Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

Головуючого судді
ЛАСТОВКИ Н.Д.

при секретарі
Фузік Г.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача № 1
Мацієвської О.П.

представника відповідача № 2
Максимишиної О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до Комунального
підприємства «Керуюча дирекція
Дніпровського району м. Києва»,
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації, треті особи
Служба у справах дітей Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації, Управління праці та
соціального захисту населення
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації про визнання
права користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4, звернулася з позовом до
відповідача КП по УЖГ Дніпровського
району м. Києва, третя особа
Дніпровська районна в м. Києві державна
адміністрація про визнання права
користування жилим приміщенням, в
якому просить визнати за нею право
користування квартирою АДРЕСА_1, та
визнати її наймачем спірної квартири
замість померлого ОСОБА_5, також
зобов'язати КП по УЖГ Дніпровського
району м. Києва укласти з нею договір
найму квартири АДРЕСА_1.

Позивач свої позовні вимоги мотивує
тим, що ОСОБА_5 є її батьком. В 2011 році
він згідно розпорядження Дніпровської
РДА у м. Києві від 25 березня 2011 року № 147,
на підставі ордеру № 013206 серія Б від 20
липня 2011 року, отримав у користування
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 21,0 кв. м. Спірна
квартира була надана замість
службового помешкання, на підставі
того, що її батько відпрацював
двірником тринадцять років.
Користуючись своїми конституційними
правами 05 серпня 2011 року ним було
подано до ЖРЕО-408 на ім'я керівника
органу приватизації Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації заяву про приватизацію
квартири АДРЕСА_1. Зазначила, що її
батько ОСОБА_5 був інвалідом ІІ - групи
та потребував постійної опіки, тому їй
було запропоновано переїхати з
помешкання, де вона зареєстрована зі
своєю неповнолітньою дитиною (АДРЕСА_2),
до місця проживання її батька ОСОБА_5,
чим вона й скористалася, та у серпні 2011
року вселилася до квартири АДРЕСА_1, у
зв'язку з чим, як член сім»ї наймача,
набула право користування спірною
квартирою. Також, зазначила, що
зареєструватися за вищевказаною
адресою не мала можливості, оскільки
вимоги Житлового кодексу Української
РСР встановлюють мінімальну кількість
житлової площі на одну особу, яка не
відповідає жилій площі з якої
складається спірна квартира. Вона є
дитиною померлого ОСОБА_5, членом його
сім'ї, та з серпня 2011 року проживала та
користувалася нарівні з наймачем усіма
правами та несла усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. За час проживання в спірній
квартирі, вона намагалася обладнати
помешкання для більш комфортних умов, а
саме нею було придбано м'які меблі,
будівельні матеріали, здійснювалася
доставка та ремонтні роботи із
залученням її знайомих. Крім того, було
встановлено душову кабіну з глибоким
піддоном та укладено публічний договір
№ 2844033 про надання послуг кабельного
телебачення і/або Інтернет і локальної
сітки. Разом з тим, зважаючи на
інвалідність її батька, всі комунальні
та інші платежі сплачувалися за її
рахунок. Тобто, вона з батьком з серпня
2011 року вела спільне господарство.
ІНФОРМАЦІЯ_6 її батько ОСОБА_5 раптово
помер від гострого трансмурального
інфаркту міокарда. В подальшому на
оплату комунальних послуг прийшло не
заповнене платіжне доручення,
внаслідок чого вона звернулася до
керівника ЖРЕО-408, з метою з'ясування
цієї обставини, на що отримала
відповідь, що її батька ОСОБА_5 було
знято з реєстрації, з причин його
смерті. Вона отримала відмову в
здійсненні реєстрації її та її
неповнолітньої доньки в квартирі
АДРЕСА_1, та відмову в перереєстрації
договору найму на дану квартиру,
вказавши її як наймача. Вона є єдиною
спадкоємицею свого батька, однак у
зв'язку з тим, що його заява про
приватизацію не була передана до
органу приватизації й ніякого
документу на ім'я батька видано не було,
вона отримала відмову у видачі
свідоцтва, у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документу.

06 листопада 2013 року в судовому
засіданні, за клопотанням представника
позивача, в якості третіх осіб, що не
заявляють самостійних вимог, було
залучено до участі у справі Службу у
справах дітей Дніпровської районної в
м. Києві державної адміністрації, та
Управління праці та соціального
захисту населення Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації.

