудових
відносин, серед яких є невиплата
належних грошових сум, враховуючи
невиплату позивачу добових за час
перебування його у відрядженні за
кордоном, час, впродовж якого
відбувалося порушення права ОСОБА_2 на
отримання належних при звільненні сум,
який тривав з 29.09.2010 р. до 20.11.2013 р.,
розмір суми, яка підлягала виплаті - 5925
грн., виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, колегія
суддів вважає, що на користь ОСОБА_2
слід стягнути з ТзОВ «Орлан - Транс-
Груп» 1000 грн. моральної шкоди.

У зв»язку з неповним з»ясуванням судом
першої інстанції обставин, що мають
значення для справи, невідповідністю
висновків суду обставинам справи,
неправильним застосуванням норм
матеріального права, що відповідно до
ст. 309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції, ухвалено незаконне
та необґрунтоване рішення, а відтак
таке підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 24 червня 2014 року -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «Орлан - Транс -Груп» на
користь ОСОБА_2 63043 грн.30 коп.
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні, 526
грн. компенсації втрати частини
доходів у зв»язку з пропущенням
строків виплати, 1000 грн. моральної
шкоди, а всього - 64569.3 грн.

Стягнути з ТзОВ «Орлан - Транс - Груп» в
дохід держави 757.49 грн.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.