Справа № 459/506/14
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/2980/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 20 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області про відшкодування
моральної шкоди, завданої набуттям
професійних захворювань при виконанні
трудових обов»язків,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_3
5000 (п'ять тисяч), 00 грн. на відшкодування
моральної шкоди, завданої набуттям
професійних захворювань при виконанні
трудових обов»язків.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Рішення оскаржило ВВД ФССНВ у м.
Червонограді в особі начальника
Р.Сташкевич.

В апеляційній скарзі зазначає, що
вважає рішення таким, що ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Судом не взято до
уваги, що відповідно до п.1 «е» ст.21, ч.3
ст.28 ЗУ«Про загальнообов'язкове
державне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» Фонд проводить
виплати по відшкодуванню моральної
шкоди за наявності факту заподіяння
цієї шкоди. П.3 ст.34 даного Закону
передбачено, що моральна шкода
відшкодовується на підставі заяви
потерпілого з викладом характеру
заподіяної моральної шкоди та за
поданням відповідного висновку
медичних органів. Стверджує, що довідка
МСЕК про відсоток стійкої втрати
працездатності є тільки підставою для
розрахунку і відшкодування
потерпілому матеріальної шкоди і не є
підтвердженням факту заподіяння
моральної шкоди. Зазначає, що позивачем
не надано жодних медичних
документів,які підтверджували
наявність факту спричинення йому
моральної шкоди, а саме підтверджували
перенесений стрес чи депресію, в
результаті отриманого ушкодження
здоров»я. суд не врахував того, що під
час прийому на роботу позивачу було
відомо про шкідливі та небезпечні
умови праці та її наслідки, однак він
продовжував працювати, що призвело до
стійкої втрати працездатності.
Посилається на те, що у позивача наявні
загальні захворювання, а відтак не
встановлено, що саме від професійного
захворювання він терпить фізичний біль
та відчуває незручності у веденні
домашнього господарства. Судом не
враховано , що позивачу 02.07.2004 року
вперше встановлено стійку втрату
працездатності на 25%, а повторним
оглядом в 2005 році 30%, однак інвалідом
внаслідок професійного захворювання
не визнано. Крім цього, на час стійкої
втрати працездатності позивач вже був
звільнений з роботи за власним
бажанням. З часу встановлення стійкої
втрати працездатності позивач
ортримує щомісячні страхові
виплати.Апелянт зазначає, що оскільки
позивач частково втратив
працездатність та йому протипоказана
робота в шкідливих умовах праці він
може працювати на інших посадах, які не
пов»язані з впливом шкідливих
факторів. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що позивач з 01 серпня 1983
року по 10 травня 2001 року працював на
підземних роботах в шахті (а.с.6-7).

Актом розслідування професійного
хронічного захворювання від 25 квітня
2004 року встановлено, що позивач отримав
професійне захворювання внаслідок
шкідливих умов праці протягом 16 років 8
місяців (а.с.8-9).

Згідно з копіями медичних документів,
позивач звертався у медичні установи з
приводу захворювань, що виникли
внаслідок тривалої роботи в шкідливих
умовах праці(а.с.13-18).

Відповідно до інформації наданої МСЕК
ОСОБА_3 вперше був оглянутий Обласною
МСЕК №3 01.07.2004 року та йому встановлено
25% втрати професійної працездатності
безтерміново та 14.06.2005 року повторно
оглянутий з встановленням 30% втрати
професійної працездатності
безтерміново. (а.с.10).

Відповідно до ст. ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосила право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.9 ЗУ "Про охорону
праці" відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі смерті
працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Згідно п. п. "є" п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" (в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Згідно із ч.4 ст. 14 ЗУ "Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності" до професійного
захворювання належить захворювання, що
виникло внаслідок професійної
діяльності застрахованого та
зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року №4 "Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"
роз'яснено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних, тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення,
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Рішенням Конституційного Суду України
від 27 січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена стійка
втрата професійної працездатності,
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п.4.1
цього ж рішення ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв»язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров»я.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що шкоду здоров'ю позивача було
завдано в результаті його роботи в
шкідливих умовах праці на протязі 16 з
половиною років, де він втратив 30 %
професійної працездатності. Дані
обставини призвели до втрати ним
нормальних життєвих зв'язків та
вимагають від додаткових зусиль для
організації свого життя, чим і
заподіяно моральну шкоду.

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
з врахуванням конституційної
значимості здоров'я, як
невідчужуваного і нерушимого блага, що
належить людині від її народження й
охороняється державою, положень ст. 23
ЦК України, роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного суду України від
31.03.1995 року №4 (з наступними змінами)
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" висновки суду щодо розміру
відшкодування моральної шкоди в повній
мірі відповідають обставинам справи і
є обґрунтованими.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги про те, що
позивач не довів факту заподіяння
моральної шкоди, оскільки матеріали
справи містять ряд доказів, які
підтверджують про погіршення стану
здоров»я позивача, підтвердження про
втрату професійної працездатності, що
свідчить про те, що позивач внаслідок
хвороб, які в нього виникли в
результаті шкідливих умов праці,
терпить фізичний біль, а відтак
переживає моральні страждання.

Твердження апелянта про неврахування
судом того, що позивач отримує
щомісячні страхові платежі колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
страхові платежі і моральна шкода це
різного роду виплати, а відтак суд не
повинен був враховувати дані виплати
під час розгляду справи про
відшкодування моральної шкоди, яка
відшкодовується одноразово.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, судом
правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань України в м.
Червонограді відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 20 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :
Мікуш Ю.Р.

Судді:
Ніткевич А.В.

Павлишин О.Ф.