В судовому засіданні, яке відбулося 21
січня 2014 року, було проведено заміну
відповідача з КП по УЖГ Дніпровського
району м. Києва на КП «Керуюча дирекція
Дніпровського району м. Києва», та в
якості співвідповідача залучено
Дніпровську району в м. Києві державну
адміністрацію.

Представник позивача в судовому
засіданні підтвердила позовні вимоги в
повному обсязі та просила їх
задовольнити, з підстав викладених у
позові.

Позивач в судове засідання не
з»явилася, однак до суду 25 квітня 2014
року надійшла заява, згідно якої вона
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача КП «Керуюча
дирекція Дніпровського району м.
Києва» Мацієвська О.П. заперечила проти
задоволення позовних вимог, та
пояснила, що на підставі розпорядження
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації від 21.02.2011 року
№ 75, будинок № 8-б по вулиці Стальського
в місті Києві був переданий на баланс
Комунальному підприємству по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва (з 02.09.2013
року - на баланс Комунального
підприємства «Керуюча дирекція
Дніпровського району м. Києва» на
підставі розпорядження Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації від 17.06.2013 року № 335).
Наймачем квартири АДРЕСА_1, яка
належить до комунальної власності
територіальної громади м. Києва, був
ОСОБА_5 на підставі ордера № 013206 серія
Б, виданого 20.07.2011 року Дніпровською
районною в м. Києві державною
адміністрацією. Після передачі даного
будинку від відомчого житлового фонду
до комунальної власності, спірна
квартира потребувала ремонту, а тому,
на той час, в ній не могла проживати
позивач разом зі своєю малолітньою
донькою та батьком. Позивач та її
донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно
зареєстровані та фактично проживали в
АДРЕСА_2 та мають право користування
саме цією квартирою. Ремонт був
здійснений позивачем та її чоловіком
після смерті ОСОБА_5 Батько позивача
ОСОБА_5 був зареєстрований в спірній
квартирі один, нарахування за
житлово-комунальні послуги
здійснювалися тільки на одну особу, із
заявою про реєстрацію інших осіб або
про нарахування на них
житлово-комунальних послуг не
звертався. Факт проживання сторонніх
осіб встановлено Актом ЖРЕО-408 від
25.02.2013 року, тобто після смерті ОСОБА_5
Позивач ОСОБА_4 зверталася з приводу
здійснення реєстрації за адресою:
АДРЕСА_1, в Державну міграційну службу,
та з приводу нарахування на неї
житлово-комунальних послуг в ЖРЕО-408,
вже після смерті батька, а саме 27.02.2013
року. Надані позивачем квитанції
підтверджують оплату за послуги
телефоного зв"язку та за спожиту
електроенергію також після смерті
наймача ОСОБА_5 Нарахування
житлово-комунальних послуг на спірну
квартиру ( після зняття наймача з
реєстрації 22.01.2013 року) з 01.02.2013 року не
здійснюється.

Представник співвідповідача
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації Максимишина
О.М. в судовому засіданні заперечила
проти задоволення позовних вимог, та
пояснила, що спірна квартира була
надана ОСОБА_5 на підставі ордеру у 2011
році. Позивач не надала до суду жодних
доказів, щодо підтвердження звернення
її разом з донькою до ЖРЕО № 408 стосовно
реєстрації їх у спірній квартирі за
згодою та за час життя її батька. Крім
того, позивач, разом зі своєю донькою,
по цей час, зареєстрована та проживає
за адресою: АДРЕСА_2 Також, в судовому
засіданні не була доведена та
обставина, що ОСОБА_5 потребував
догляду. Крім того, в протиріч
викладеному позивачем, представник
позивача вказує на те, що батько
позивача працював до моменту смерті.
Докази того, що позивач сплачувала
комунальні послуги, за час життя її
батька, в матеріалах справи відсутні.
Доводи позивача з приводу того, що вона
здійснювала ремонт в квартирі також не
є доведеними.

Представник третьої особи Служби у
справах дітей Дніпровської районної в
м. Києві державної адміністрації в
судове засідання не з'явився, однак до
суду надійшло клопотання про розгляд
справи у його відсутність, позовні
вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник третьої особи Управління
праці та соціального захисту населення
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації в судове
засідання не з'явився, однак до суду
надійшло клопотання, згідно якого
просив розглянути справу у його
відсутність за наявними в матеріалах
справи доказами.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність третіх осіб, за наявними у
справі доказами.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача № 1
та представника відповідача № 2,
показання свідків, дослідивши зібрані
по справі докази в їх сукупності,
прийшов до наступного висновку.

Згідно зі ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 61 ЦПК України обставини,
які визнаються сторонами, не
підлягають доказуванню.

Згідно Свідоцтва про встановлення
батьківства Серія НОМЕР_1 від 02 вересня
1989 року ОСОБА_5 визнаний батьком дитини
ОСОБА_4, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 у
ОСОБА_8, у зв'язку з чим прізвище
позивача було змінено на «ОСОБА_4». (а.с.
8)

В судовому засіданні встановлено, що
прізвище позивача було змінено з
«ОСОБА_4» на «ОСОБА_4», у зв'язку з
укладенням шлюбу з ОСОБА_9. (а.с. 10)

Разом з тим, сторонами не
заперечується, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_6
ОСОБА_5 є батьком позивача ОСОБА_4 (а.с. 8)

На підставі розпорядження
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації від 21.02.2011 року
АДРЕСА_7 був переданий на баланс
Комунальному підприємству по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва (з 02.09.2013
року - на баланс Комунального
підприємства «Керуюча дирекція
Дніпровського району м. Києва» на
підставі розпорядження Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації від 17.06.2013 року № 335). (а.с.
219-220)

Сторонами визнається, що наймачем
квартири АДРЕСА_1, яка належить до
комунальної власності територіальної
громади м. Києва, був ОСОБА_5 на підставі
ордера № 013206 серія Б, виданого 20.07.2011
року Дніпровською районною в м. Києві
державною адміністрацією. (а.с. 12)

Позивач у своєму позові зазначає, що
ОСОБА_5 був інвалідом ІІ групи та
потребував постійної опіки, у зв'язку з
чим вона разом зі своєю донькою була
змушена переїхати за місцем реєстрації
та проживання її батька, з метою
здійснення догляду за ним, однак в
судовому засіданні не була доведена та
обставина, що ОСОБА_5 дійсно потребував
догляду. Крім того, в протиріч
викладеному позивачем, представник
позивача вказує на те, що батько
позивача працював до моменту смерті.

В судовому засіданні знайшов
підтвердження той факт, що після
передачі даного будинку від відомчого
житлового фонду до комунальної
власності, спірна квартира потребувала
ремонту. Дана обставина не
заперечується позивачем та
представником позивача, а тому
ствердження позивача про той факт, що
вона вже мешкала в спірній квартирі з
серпня 2011 року з 3-х річною дитиною, є
сумнівним.

Про те, що квартира знаходилася в
неналежному санітарному стані
свідчить витяг з журналу обходу
квартир будинку № 8-6 по вулиці С.
Стальського в м. Києві (останній запис -
вересень 2012 року). (а.с. 221)

До матеріалів справи долучена копія
договору на організацію та проведення
поховання від 27.12.2012 року, однак даний
доказ підтверджує лише факт виконання
обов'язку позивачем ОСОБА_4, як доньки,
виконати свій моральний обов'язок
перед померлим, а не факт їх спільного
проживання однією сім'єю. (а.с. 23-а)

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач та її донька були постійно
зареєстровані в АДРЕСА_2 що
підтверджується Довідкою ЖБК «УРОЖАЙ»
№ 3 від 04 лютого 2014 року. (а.с. 18) Таким
чином, зазначені особи мають право
користування вищевказаною квартирою.

