У х в а л а

іменем україни

3 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.

суддів: Коротуна
В.М.,
Мостової Г.І.,

Касьяна
О.П.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
заочне рішення Новотроїцького
районного суду Херсонської області від
18 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Херсонської області від 03 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги
тим, що 25 вересня 2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі
5220 грн., зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем ОСОБА_3 умов кредитного
договору станом на 06 червня 2013 року
утворилась заборгованість у розмірі
77054 грн. 90 коп., яку позивач і просив
стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Новотроїцького
районного суду Херсонської області від
18 грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 03 квітня 2014 року, в
задоволенні позову було відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
ухвалені судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що позивачем пропущено строк
звернення до суду з позовом.

Проте повністю з такими висновками
cудів погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Судами встановлено, що 25 вересня 2007
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір,
відповідно до умов якого ОСОБА_3
отримав кредит у розмірі 5220 грн.,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем ОСОБА_3 умов кредитного
договору станом на 06 червня 2013 року
утворилась заборгованість у розмірі
77054 грн. 90 коп., яку позивач і просив
стягнути з відповідача на свою користь.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Отже, законодавством чітко та
однозначно врегульовано, що підставою
застосування позовної давності є
виключно на це заява сторони у спорі
під час розгляду справи у суді першої
інстанції.

Установлено, що матеріали справи не
містять заяви ОСОБА_3, поданої до суду
першої інстанції про застосування
строку позовної давності.

Відповідна правова позиція висловлена
у постанові Верховного Суду України
від 20 листопада 2013 року у справі №
6-126цс13.

Крім того, вирішуючи справу, суди не
надали належної оцінки тому, що в
матеріалах справи наявні, як умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка» «Стандарт») (а.с.
5‒?14), так і умови надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»,
«Стандарт»), що мають інший зміст, ніж
раніше надані банком умови (а.с. 95‒?101),
зазначені умови не містять доказів
щодо дати їх затвердження та чинності
на час підписання заяви саме в такій
редакції, що унеможливлює вважати
належним доказом термін позовної
давності у 5 років згідно з п. 6.5 Умов, що
має суттєве значення для вирішення
спору.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судами порушено норми
матеріального та процесуального права,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості. Зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
судових рішень із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Новотроїцького
районного суду Херсонської області від
18 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Херсонської області від 03 квітня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

О.П. Касьян

Г.І. Мостова

С.П. Штелик