АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1426/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19 Пархета А. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Скіць М. І. УХВАЛА
13 серпня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоСкіця М. І.суддівОхріменко
Н. І. , Качана О. В. при секретаріВолвенко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства "АІСЕ Україна" на рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 15 квітня 2014 року
у справі за позовом Приватного
акціонерного товариства "АІСЕ Україна"
до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу,
в с т а н о в и л а :
В грудні 2013 року ПАТ ''АІСЕ Україна''
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6
та ОСОБА_7 про стягнення боргу,
мотивуючи тим, що 14 вересня 2002 року між
позивачем та ОСОБА_6 було укладено
до неї, які є невід'ємними частинами
13 листопада 2004 року між позивачем та
ОСОБА_7 було укладено Договір про
№ 2 до неї, виклавши Додаток № 2 до Угоди
у новій редакції. Дана Угода укладена в
рамках створеної позивачем в Україні
системи надання послуг з придбання
автомобілів ''Автоплан ''. Вказана
система відома під назвою ''придбання в
групах ''. Дана система продажу полягає
у створенні груп покупців, які бажають
придбати товар високої якості і які
стають учасниками системи.
На Асигнаційному акті від 28 жовтня 2004
року ОСОБА_6 було надано право
отримання автомобіля, яка скористалась
наданим їй правом та обрала автомобіль
17 грудня 2004 року ОСОБА_6 отримала
зареєструвала його на своє ім'я в
Уманському МРЕВ ДАІ ГУ МВС України в
Черкаській області - д.н.з. НОМЕР_1,
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_2, а також
зобов'язалась оплатити стовідсоткову
вартість автомобіля та вартість
наданих їй послуг шляхом сплати 84
щомісячних повних внесків.
13 листопада 2004 року між позивачем та
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір
поруки, за яким вони зобов'язались
солідарно відповідати перед позивачем
в повному обсязі за виконання ОСОБА_6
ОСОБА_6 протягом жовтня 2002 - січня 2005
року сплачувала щомісячні внески.
Однак починаючи з лютого 2005 року вона
порушила умови Угоди в частині повноти
сплати внесків. На неодноразові
звернення до відповідачів по питанню
сплати внесків результатів не
Станом на грудень 2013 року ОСОБА_6 не
виконала умов Угоди та Додатків і за
нею рахується борг у сумі 4 999 грн. 77 коп.,
а тому позивач і вимушений звернутись з
даним позовом до суду.
Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 15 квітня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "АІСЕ Україна"
посилаючись на неповне встановлення
усіх обставин справи, невідповідність
висновків суду обставинам, що мають
значення для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Звертаючись до суду з даним позовом ПАТ
"АІСЕ Україна" свої вимоги зокрема
обгрунтовувала тим, що 14 вересня 2002
року між сторонами укладено Угоду № 43948
та підписано Додатки № 1 та 2 до неї,
згідно котрої ОСОБА_6 стала учасником
системи АВТОПЛАН з метою придбання
автомобіля ВАЗ 21070 в групі по ціні 22400
грн.( а.с. 32-38).

13 листопада 2004 року сторонами до
вищезазначеного договору були внесені
зміни і відповідач погодилась отримати
автомобіль ВАЗ 21099 і 17.02.2004 року
зареєструвала транспортний засіб на
своє ім»я ( а.с. 36,43-44).

Посилаючись на положення Додатку № 2 до
угоди ПАТ "АІСЕ Україна" просило суд
стягнути з відповідачів на користь
товариства 4999 грн.77 коп. заборгованості
по внесках станом на листопад 2009 року
та виходячи з поточної вартості
автомобіля ВАЗ 21070, що становить 52540 грн.
56 коп.

Зазначало, що станом на листопад 2009
року відповідачкою було сплачено
чистих внесків 108, 1680% від
вищезазначеної ціни автомобіля та 41.60%
в оплату послуг позивача, розрахованих
також від вищезазначеної поточної ціни
автомобіля.

Також позивач вказував, що в листопаді
2009 року позивачці і поручителям були
направлені вимоги щодо втрати права на
виконання платіжних зобов»язань
шляхом внесення щомісячних платежів і
заявлено вимогу по погашенню
заборгованості одноразово з
визначенням кінцевого терміну 16
листопада 2009 року ( а.с. 53-58).

Розглядаючи справу, місцевий суд
дійшов висновку, що позивачем
пропущено строк позовної давності без
поважних причин і клопотання про
поновлення строку ПАТ "АІСЕ Україна" не
заявляло.

Колегія суддів загалом погоджується з
даним висновком суду першої інстанції,
зважаючи на таке.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що
строк позовної давності сплив 24
листопада 2012 року, зважаючи, що 24.11.2009
року ОСОБА_6 здійснила останню оплату.

Оскільки, позивач звернувся до суду з
позовом до відповідачів в грудні 2013
року, відповідачем заявлено клопотання
про застосування строку позовної
давності, ураховуючи, що позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦПК
України).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови в позові.

Позивач клопотання про поновлення
строку позовної давності не заявляв,
поважність причин його пропуску не
обґрунтовував.

З висновками суду першої інстанції, що
початок перебігу строку позовної
давності слід вважати з 16.11.200а року, а
саме з дати листа позивача на адресу
відповідачів в якому він попередив
останніх щодо втрати права на
виконання платіжних зобов»язань
шляхом внесення щомісячних платежів і
заявлено вимогу по погашенню
заборгованості одноразово з
визначенням кінцевого терміну 16
листопада 2009 року колегія суддів не
може погодитись оскільки останній
платіж було здійснено ОСОБА_6 24.11.2009
року і відповідно з цієї двти слід
рахувати перебіг строку позовної
давності однак колегія суддів
зазначає, що на суть ухваленого по
справі рішення дана обставина не
впливає.

Також колегія вважає, що судом першої
інстанції враховано основні принципи
застосування строку позовної давності.

Зокрема, у випадку, коли суд на підставі
досліджених у судовому засіданні
доказів установить, що право особи, про
захист якого вона просить, не порушено,
ухвалюється рішення про відмову в
задоволенні позову саме з цих підстав,
а не через пропуск строку давності.

Якщо ж буде встановлено, що таке право
особи порушено, стороною у спорі до
винесення рішення буде заявлено про
застосування позовної давності, і буде
встановлено, що строк позовної
давності пропущено без поважних
причин, суд на підставі ст. 267 ЦК України
ухвалює рішення, яким відмовляє в
позові за спливом позовної давності, а
при визнанні причини пропуску цього
строку поважною порушене право має
бути захищене.

Отже, при застосуванні позовної
давності та наслідків її спливу (ст. 267
ЦК України) необхідно досліджувати та
встановлювати насамперед обставини
про те, чи порушено право особи, про
захист якого вона просить, і лише після
цього - у випадку встановленого
порушення, і наявності заяви сторони
про застосування позовної давності -
застосовувати позовну давність та
наслідки її спливу.

Матеріали справи свідчать про те, що
судом першої інстанції в порядку ст. 212
ЦПК України всебічно, повно і
об'єктивно досліджено матеріали справи
в їх сукупності і підставно
застосовано норми процесуального та
матеріального права.

Виходячи з наведеного, судова колегія
не вбачає підстав для скасування чи
зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 218 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "АІСЕ Україна"
- відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 15 квітня 2014
року у справі за позовом Приватного
акціонерного товариства "АІСЕ Україна"
до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
однак може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :