Справа № 159/6421/14-ц
Провадження № 2/159/1470/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
17 листопада 2014 року

Ковельський міськрайоний суд
Волинської області під головуванням

судді Восковської
О.А,

з участю секретаря
Горішної Н.В,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ковелі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
тлумачення змісту заповіту, -

в с т а н о в и в :

До суду із позовом про тлумачення
заповіту звернулась ОСОБА_1 Свої вимоги
позивач обгрунтовує тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3,
після смерті якої відкрилась спадщина
на житловий будинок з господарськими
спорудами в АДРЕСА_1, земельну ділянку
площею 0,25 га за цією ж адресою та
земельні ділянки для ведення
особистого селянського господарства
площами 0,1681 га, 0,3134 га, 0,050 га, 0,255 га, які
розташовані на території с.Уховецьк
Ковельського району. Позивач вказує, що
спадкодавець ОСОБА_3, за час свого життя
склала заповіт, який було посвідчено
27.05.1993 року, згідно якого на випадок
своєї смерті зробила таке
розпорядження: «Все своє майно, котре
до дня моєї смерті належить мені, а
саме: житловий будинок разом з
господарськими спорудами я заповідаю
своїм дітям: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_1 в рівних долях». Також вказує, що
її брати, які зазначені у заповіті, як
особи, які мають право на спадщину за
заповітом померли ще до смерті ОСОБА_3
(спадкодавиці), а саме, ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто із
даного слідує, що на момент відкриття
спадщини, вона є єдиною спадкоємицею за
заповітом. В установлений законом
строк вона звернулась до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини за заповітом. Окрім неї, із
заявою про прийняття спадщини за
законом за правом представлення
звернувся її племінник ОСОБА_2, син
померлого у 2012 році брата ОСОБА_4, який
вважає, що за правом представлення він
має право на частку у спадщині за
законом, яка не охоплена заповітом,
інші спадкоємці за правом
представлення її померлих братів від
прийняття спадщини відмовились шляхом
подання відповідних заяв до
нотконтори. Позивачка вказує, що на
сьогодні, ні їй, ні її племіннику
будь-яких документів щодо оформлення
спадкових прав на майно нотконторою не
видано, оскільки державний нотаріус
Ковельської держнотконтори тлумачить
зміст заповіту, як такий що складений
не на усе належне на момент смерті
спадкодавця майно, а лише на його
частину, тобто на житловий будинок з
господарськими спорудами в с.Уховецьк
по вул.Озірній, 9, Ковельського району, і
тому вважає, що у її власність у
відповідності до заповіту переходить
лише вищевказаний житловий будинок, а
інше майно, зокрема, земельні ділянки,
мають спадкуватись нею та відповідачем
за законом в рівних частинах, адже
вказана частина майна не включена до
заповіту. З таким тлумаченням заповіту,
який складено 27.05.1993 року її матір'ю,
позивачка не погоджується, оскільки
вважає, що заповітом охоплено усе
майно, яке входить до спадкової маси,
так як у заповіті вказано «Все своє
майно, котре до дня моєї смерті
належить мені», і те, що далі по тексту
заповіту є вказівка «а саме: житловий
будинок разом з господарськими
спорудами», не може бути розцінена, як
виключний перелік майна, на який
складено заповіт, адже це може бути
лише вказівка, про те, яким майном
спадкодавець володіла на момент
укладення та посвідчення заповіту. За
вказаних обставин позивач змушена
звертатись до суду та просить
витлумачити зміст заповіту, складеного
ОСОБА_3, який посвідчено 27.05.1993 року
заступником голови Уховецької
сільської ради народних депутатів
Ковельського району Волинської
області Калитюк І.Г, зареєстрованого в
реєстрі за №34 таким чином, що «ОСОБА_3,
що мешкала в с.Уховецьк Ковельського
району Волинської області на випадок
своєї смерті зробила розпорядження,
яким все своє майно, де б воно не
знаходилось та з чого б воно не
складалось і взагалі все те на що вона
за законом мала право на день смерті
заповіла своїм дітям: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в рівних долях».

У судове засідання позивач ОСОБА_1
не з'явилась, подала до суду письмову
заяву в якій просить справу розглядати
у її відсутності, позовні вимоги
підтримує повністю з підстав
викладених у заяві та просить їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явився, подав до суду
письмову заяву в якій просить справу
розглядати у його відсутності, позовні
вимоги визнає повністю, не заперечує
проти їх задоволення.

Суд, дослідивши письмові докази у
справі, приходить до висновку, що позов
підставний та підлягає до задоволення.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на
спадкування мають особи визначені у
заповіті.

Згідно ст.213 ЦК України зміст правочину
може бути витлумачений стороною
(сторонами). На вимогу однієї або обох
сторін суд може постановити рішення
про тлумачення змісту правочину. При
тлумаченні змісту правочину беруться
до уваги однакове для всього змісту
правочину значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів. Якщо
буквальне значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів не
дає змоги з'ясувати зміст окремих
частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін. Якщо за
правилами, встановленими частиною
третьою цієї статті, немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1256 ЦК України
тлумачення заповіту може бути
здійснене після відкриття спадщини
самими спадкоємцями. У разі спору між
спадкоємцями тлумачення заповіту
здійснюється судом відповідно до
статті 213 цього Кодексу.

Як убачається із представленого
заповіту посвідченого 27.05.1993 року
заступником голови Уховецької
сільської ради народних депутатів
Ковельського району Волинської
області Калитюк І.Г та зареєстрованого
в реєстрі за №34, спадкодавець ОСОБА_3
на випадок своєї смерті зробила таке
розпорядження: «Все своє майно, котре
до дня моєї смерті належить мені, а
саме: житловий будинок разом з
господарськими спорудами я заповідаю
своїм дітям: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_1 в рівних долях».

Відповідно до свідоцтва НОМЕР_1 від
09.10.2013 року, виданого відділом ДРАЦСу по
м.Ковелю РС Ковельського МРУЮ, ОСОБА_6
помер ІНФОРМАЦІЯ_4, згідно свідоцтва
про смерть НОМЕР_2 від 18.10.2006 року,
виданого відділом РАЦСу по м.Ковелю
Ковельського МРУЮ ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3, а згідно згідно свідоцтва
про смерть НОМЕР_3 від 25.05.2012 року,
виданого відділом ДРАЦСу по м.Ковелю
РС Ковельського МРУЮ ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Із вищевказаного слідує, що на момент
відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
позивачка ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею
за заповітом посвідченим 27.05.1993 року.

Крім цього, як убачається із змісту
заповіту, волевиявлення спадкодавця
ОСОБА_3 на час складання заповіту було
направлене на те, що усе її майно, котре
належатиме їй до дня її смерті вона
заповідає своїм дітям - ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в рівних долях.

Разом із тим, на час складання заповіту
спадкодавцю належав лише житловий
будинок з господарськими спорудами,
про який вона і вказала в заповіті, інше
ж майно, яким ОСОБА_3 володіла на час її
смерті, вона набула у власність після
посвідчення вищезгаданого правочину -
заповіту.

За таких обставин, суд при розгляді
даної цивільної справи приходить до
висновку, що оскільки волевиявлення
спадкодавця встановлено самим
правочином - бажання матері залишити
усе належне їй до її смерті майно своїм
дітям, які перелічені у заповіті, - то
згаданий заповіт слід тлумачити таким
чином, що і усе набуте спадкодавцем
після посвідчення заповіту майно вона
також мала намір залишити у спадок
своїм дітям. Іншого заповіту, аніж
вищезгаданий, ОСОБА_3 за життя не
укладала.

Вирішення питання щодо волі покійної
ОСОБА_3 за спірним заповітом має
правове значення для успадкування
позивачем земельних ділянок.

Таким чином, аналізуючи зібрані та
досліджені в судовому засіданні докази
у їх сукупності, суд приходить до
висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_1 є
підставними, повністю визнані
відповідачем ОСОБА_2, доведені
належними та допустимими доказами, і
підлягають до задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 10,60,174,212,213,215,218 ЦПК України, на
підставі ст. ст.213,1223,1256 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

Витлумачити зміст заповіту,
складеного ОСОБА_3, який посвідчено
27.05.1993 року заступником голови
Уховецької сільської ради народних
депутатів Ковельського району
Волинської області Калитюк І.Г та
зареєстрованого в реєстрі за №34 таким
чином, що «ОСОБА_3, що мешкала в
с.Уховецьк Ковельського району
Волинської області на випадок своєї
смерті зробила розпорядження, яким все
своє майно, де б воно не знаходилось та
з чого б воно не складалось і, взагалі,
все те на що вона за законом мала право
на день смерті заповіла своїм дітям:
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в
рівних долях».

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

ГоловуючаО. А. Восковська