Свідок з боку позивача ОСОБА_10 суду
показав, що він є сусідом позивача та
проживає в АДРЕСА_8 разом зі своєю
сім'єю. Всі члени сім'ї, а саме його
дружина та дитина зареєстровані в
даному житловому приміщенні, яке є
ідентичним до спірної квартири за
житловою площею. Йому не відомі
прізвища сусідів, він знає лише їх
імена. Зазначив, що у власній квартирі
він зареєстрований близько 5-6 років, та
був свідком того, що позивач, її донька
та батько постійно проживали в
квартирі з 2010 або 2011 року. Пояснив, що
спірна квартира є однокімнатною та
складає близько 13 кв. м., і дана площа є
дуже маленькою для проживання трьох
осіб. Крім того, в момент вселення
позивача зі своєю сім'єю спірна
квартира була у занедбаному та
жахливому стані. Також, зазначив, що він
робив ремонт одночасно з сусідами, а
саме такі дії мали місце в 2011-2012 роках. В
нього була можливість бути в квартирі
АДРЕСА_1. Останній раз він був в спірній
квартирі в червні 2014 року. Повідомив, що
в квартирі знаходились меблі такі як
два спальні ліжка, ліжко дитяче, стіл,
техніка. Що нового придбано було з
моменту першого його візиту й
останнього чітко пояснити не зміг. Де
працює позивач йому не відомо, але
зазначив, що вона постійно працює.

Однак покази даного свідка, суд не
приймає до уваги, оскільки вони є
сумнівними, так як не узгоджуються з
матеріалами справи та мають деякі
неточності. Таким чином, між свідком та
позивачем дружні відносини відсутні,
факт спільного проживання позивача
ОСОБА_4 з її батьком ОСОБА_5, та ведення
ними спільного господарства, свідок
підтвердити не зміг.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_11, яка є майстром технічної
дільниці, суду показала, що бачила
померлого ОСОБА_5, коли здійснювала
обхід квартири АДРЕСА_1 у листопаді 2012
року. Підставою огляду стало
повідомлення до ЖРЕО-408 в телефонному
режимі про те, що мешканець квартири
НОМЕР_1 збирає з сміттєзбірників різні
будівельні матеріали та захаращує ними
квартиру, квартира знаходиться в
незадовільному санітарному стані, з
квартири йде неприємний запах. При
обстеженні зазначеної квартири було
виявлено, що вона дійсно знаходиться в
захаращеному стані, розповсюджувався
неприємний запах, меблі були відсутні.
На її запитання про те, хто в квартирі
проживає, ОСОБА_5 відповів, що він
проживає один. Зазначила, що ОСОБА_5
того дня було зроблено зауваження про
приведення квартири в належний
санітарний стан. Повідомила, що вона
була присутня при повторному
обстеженні квартири в лютому 2013 року,
та стала свідком того, що на той час там
робився ремонт, було здійснено
перепланування, стояли нові меблі,
телевізор. В квартирі знаходилася
позивач ОСОБА_4, її чоловік та дитина.
Позивачу ОСОБА_4 було вручено припис
про звільнення квартири, від підпису в
якому вона відмовилася. Разом з тим,
позивача та її чоловіка, вона бачила і в
кабінеті начальника ЖРЕО-408 весною 2013
року, коли позивач вимагала відкрити на
неї особовий рахунок на спірну
квартиру та зареєструвати її з донькою
- ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в даному жилому
приміщенні.

Покази даного свідка, суд приймає до
уваги, оскільки вони в повному обсязі
узгоджуються з матеріалами справи та є
доведеними в судовому засіданні. Крім
того, даний свідок є майстром технічної
дільниці по обслуговуванню саме
будинку, де проживав ОСОБА_5, а тому є
обізнаною щодо мешканців даного
будинку.

В підтвердження того, що позивач та її
донька проживали за місцем постійної
реєстрації, а саме в квартирі АДРЕСА_2 є:
довідка управління освіти
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації від 02.04.2014 року
про те, що ОСОБА_6 відвідувала
дошкільний навчальний заклад № 521, який
розташований поряд з вул. Малишка в м.
Києві, до березня 2013 року; (а.с. 222-223)
поясненнями свідка ОСОБА_11, яка в
листопаді 2012 року, за скаргою сусідів,
відвідала квартиру АДРЕСА_1.

Суд не приймає до уваги пояснення
представника позивача про те, що
позивачем було проведено ремонтні
роботи в спірній квартирі, та для
поліпшення комфортних умов для
проживання було придбано та доставлено
м'які меблі, будівельні матеріали,
встановлено душову кабіну, оскільки
видаткові накладні з ТОВ «Епіцентр», що
містяться в матеріалах справи від 20
грудня 2011 року, 18 грудня 2011 року та 10
січня 2012 року, не є підтвердженням
факту придбання саме позивачем ОСОБА_4
(прізвище якої написано від руки) і саме
для облаштування спірної квартири. (а.с.
33-36)

В матеріалах справи наявні фото,
датовані 22 жовтня 2013 року та надані
позивачем (а.с. 107-111), які підтверджують
той факт, що ремонт був здійснений
після смерті ОСОБА_5 (а.с. 107-111)

Довідки ЖРЕО-408 від 02.07.2013 року за № № 210,
211 свідчать про те, що ОСОБА_5 був
зареєстрований один, нарахування за
житлово-комунальні послуги
здійснювалися тільки на одну особу, із
заявою про реєстрацію інших осіб або
про нарахування на них
житлово-комунальних послуг не
звертався. (а.с. 224-225)

Докази того, що позивач сплачувала
комунальні послуги, за час життя її
батька, в матеріалах справи відсутні.

Факт проживання сторонніх осіб
встановлено Актом ЖРЕО-408 від 25.02.2013
року, (а.с. 226) з якого вбачається, що
після смерті ОСОБА_5 позивач ОСОБА_4
зверталася з приводу її реєстрації за
адресою: АДРЕСА_1, в Державну міграційну
службу, та з приводу нарахування
житлово-комунальних послуг в ЖРЕО-408,
вже після смерті ОСОБА_5, а саме 27.02.2013
року. Надані позивачем квитанції
підтверджують оплату за послуги
телефонного зв'язку та спожиту
електроенергію також після смерті
наймача ОСОБА_5

В судовому засіданні встановлено, що
нарахування житлово-комунальних
послуг на спірну квартиру (після зняття
наймача з реєстрації 22.01.2013 року) з
01.02.2013 року не здійснюється.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, установлених ст. 61 цього
Кодексу.

Згідно з ст. 64 ЖК Української РСР члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються на рівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму житлового
приміщення.

Повнолітні члени сім'ї несуть
солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов»язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім»ї наймача належить дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім»ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Відповідно до положень ст. 65 ЖК
Української РСР наймач вправі в
установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім»ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення
як члени сім'ї наймача, набувають
рівного з іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

При цьому, позивач не надала суду
жодних доказів, які б підтверджували
згоду її батька ОСОБА_5 на вселення до
спірної квартири. А саме, в ЖРЕО № 408
відсутня заява ОСОБА_5 про вселення до
нього позивачки разом з її донькою та
заява на реєстрацію їх в спірній
квартирі.

Тобто, твердження позивача, про те, що
вона вселилась в спірну квартиру саме
як член сім»ї наймача є недоведеними, а
письмові заяви сусідів, що містяться в
матеріалах справи, не є належними
доказами в порядку цивільного
судочинства. Крім того, був порушений
встановлений порядок при вселені в
жиле приміщення, оскільки позивач та її
донька в спірній квартирі не
зареєстрована, а спірне приміщення не є
постійним місцем їх проживання,
оскільки позивачка з донькою
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2,
доказів про ведення з наймачем
спільного господарства позивачкою не
надано.

З врахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову ОСОБА_4 до Комунального
підприємства «Керуюча дирекція
Дніпровського району м. Києва»,
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації, треті особи
Служба у справах дітей Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації, Управління праці та
соціального захисту населення
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації про визнання
права користування жилим приміщенням
слід відмовити.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір» інваліди І
та ІІ груп, законні представники
дітей-інвалідів і недієздатних
інвалідів І та ІІ груп звільняються від
сплати судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи, а
тому вона звільнена від сплати
судового збору за подачу позову до
суду. (а.с. 21)

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України у
разі залишення позову без задоволення,
закриття провадження у справі або
залишено без розгляду позову позивача,
звільненого від сплати судових витрат,
судові витрати компенсуються за
рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 5 Закону України «Про судовий збір»,
ст. ст. 64, 65 ЖК Української РСР, ст. ст. 10,
11, 59, 60, 61, 169, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до
Комунального підприємства "Керуюча
дирекція Дніпровського району м.
Києва", Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації, треті особи
Служба у справах дітей Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації, Управління праці та
соціального захисту населення
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації про визнання
права користування жилим приміщенням -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва протягом 10
днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: