Справа № 510/1161/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.08.2014р.
Ренійський районний суд Одеської
області

у складі: - головуючого судді Дудник
В.І.;

- при секретарі Пройка С.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні в м. Рені цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги
визнала, щодо їх задоволення не
заперечувала, просила розглянути
справу в попередньому судовому
засіданні у її відсутності.

Позивачка на задоволенні позову
наполягала, просила розглянути справу
без її участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити
при проведенні попереднього судового
засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України
при визнанні позову ухвалюється судове
рішення в порядку, встановленому ст. 174
цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були
дослідженні наступні докази: копія
технічного паспорту на квартиру
АДРЕСА_1, оформленого на ім'я ОСОБА_2;
копія договору дарування квартири від
18.04.2002р.

Судом в ході судового розгляду справи
встановлено, що позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду із вищевказаними
вимогами, зазначивши, що на підставі
договору дарування від 18.04.2002р.
відповідачці ОСОБА_2 належить квартира
АДРЕСА_1. У 2003р. відповідачка продала
позивачці вищевказану квартиру. З того
моменту позивачка стала мешкати та
господарювати у житлі, вважаючи себе
власником цієї квартири. Отже, з 2003 року
по теперішній час позивачка фактично,
відкрито володіє квартирою АДРЕСА_1,
стежить за її технічним станом, сплачує
за утримання комунальні послуги та ін.
На момент фактичного укладення угоди
про купівлю-продаж квартири сторони не
оформили її у письмовому вигляді та не
засвідчили нотаріально. У зв'язку із
вищевикладеними обставинами ОСОБА_1
вважає, що має право на об'єкт
нерухомості, оскільки з 2003 р. володіє та
безперервно користується ним, слідкує
за його технічним станом, несе витрати
у зв'язку із його утриманням, отже з
підстав ст. 344 ЦК України набула право
власності на вищевказану квартиру.

Вивчивши матеріали справи та надані
документи, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивачки
обґрунтовані і підлягають задоволенню,
оскільки її доводи знайшли своє
належне підтвердження в судовому
засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин
справи сторони не заперечують,
визнають їх, суд вважає, що факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги і мають
значення для справи встановлені, у
зв'язку із чим немає необхідності у
підтвердженні їх доказами засобом
дослідження показань свідків.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено
цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК
України право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем
чужого майна є особа, яка фактично
тримає його у себе. Фактичне володіння
майном вважається правомірним, якщо
інше не випливає із закону або не
встановлено рішенням суду.

Як виходить з доводів позивачки, у 2003р.
між сторонами фактично була досягнута
домовленість про продаж квартири
АДРЕСА_1. Письмово та в нотаріальному
порядку сторони цю угоду не оформляли.
Таким чином, з 2003р. по теперішній час
позивачка безперервно, відкрито
володіє квартирою, сплачує всі належні
платежі, зробила поточний ремонт,
провела опалювання та встановила
газовий котел, як власник нерухомості,
розпоряджається нею. За весь час
володіння позивачкою квартирою,
відповідачка, як зареєстрований
власник, не пред'являла до позивачки
жодних вимог про витребування
квартири, не брала участі у її
утриманні та не несла витрат по сплаті
належних платежів. На момент розгляду
справи в суді ОСОБА_2 не заперечувала
щодо фактів, вказаних у позові, визнала
позовні вимоги в повному обсязі.

Таким чином, суд встановив, що
володіння позивачкою квартирою є
добросовісним (тобто позивачка
вважала, що вона володіє нерухомістю з
законних підстав, оскільки була
фактично досягнута домовленість про
продаж нерухомості), правомірним,
відкритим (позивачка, вважаючи себе
власником, сплачувала комунальні
платежі за утримання квартири,
розпоряджається житлом та ін.) та
безперервним. Таким чином, суд вважає,
що квартира цілком з законних підстав
була передана у володіння та
користування ОСОБА_1, внаслідок чого
остання набула право власності на неї
за набувальною давністю.

З урахуванням викладених позивачем та
досліджених у судовому засіданні
обставин, суд вважає можливим
задовольнити вимоги позивачки щодо
визнання за нею права власності на
квартиру.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213
ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 344, 397 ЦК
України, -

В И Р І Ш
И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 за набувальною
давністю право власності на квартиру
АДРЕСА_1, що зареєстрована на праві
власності за ОСОБА_2.

Строк оскарження рішення в Апеляційний
суд Одеської області через Ренійський
районний суд Одеської області: 10 днів -
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
В.І. Дудник