Справа № 234/3137/14-ц
Провадження № 2/234/1984/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2014 року
м. Краматорськ

Краматорський міський суд
Донецької області

у складі: головуючого судді
Клімова В.В.

при секретарі Ткачовій А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Бикової М.А.,

свідка ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», треті особи: ОСОБА_5,
орган опіки та піклування виконавчого
комітету Краматорської міської ради,
про стягнення визнання недійсним
договору майнової поруки та договору
іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

18.03.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк», треті особи: ОСОБА_5,
Орган опіки та піклування виконавчого
комітету Краматорської міської ради,
про стягнення визнання недійсним
договору майнової поруки та договору
іпотеки.

Позивачка у судовому засіданні на
позовних вимогах наполягала та
пояснила що під час укладання
кредитного договору № 532-06 від 23.08.2006
року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ « Приватбанк»
вона була залучена поручителем
позичальника, який був на той час її
чоловіком. У якості залогового майна
між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» були
оформлені 23.08.2008 року договори іпотеки
та поруки. Предметом іпотеки була
нерухомість, а саме квартира за
адресою: АДРЕСА_1. На час оформлення
договору іпотеки за адресою: АДРЕСА_1
була зареєстрована та мешкала з нею її
неповнолітня донька ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1. При нотаріальному
оформленні договору іпотеки були
допущені суттєві порушення діючого
законодавства, а саме не було надано
нотаріусу дозволу органа опіки та
піклування на оформлення іпотечного
договору між позивачкою та ПАТ КБ
«Приватбанк». При підписанні договору
іпотеки позивачка давала свій паспорт
нотаріусу. У паспорті, на 7 сторінці, в
особливих відмітках, вписана її
неповнолітня дитина «ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1». Нотаріус, якій
посвідчував договір, на увагу цій факт
не взяв. З питанням про надання їй
дозволу на оформлення договору іпотеки
вона до органу опіки та піклування не
зверталась. У відповідності до ст. 215 ЦК
України, правовим наслідком
недотримання сторонами при укладанні
угод вимог закону є недійсність такої
угоди. Зміст договору іпотеки від 23.08.2006
року не відповідає вимогам ст.18 Закону
України «Про захист прав споживачів».
Просить суд визнати недійсним договір
майнової поруки від 23.08.2006 року
підписаний позивачкою та
представником ПАТ КБ «Приватбанк»,
ОСОБА_5; визнати недійсним договір
іпотеки від 23.08.2006 року, предметом якого
є ціла трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1,
що складає цілу ідеальну частку,
підписаний позивачкою та
представником ПАТ КБ «Приватбанк»; а
також стягнути з відповідача понесені
судові витрати.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав викладених у позові та просив
їх задовольнити.

Третя особа - ОСОБА_5 у судове
засідання не з'явився по невідомій суду
причині, про розгляд справи
повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи - органу
опіки та піклування виконавчого
комітету Краматорської міської ради
ОСОБА_7 у судове засідання не з'явилася,
надала заяву про розгляд справи за її
відсутності,та просила долучити до
матеріалів справи висновок. Згідно
наданого висновку орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Краматорської міської ради вважає, що
позовна заява підлягає задоволенню з
наступних підстав. При укладенні
договору іпотеки квартири АДРЕСА_1,
дозвіл опікунської ради виконкому
Краматорської міської ради щодо
укладання договору іпотеки нерухомого
майна де була зареєстрована
неповнолітня дитина не надавався, що
свідчить про порушення вимог ст. 47
Конституції України. На час укладання
договору іпотеки спірної квартири
власником квартири неповнолітня
ОСОБА_6 була неповнолітньою. Вона мала
право користуватися майном своєї
матері. У квартирі АДРЕСА_1 знаходилися
її особисті речі, меблі, одяг, тобто
дитина фактично мешкала та
користувалася цим приміщенням. З
вищенаведеного вбачається, що при
укладанні договору іпотеки необхідно
було звернутися до органу опіки та
піклування для отримання згоди.
Всупереч цьому ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_5 до
органу опіки не зверталася та органом
опіки згода на передання квартири у
заставу, право користування яким мала
неповнолітня дитина, не надавалося. На
теперішній час, через те, що договір
іпотеки від 23.08.2006 року було укладено
без дотримання вимог чинного
законодавства, квартира АДРЕСА_1
перебуває в іпотеці та міським судом
розглядається справа по виселенню зі
спірної квартири усіх мешканців,
однією з яких є неповнолітня онука
позивачки. Виселення з квартири в
подальшому унеможливлює користування
цим нерухомим майном ОСОБА_8, 2011 р.н.
Враховуючи вищевикладене, при
укладенні договору іпотеки квартири
АДРЕСА_1 було грубо порушено права
дітей на житло, яке передбачено ст. 47
Конституції України, п.1 ст.176 Сімейного
кодексу України яким передбачено
обов'язок батьків передати у
користування дитині майно, яке має
забезпечити їх виховання та розвиток.
Незважаючи на те, що сьогодні ОСОБА_6 є
повнолітньою, саме недотримання в
момент укладання вимог Цивільного
кодексу України призвело до того, що
зараз зачіпляються права
неповнолітньої ОСОБА_8, 2011 р.н..
Враховуючи те, що договір іпотеки
спірної квартири було укладено
сторонами всупереч вимогам ч.І ст.203 ЦК
України. ч.З. ст.17 Закону України «Про
охорону дитинства» без відповідного на
це дозволу органу опіки та піклування,
що є підставою для визнання його
недійсним.(а.с.57-58)

Представник відповідача у
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог оскільки
вважає позовні вимоги
необґрунтованими та такими, що не
відповідають дійсним обставинам
справи, за наступних підстав. 23.08.2006 р.
був укладений кредитний договір № 532М-06
між ОСОБА_5 та ЗАТ КБ ПРИВАТБАНК. В
рахунок забезпечення виконання
зобов'язань за цим кредитним договором
ОСОБА_1 уклала 23.08.2006 року з ЗАТ КБ
ПРИВАТБАНК договір іпотеки, за яким
надала Банку в іпотеку своє майно -
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Договір іпотеки від 23.08.2006 року
був посвідчений державним нотаріусом
Першої Краматорської державної
нотаріальної контори Фареніком О.О. На
теперішній час суддею Ткачовою С.М.
Краматорського міського суду
розглядається справа про звернення
стягнення на предмет іпотеки, а саме на
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. За клопотанням представника
ПАТ КБ ПРИВАТБАНК судом була
витребувана довідка про склад сім'ї з
нотаріальної справи по укладанню
договору іпотеки від 23.08.2006 року, яка
була надана нотаріусу Фаренік О.О. для
посвідчення договору іпотеки від 23.08.2006
року. Відповідно до змісту цієї довідки
не зрозуміло хто саме був
зареєстрований та/або мешкав за
адресою: АДРЕСА_1 на час укладання
договору іпотеки, але про те, що там
була зареєстрована та/або мешкала
неповнолітня дитина інформації теж
немає. Тобто, має бути встановлений
факт мешкання неповнолітньої дитини у
іпотечному приміщені на час укладання
договору іпотеки та те, що іншого майна
для мешкання у дитини на той час і було.

Позивач звернулась з позовом про
визнання недійсним договору іпотеки
від 23.08.2006 р. у березні 2014 року у зв'язку
з тим, що ПАТ КБ ПРИВАТБАНК звернувся до
Краматорська міського суду з позовом
до ОСОБА_1 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселенні усіх
мешканців з цього приміщення (справа
розглядається по суті). Про існування
договору іпотеки від 23.08.2006 року на
передачу майна (квартири) у заклад
Банку ОСОБА_1 знала відповідно з
моменту його укладання та посвідчення
нотаріусом, так як власноруч його
підписував та надавала нотаріусу для
цього необхідні документи. Але, в
позовній заяві позивач не вказує
поважних причин пропуску строку
позовної давності та не заявлено про
поновлення строку для подання цієї
позовної заяви. Також позивач у
позовній заяві вказує, що укладала
майнову поруку з ЗАТ КБ ПРИВАТБАНК. Але
цей факт не відповідає дійсності, так
як ОСОБА_1 уклала з ЗАТ КБ ПРИВАТБАНК
23.08.2006 року договір поруки та стала
Поручителем перед Банком за виконання
ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним
договором № 532М-06 від 23.08.2006 року. Тобто
укладений відповідно ст. 553-559 ЦК
України договір поруки, не можна
вважати договорі майнової поруки, тому
що предметами цих договорів є різні
підстави. Майнова порука це і є по суті
укладений договір іпотеки, за яким було
надано в іпотеку (заставу) майно. Тому
вважає, що позивачем безпідставно та
помилково був ототожнений договір
поруки з майновою порукою та не було
надано жодних підстав для визнання
договору поруки від 23.08.2006 року
недійсним. Просить суд застосувати
строк позовної давності до позовних
вимог та відмовити у їх задоволенні у
повному обсязі.

Допитаний у судовому засіданні у
якості свідка державний нотаріус
Першої державної нотаріальної контори
ОСОБА_4 пояснив, що 23.08.2006 року був
посвідчений договір іпотеки між ОСОБА_1
та ЗАТ КБ «Приватбанк», згідно якого
ОСОБА_1 надала банку в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1. При посвідченні зазначеного
договору у нотаріальній конторі були
надані наступні документи: договір
поруки, довідка про склад сім'ї
(відповідно до якої, на момент
укладення договору іпотеки у
зазначеній квартирі були
зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_5),
договір дарування (відповідно до якого
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1),
довідка БТІ. Згідно наданих документів
дані про реєстрацію неповнолітніх
дітей у квартирі АДРЕСА_1 на момент
посвідчення договору іпотеки були
відсутні.

У судовому засіданні встановлено,
що 23.08.2006 р. був укладений кредитний
договір № 532М-06 між ОСОБА_5 та ЗАТ КБ
ПРИВАТБАНК. В рахунок забезпечення
виконання зобов'язань за цим кредитним
договором ОСОБА_1 уклала 23.08.2006 року з
ЗАТ КБ ПРИВАТБАНК договір іпотеки, за
яким надала Банку в іпотеку своє майно -
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.(а.с.7-12)

Згідно договору дарування від
15.09.2000 року ОСОБА_1 є власником квартири
АДРЕСА_1.(а.с.65)

Згідно довідки про склад сім'ї та
реєстрації від 14.01.2014 року у квартирі
АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_8(а.с.5)

Згідно довідки ПП «Техстрой» від 21.08.2006
року, яка була надана приватному
нотаріусу при посвідченні договору
іпотеки та договору майнової поруки,
ОСОБА_5, 1962 року народження, мешкає за
адресою: АДРЕСА_1 та має на утриманні
дружину ОСОБА_1, 1958 року народження.
(а.с.64)

Відповідно до свідоцтва про народження
серія НОМЕР_1 батьками ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_8 є ОСОБА_5 та ОСОБА_1.(а.с.6)

Також у судовому засіданні
встановлено, що на момент винесення
рішення по даній справі суддею
Краматорського міського суду Ткачовою
С.М. розглядається справа про звернення
стягнення на предмет іпотеки, а саме на
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, що не оспорюється сторонами.

Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України
визначено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України
передбачено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

У судовому засіданні представник
відповідача наполягав на застосуванні
строків позовної давності, що є на його
думку підставою для відмови у позові,
так як строк позовної давності
закінчився.

У відповідності до роз'яснень,
викладених у п.11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№14 "Про судове рішення у цивільній
справі", установивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення рішення, крім випадків, коли
позов не доведено, що є самостійною
підставою для цього.

Відповідно до п. 28. постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", до окремих
видів вимог, пов'язаних з визнанням
правочинів недійсними, встановлено
спеціальну позовну давність (частини
третя, четверта статті 258 ЦК). Перебіг
позовної давності щодо вимог про
визнання правочинів недійсними
обчислюється не з моменту вчинення
правочину, а відповідно до частини
першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. ЦК встановлено
винятки з цього правила щодо окремих
вимог, пов'язаних з визнанням
правочинів недійсними (частини друга,
третя статті 261 ЦК).

Позивачка ОСОБА_1 звернулась з позовом
про визнання недійсним договору
іпотеки 18 березня 2014 року.

Договір іпотеки був заключний та
посвідчений державним нотаріусом
Першої Краматорської державної
нотаріальної контори Фареніком О.О.
23.08.2006 року. Про існування договору
іпотеки від 23.08.2006 року на передачу
майна (квартири) у заклад Банку ОСОБА_1
знала відповідно з моменту його
укладання та посвідчення нотаріусом,
так як власноруч його підписувала та
надавала нотаріусу для цього необхідні
документи.

Таким чином, перебіг строку позовної
давності почався з моменту укладання
цього іпотечного договору, однак позов
пред'явлено до суду лише 18.03.2014 року,
тобто з пропуском строку позовної
давності.

Позивачкою не було завлено клопотання
про поновлення строку позовної
давності та не надано жодного доказу на
підтвердження того, що нею пропущено з
поважних причин строк для звернення до
суду з позовом.

Враховуючи наведене, суд вважає
за необхідне у задоволенні позову
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк», треті особи: ОСОБА_5,
орган опіки та піклування виконавчого
комітету Краматорської міської ради,
про стягнення визнання недійсним
договору майнової поруки та договору
іпотеки відмовити у зв'язку зі спливом
позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 8,10,60,213,215,224-225 ЦПК України, ст. ст.
256, 257, 261, 267 ЦК України, Пленумом
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№14 "Про судове рішення у цивільній
справі", суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк», треті
особи: ОСОБА_5, орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Краматорської міської ради, про
стягнення визнання недійсним договору
майнової поруки та договору іпотеки -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення може
бути подана до Апеляційного суду
Донецької області через Краматорський
міський суд Донецької області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Краматорського

міського суду:
В.В.Клімов