АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Литвинюк І.М., Височанської
Н.К.

секретаря Данилко О.А.

з участю сторін: представника
позивача ОСОБА_1,

представника
відповідача - Пустовіт Ю.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Сторожинецьке лісове
господарство» Чернівецького обласного
управління лісового мисливського
господарства про поновлення на роботі,
стягнення середньомісячного заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_3,
Державного підприємства
«Сторожинецький лісгосп» на рішення
Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 19 червня 2014
року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до Державного
підприємства «Сторожинецьке лісове
господарство» Чернівецького обласного
управління лісового мисливського
господарства про поновлення на роботі,
стягнення середньомісячного заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з
01.01.1996 року він працює лісником в
Верхньо-Петрівецькім лісництві
Сторожинецького держлісгоспу. Наказом
№36 від 28.02.2000 року він переведений
майстром Верхньо-Петрівецького
лісництва Сторожинецького
держлісгоспу. Наказом №188 від 20.05.2002
року він переведений лісником в
Верхньо-Петрівецьке лісництво
Сторожинецького

___________________________________________________________________

№ 22ц/794/1136/2014 р.
Головуючий у І
інстанції: Григорчак Ю.П.

Категорія: 51/52

Суддя-доповідач Владичан А.І.

держлісгоспу з 01.03.2002 року. Наказом №127
від 04.03.2010 року він переведений
майстром лісу в Верхньо-Петрівецьке
лісництво Сторожинецького
держлісгоспу з 01.03.2010 року.

24.01.2014 року його було звільнено з
посади майстра лісу
Верхньо-Петрівецького лісництва
Сторожинецького держлісгоспу за
систематичне порушення трудової
дисципліни та невиконання без поважних
причин трудових обов'язків.

Наказом №279 від 17.12.2013 року на нього
накладено дисциплінарне стягнення у
вигляді догани. Рішенням Глибоцького
районного суду Чернівецької області
від 09.04.2014 року наказ №279 від 17.12.2013 року
скасовано. Наказом №293 від 27.12.2013 року
на нього накладено дисциплінарне
стягнення у вигляді догани. Рішенням
апеляційного суду Чернівецької
області від 14.05.2014 року наказ №293 від
27.12.2013 року скасовано.

Оскільки вказані накази про
накладення на нього двох
дисциплінарних стягнень скасовані,
вважає, що його слід поновити на
роботі на посаду майстра лісу
Верхньо-Петрівецького лісництва
Сторожинецького держлісгоспу.

Крім того, вказує, що незаконними
діями відповідача йому заподіяно
моральну шкоду, яку оцінює в 120 000 грн.
Просив суд скасувати наказ від 23.01.2014
року про звільнення його з роботи та
поновити його на попередню роботу на
посаду майстра лісу
Верхньо-Петрівецького лісництва
Сторожинецького держлісгоспу,
стягнути його середньомісячний
заробіток за час вимушеного прогулу,
починаючи з дня звільнення 24.01.2014 року
по день фактичного поновлення його на
роботі, а також стягнути з відповідача
на його користь моральну шкоду у
розмірі 120000 грн.

Рішенням Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 19 червня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

Не погоджуючись з вказаним
судовим рішенням ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій вважає, що
рішення суду підлягає скасуванню в
частині стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу з
дня звільнення по день винесення
судового рішення та стягнення
моральної шкоди. Судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи, не
доведено обставини, що мають значення
для справи, які суд вважав
встановленими. Просить скасувати
рішення Глибоцького районного суду від
19 червня 2014 року в частині стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу з дня звільнення по
день винесення судового рішення та
стягнення моральної шкоди у розмірі 800
гривень та ухвалити нове рішення яким
задовольнити позовні вимоги в частині
стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу,
виходячи з індексованого
середньомісячного його заробітку, та
стягнути з відповідача на його користь
моральну шкоду в розмірі 120000 гривень.

В своїй апеляційній скарзі
посилається на те, що судом першої
інстанції при стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу, вираховував
заробіток у сумі 1965 гривень, без її
індексації, що є порушенням
законодавства.

Крім того вважає, що судом не
враховано завдану йому моральну шкоду,
а саме те, що його звільнення з роботи
спричинило йому душевні страждання,
які виразилися в приниженні його честі
та гідності, втрати нормальних
життєвих зв'язків, тому моральну шкоду,
яку оцінює у 120000 гривень просить
задовольнити повністю.

Також з даним судовим рішенням не
погоджується і Державне підприємство
«Сторожинецький лісгосп», яке подало
апеляційну скаргу, в якій вважає, що
ухвалюючи рішення суд порушив норми
матеріального права, дійшовши
неправомірного висновку про
відсутність систематичності в
невиконанні позивачем покладених на
нього трудових обов'язків, оскільки в
період з 25 січня 2013 року по 23 січня 2014
року позивачем чотири рази було
порушено трудову дисципліну.
Незважаючи на скасування рішенням
суду, двох наказів про накладення на
ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення, а
саме наказом від 17 грудня 2013 року та 27
грудня 2013 року, дисциплінарне
стягнення застосоване до позивача
25.01.2013 року залишене в силі, тобто
законне. Таким чином вважають, що у
межах одного року до дня звільнення
позивача з роботи, до нього було
застосоване одне дисциплінарне
стягнення, а допущення незаконної
рубки лісу, тобто неналежне виконання
трудових обов'язків стало другим
порушенням протягом одного року. Тому
просили суд скасувати рішення
Глибоцького районного суду від 19
червня 2014 року та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3, за їх недоведеністю та
безпідставністю.

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи, колегія вважає, що
апеляційна скарга Державного
підприємства «Сторожинецьке лісове
господарство» підлягає відхиленню, а
апеляційна скарга ОСОБА_3 до часткового
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, якщо неповно з'ясовано судом
обставини, що мають значення для
справи, не доведено обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушено або неправильно застосовано
норми матеріального та процесуального
права.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

При ухваленні рішення, суд першої
інстанції вважав встановленими
наступні обставини.

Наказом №6 від 23.01.2014 року ОСОБА_3
було звільнено з посади майстра лісу
Верхньо-Петрівецького лісництва ДП
«Сторожинецьке лісове господарство» з
24.01.2014 року за систематичне порушення
трудової дисципліни та невиконання ним
без поважних причин покладених на
нього трудових обов'язків за п.3 ч.1 ст.40
КЗпП України. Зокрема, йому оголошено
догани: наказом №21 від 25.01.2013 року - за
допущення незаконного полювання зі
спричиненням шкоди підприємству;
наказом №279 від 17.12.2013 року - за
порушення правил охорони праці;
наказом №293 від 27.12.2013 року за незаконне
допущення до проведення обміру
деревини та оформлення первинних
документів некомпетентних, не
уповноважених осіб. Крім того, ОСОБА_3
було допущено незаконну рубку чотирьох
дерев в кварталі 60 виділ 3.

Разом з тим, рішенням Глибоцького
районного суду Чернівецької області
від 09 квітня 2014 року наказ №279 від 17.12.2013
року скасовано.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 14.05.2014 року
наказ №293 від 27.12.2013 року скасовано.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що з огляду на
викладені обставини, зокрема на
скасування в судовому порядку наказів
про оголошення доган позивачу від 17
грудня 2013 року та 27 грудня 2013 року, у
позивача ОСОБА_3 відсутня системність в
невиконанні ним трудових обов'язків,
тому позовні вимоги про поновлення на
роботі підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що висновки
суду є правильними, оскільки
ґрунтуються на всебічному, повному,
об'єктивному дослідженні наявних у
справі доказів та на основі повно і
всебічно з'ясованих обставинах, вірно
застосовано до правовідносин, що
склалися, норми матеріального та
процесуального права.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП
України трудовий договір укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадках систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Як вбачається з п. п. 22, 23 Постанови
Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 1992 року
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» у справах про поновлення на
роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, судам необхідно
з'ясувати, в чому конкретно проявилось
порушення, що стало приводом до
звільнення, чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п.1 ст.41
КЗпП, чи додержані власником або
уповноваженим ним органом передбачені
статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і
порядок застосування дисциплінарних
стягнень, зокрема, чи не закінчився
встановлений для цього строк, чи
застосовувалось вже за цей проступок
дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, попередня робота
працівника.

Дослідивши матеріали справи,
колегією суддів встановлено, що
позивача ОСОБА_3 тричі було притягнуто
до дисциплінарної відповідальності,
але рішенням Глибоцького районного
суду Чернівецької області від 09 квітня
2014

року наказ №279 від 17.12.2013 року скасовано
та рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 14.05.2014 року
наказ №293 від 27.12.2013 року скасовано,
тобто підстав для звільнення
працівника за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України у
роботодавця не було, оскільки в діях
ОСОБА_3 відсутнє систематичне
порушення трудових обов'язків.

Підставою для розірвання трудового
договору за п.3 ст.40 КЗпП є систематичне
невиконання працівником трудових
обов'язків. Такими, що систематично
порушують трудову дисципліну, були
визнані працівники, які мають
дисциплінарне або громадське
стягнення за порушення трудової
дисципліни та порушили її знову
протягом року з дня застосування
стягнення за перше порушення.
Дисциплінарні та громадські стягнення
погашаються, якщо протягом року після
їх застосування працівник не порушив
дисципліну знову (ст..151 КЗпП). Якщо
дисциплінарне чи громадське стягнення
не погашене часом або не зняте до
закінчення встановленого річного
строку, порушення трудової дисципліни
працівником дає підставу для його
звільнення за п.3 ст.40 КЗпП.

Звільнення за п.3ч.1 ст.40 КЗпП України
допускається тільки за наявності вини
працівника.

Відповідачем не надано доказів
вини позивача у допущенні ним
незаконної рубки чотирьох дерев в
кварталі 60 відділ 3. Виявлення
ревізійною комісією 25 грудня 2013 року
незаконної рубки дерев, яка була
вчинена в кінці жовтня, на початку
листопада 2013 року аж ніяк не свідчить
про винуватість ОСОБА_3 в неналежному
виконанні трудових обов'язків, що
призвело до самовільної рубки дерев на
ввіреній ділянці.

Таким чином, суд не вбачає в діях
позивача системності порушення
трудової дисципліни, що дало б
відповідачу право звільнення ОСОБА_3 за
п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що оскільки позивача
незаконно звільнено з роботи то в силу
ст. 235 КЗпП України його слід поновити
на попередній роботі та виплатити
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Разом з тим суд першої інстанції в
порушення вимог трудового
законодавства не здійснив розрахунок
середнього заробітку позивача за час
вимушеного прогулу.

При визначенні розміру середнього
заробітку, необхідного для обчислення
розміру оплати за час вимушеного
прогулу суд приймає до уваги, що
відповідно до п.2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 08 лютого 1995
року, середній заробіток за час
вимушеного прогулу обраховується
виходячи з виплат за останні два
календарні місяці, що передували
звільненню.

В силу п.8 вказаного Порядку
нарахування виплат, що обчислюється із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи проводиться шляхом
множення середньоденного заробітку на
число робочих днів. Середньоденна
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі дні на число відпрацьованих
робочих днів.

Як вбачається з довідки № 500 від 24.06.
2014 року останніми повними робочими
місяцями, що передували звільненню
позивача були листопад та грудень 2013
року. Середньоденна заробітна плата
складає суму 91 грн. 40 коп. (1965х2= 3930:43
робочі дні (21 робочий день у листопаді
2013 року і 22 робочих дні у грудні 2013
року)). З період з 24 січня 2014 року і по 19
червня 2014 при п'ятиденному робочому
тижні робочими були 99 днів (в січні -6
робочих днів, у лютому - 20 робочих днів,
у березні - 20 робочих днів, у квітні - 21
робочий день, у травні 19 робочих днів, у
червні - 13 робочих днів).

Таким чином середній заробіток за
весь час вимушеного прогулу складає
суму 9048-60 грн. (91,40 х 99 роб. днів), яка
підлягає виплаті позивачу.

Відповідно до ч.1 ст.237 - КЗпП України
допускається відшкодування власником
або уповноваженого ним органом
моральної шкоди працівнику, якщо
порушення його законних прав призвело
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що внаслідок
неправомірних дій відповідача, позивач
отримав моральні страждання.

Зважаючи на характер і обсяг
страждань, яких зазнав позивач,
виходячи з принципу розумності та
справедливості суд першої інстанції
прийшов до правомірного висновку про
часткове задоволення позову в частині
відшкодування моральної шкоди і вважав
за достатнє стягнути з відповідача
суму 800 грн.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що
судом першої інстанції не в повному
обсязі враховано того факту, що
незаконним звільненням йому завдано
душевних страждань, які виразилися в
приниженні його честі та гідності, а
також те, що в результаті постійного
переслідування він захворів і
знаходився на стаціонарному лікуванні,
тому його позовні вимоги відносно
відшкодування моральної шкоди, які він
оцінює у 120000 гривень слід задовольнити
повністю, колегією суддів не беруться
до уваги.

Колегією суддів також не беруться до
уваги доводи апеляційної скарги ДП
«Сторожинецький лісгосп» про те, що
рішення суду першої інстанції ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, оскільки суд
дійшов правильного висновку про
відсутність систематичності в
невиконанні позивачем покладених на
нього обов'язків.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_3 раніше був
неодноразово нагороджений грамотами
за сумлінне відношення до своїх
обов'язків, досягнення успіхів у праці.

Доводи апеляційної скарги
зазначених висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку, що судом при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Рішення
суду ухвалено відповідно до норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування по доводам
апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Сторожинецьке лісове
господарство» Чернівецького обласного
управління лісового мисливського
господарства відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 19 червня 2014
року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Сторожинецьке лісове
господарство» Чернівецького обласного
управління лісового мисливського
господарства про поновлення на роботі,
стягнення середньомісячного заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ДП «Сторожинецьке лісове
господарство» на користь ОСОБА_3
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в сумі 9048 гривень 60 копійок, без
врахування податків, зборів та інших
обов'язкових платежів, що повинні бути
нараховані та утримані відповідачем
при виплаті.

Стягнути з ДП «Сторожинецьке лісове
господарство» 243 гривні 60 копійок
судового збору.

В решті частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: