Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3752/14
Головуючий у 1-й інстанції: Купавська
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Воробйової І.А.,

Панкеєва О.В.,

При секретарі: Мосіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про
стягнення заборгованості за кредитним
договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
заочне рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 26 березня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ПАТ«УкрСиббанк»
(далі-Банк) звернувся до суду із
вищевказаним позовом, в обґрунтування
якого зазначав, що 22 жовтня 2007 року між
Банком та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір №0, за яким Банк
надав позичальнику споживчий кредит у
розмірі 101 000 грн. зі сплатою 13,4 % річних
за користування кредитом на до 21 жовтня
2014 року включно.

На забезпечення зазначених зобов'язань
позичальника 22 жовтня 2007 року між
Банком та ОСОБА_4 було укладено договір
поруки №0, згідно якому остання
зобов'язався відповідати перед
кредитором за належне виконання
позичальником умов кредитного
договору як солідарний боржник.

Внаслідок неналежного виконання
позичальником ОСОБА_3 зобов'язань за
кредитним договором станом на 25
листопада 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 93 179, 78 грн., із
яких 70 181, 82 грн. - за тілом кредиту; 18 195,61
грн. - зі сплати відсотків; 4 802, 35 грн.
пені за несвоєчасну оплату кредиту та
відсотків, яку Банк просив стягнути
солідарно з боржника і поручителя.

Заочним рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 26 березня 2014 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
ПАТ «УкрСиббанк» в солідарному порядку
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 93 179,78 грн. судовий збір в
розмірі 931 грн. 80 коп.

Ухвалою цього ж суду від 1 липня 2014 року
заява ОСОБА_3 про перегляд заочного
рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі про скасування
судового рішення і ухвалення нового
про відмову у позові ОСОБА_3 зазначає,
що письмову вимогу Банку про
дострокове повернення кредиту він не
отримував, а тому Банк не вправі
достроково стягувати всю суму боргу.
Крім того, на думку апелянта, позивачем
порушені вимоги ст.258 ЦК і ст. 232 ГК
України при нарахуванні пені. Вважає,
що Банк має право нараховувати пеню
тільки протягом шести місяців
невиконання зобов'язання.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

В засідання апеляційного належним
чином повідомлений апелянт не з'явився,
направив клопотання про відкладення
судового засідання, пославшись на
службове відрядження. Документів на
підтвердження поважності причин
неявки в засідання апеляційного суду
апелянт не надав. Колегія суддів на
підставі ст.305 ч.2 ЦПК України визнала
причини неявки апелянта неповажними і
такими, що не перешкоджають розгляду
справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

За змістом ст.ст.1054, 1050 ч.2 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
позичальнику у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до договору або закону.

Встановлено, що 22 жовтня 2007 року Банк
уклав з Бухті яровим О.М. кредитний
договір №0 на суму 101 000 грн. зі
строком погашення до 21 жовтня 2014 року з
виплатою 13,4 % річних. Позичальник
зобов'язався здійснювати погашення
частини кредиту та сплату відсотків за
користування кредитом шляхом сплати
ануїтетних платежів у розмір 1 860 грн.
щомісячно. В разі порушення
позичальником своїх зобов'язань на
прострочену суму основного боргу Банк
нараховує підвищені проценти в розмірі
діючої процентної ставки на момент
виникнення такої простроченої суми
основного боргу збільшеної на 16%; на
суму прострочених процентів Банк може
нарахувати пеню, починаючи з 32
календарного дня, якщо рахувати з дати
виникнення прострочених процентів.
Пеня нараховується у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
простроченого платежу. Пеня
нараховується за кожний день
прострочення, але у будь-якому випадку
такий розмір пені не може перевищувати
розмір, встановлений чинним
законодавством України на момент її
нарахування (а.с.5-10).

Кредитний договір забезпечений
порукою ОСОБА_4, яка зобов'язалася перед
банком відповідати за кредитним
договором ОСОБА_3 як солідарний
боржник (а.с.11).

На порушення умов договору позичальник
взяті на себе зобов'язання не
виконував, передбачені умовами
договору платежі вносив несвоєчасно і
не в повному розмірі, а з жовтня 2011 року
взагалі припинив погашати кредит,
внаслідок чого станом на 25 листопада 2013
року утворилася заборгованість у
розмірі 93 179, 78 грн., із яких 70 181, 82 грн. -
за тілом кредиту; 18 195,61 грн. - зі сплати
відсотків; 4 802, 35 грн. пені за
несвоєчасну оплату кредиту та
відсотків (а.с.21-29).

21 жовтня 2013 року позичальнику і
поручителю була направлена досудова
вимога про погашення простроченої
заборгованості протягом тридцяти днів,
яка останніми не виконана (а.с.12-20).

Задовольняючи позов Банку про
стягнення з боржника заборгованості
за кредитним договором, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив із
положень ст. ст. 553, 1048, 1050 ч.2 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України) і
вважав, боржник допустився порушень
графіку погашення кредиту, а тому Банк
правомірно вимагає дострокового
повернення частини кредиту, що
залишилася, сплати процентів, належних
його відповідно до умов договору, а
також пені за порушення зобов'язання,
розмір якої визначений позивачем у
відповідності з умовами кредитного
договору.

Розмір заборгованості за кредитним
договором відповідачем не оспорений і
підтверджується відповідними
письмовими доказами (а.с.21-29).

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права при визначенні
розміру пені являються неспроможними.

Підставою, яка породжує обов'язок
сплатити неустойку, є порушення
боржником зобов'язання, яке
визначається ст. 610 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України
та умов договору (п. 6.5) розмір пені за
прострочення виконання грошового
зобов'язання визначений у розмірі 0,2%
від простроченої суми за кожний день
прострочення. За загальним правилом, що
випливає із Цивільного кодексу
України, період, за який нараховується
пеня за прострочення виконання
зобов'язання, не обмежується.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Із наданих Банком розрахунків
вбачається, що нарахування пені
проведено Банком за період з 25
листопада 2012 року по 25 листопада 2013
року (а.с.28-29)

З відповідним позовом до суду Банк
звернувся 13 грудня 2013 року, тобто в
межах річного строку, передбаченого
вищевказаними нормами права.

Заяву про застосування строків
позовної давності відповідачі суду не
заявляли. За таких обставин доводи
апелянта про неправильне нарахування
пені являються безпідставними, а
посилання на ст.232 ГК України -
необґрунтоване, оскільки вказана норма
права на спірні правовідносини не
розповсюджується.

Поручитель ОСОБА_4 рішення суду першої
інстанції не оскаржувала, повноважень
на представництво її інтересів у суді
ОСОБА_3 не надавала, а тому відповідно
до ст.303 ЦПК України рішення суду першої
інстанції в частині стягнення грошових
коштів з поручителя ОСОБА_4 судом
апеляційної інстанції не
переглядалося.

За таких обставин доводи апеляційної
скарги про порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права являються
безпідставними, а тому апеляційна
скарга відповідно до ст.308 ЦПК України
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Мелітопольськго
міськрайонного суду Запорізької
області від 26 березня 2014 року по цій
справі в оскаржуваній частині залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: