Справа № 585/888/14-ц
Номер провадження 2/585/393/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
м.Ромни

Роменський міськрайонний суд
Сумської області в складі:

головуючої - судді
Очиргораєвої О.М.,

при секретарі Рибіній
Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ромни
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору недійсним
та стягнення отриманих по недійсному
договору коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 та прохав визнати
недійсним укладений 17 лютого 2007 року
між ним та ОСОБА_2 в усній формі договір
купівлі-продажу автомобіля ГАЗ-2752, рік
випуску 2001, куз. НОМЕР_3, шас. НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1. Також
просив стягнути з ОСОБА_2 на його
користь 72944 грн. 52 коп., сплачених за
договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 17
лютого 2007 року відповідачем на
підставі довіреності, виданої з правом
передоручення ОСОБА_3, посвідченої
приватним нотаріусом Глухівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
18.11.2006 року за реєстровим № 2388, було
видано довіреність від 17.02.2007 року,
посвідчену приватним нотаріусом
Роменського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстровану в реєстрі
за № 671, якою уповноважено позивача
продати за ціну та на умовах за своїм
розсудом належний ОСОБА_6 автомобіль
ГАЗ-2752, рік випуску 2001, куз. НОМЕР_3, шас.
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, з
правом керування цим транспортним
засобом, терміном до 18 листопада 2016
року.

А фактично між ним та відповідачем був
укладений договір купівлі-продажу
зазначеного вище автомобіля, за яким
ним було сплачено відповідачу ОСОБА_2
грошові кошти в розмірі 7 300 доларів
США.

31 липня 2007 року ОСОБА_1 було видано
тимчасовий реєстраційний талон на цей
автомобіль. Але 16 вересня 2009 року
придбаний ним згідно усного договору
купівлі-продажу автомобіль був
затриманий працівником Роменського МВ
УМВС та було виявлено факт підробки та
зміни ідентифікаційного номера кузова
автомобіля, в зв'язку з чим порушено
кримінальну справу за ознаками
злочину, передбаченого ст. 290 КК
України.

Прохаючи задовольнити позов, позивач
посилається на те, що укладений між ним
та відповідачем усний договір
купівлі-продажу автомобіля суперечить
нормам ЦК України та іншим актам
цивільного законодавства, зокрема
продавець, тобто відповідач, мав
передати покупцеві - позивачу товар,
під яким мається на увазі спірний
автомобіль, придатний для використання
відповідно до цієї мети. Але так як
встановлено, що ідентифікаційний номер
кузова проданого позивачу автомобіля є
підробленим і він не може реалізувати
своє право як власника даного
автомобіля, то просить визнати усний
договір купівлі-продажу автомобіля
недійсним і повернути сплачені
відповідачу за спірний автомобіль
кошти.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання
не з'явився, доручивши представляти
його інтереси представнику ОСОБА_7

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому
засіданні вимоги позову підтримав,
додатково пояснивши, що надаючи 17.02.2007
року доручення ОСОБА_1 з повноваженнями
останнього на продаж спірного
автомобіля, в дійсності ОСОБА_2 продав
автомобіль позивачу за кошти в сумі 7 300
доларів США. 16 вересня 2009 року проданий
позивачу автомобіль було затримано і
поставлено на штрафмайданчик
Роменського МВ УМВС, а в березні 2010 року
експертизою було встановлено, що
ідентифікаційний номер кузова
автомобіля є підробленим. 18 січня 2013
року ОСОБА_1 звертався до Роменського
МВ УМВС з заявою про повернення йому
автомобіля, на що отримав відповідь, що
автомобіль визнаний речовим доказом по
кримінальній справі, порушеній по
факту підробки та заміни
ідентифікаційного номера кузова і
повернути автомобіль його власнику не
представляється можливим. В зв'язку з
встановленими обставинами позивач не
може використовувати вказаний
автомобіль, тобто не може реалізувати
свої права як власника. Тому просить
визнати усний договір купівлі-продажу
автомобіля недійсним і повернути
позивачу сплачені за договором кошти в
сумі 72 944 грн. 52 коп.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову, пояснивши, що він
дійсно в 2007 році за дорученням продав
ОСОБА_1 вказаний вище автомобіль. В
цьому ж році він зняв автомобіль з
тимчасового обліку і при техогляді
коли номер кузова перевірявся, то
ніякої підробки виявлено не було. З
моменту купівлі автомобіля ОСОБА_1
більше двох років ним користувався як
власник з тимчасовим технічним
талоном. Зупинили ОСОБА_1 у 2009 році, а
підробку номера кузова виявили в 2010
році. До цього візуально підробки не
було видно. Сам ОСОБА_2 після купівлі
цього автомобіля користувався ним
всього три місяці, а потім продав. При
продажу автомобіль був в належному
стані. Коли ОСОБА_1 ставив автомобіль на
облік у м. Ромни в 2007 році, то при
перевірці автомобіля ніяких недоліків
також виявлено не було. Суму, яку
просить позивач повернути за куплений
автомобіль відповідач не визнав
взагалі, посилаючись на те, що немає
ніякого документального підтвердження
як про таку ціну автомобіля, так і про
сам факт отримання ним коштів за його
продаж. Автомобіль відповідач продав
через посередника і він особисто від
ОСОБА_1 ніяких коштів не отримував ні в
гривневому еквіваленті ні в доларах
США. Крім того, позов ОСОБА_1 подав з
порушенням строків давності.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснив, що в 2010 році він працював
дізнавачем в Роменському МВ УМВС. 11
травня 2010 року він виніс постанову про
зупинення дізнання по кримінальній
справі за п. 3 ст. 206 КК України по факту
підробки ідентифікаційного номеру
кузова автомобіля ГАЗ 2752,
реєстраційний номер НОМЕР_1. На час
виявлення факту злочину і порушення
кримінальної справи право керування
автомобілем було у позивача ОСОБА_1
Особу, яка підробила № кузова ним не
встановлено, тому дізнання зупинено до
цього часу.

Суд, заслухавши пояснення
представника позивача, відповідача і
свідка, дослідивши письмові матеріали
справи, вважає, що позов задоволенню не
підлягає за його недоведеністю.

Судовим розглядом справи
встановлені наступні обставини.

Як вбачається із довіреності,
затвердженої приватним нотаріусом
Роменського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 17 лютого 2007 року, р-р № 671,
ОСОБА_2 на підставі довіреності,
виданої з правом передоручення ОСОБА_3,
посвідченої приватним нотаріусом
Глухівського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 18.11.2006 року за реєстровим
№ 2388, відповідно до безоплатного
договору доручення, укладеного ними в
усній формі, цією довіреністю
уповноважив ОСОБА_1 продати за ціну та
на умовах за своїм розсудом належний
ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про
реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_6, виданого
Глухівським МРЕВ ДАІ в Сумській
області 17.11.2006 року, зареєстрованого
там же, транспортний засіб - автомобіль
марки ГАЗ-2752, рік випуску 2001, куз.
НОМЕР_3, шас. НОМЕР_4, реєстраційний №
НОМЕР_5, з правом керування цим
транспортним засобом. Довіреність
видана з правом виїзду за межі України,
проходження техогляду, і дійсна по
18.11.2016 року (а.с. 9).

Судом встановлено, що позивач і
відповідач умисно оформили
довіреність на право експлуатації,
користування та розпорядження
автомобілем марки ГАЗ 2752, рік випуску
2001, з метою насправді встановити інші
правовідносини, а саме укласти договір
купівлі-продажу вказаного автомобіля.
В ході здійснення зазначеного договору
сторонами був визначений предмет
договору, яким був вказаний автомобіль,
ціна товару, а також погоджено місце
вчинення зазначених дій, тобто
досягнуто згоди з усіх істотних умов
договору купівлі-продажу.

На виконання зазначеного договору
позивач передав відповідачу грошові
кошти за придбаний автомобіль, а той у
свою чергу передав йому в повне
розпорядження автомобіль. Оформлення
зазначеної угоди було здійснено шляхом
надання довіреності, затвердженої
приватним нотаріусом Роменського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
17.02.2007 року, р-р № 671.

На даний час, позивач не має
можливості реалізувати своє право
власності на вказаний автомобіль в
зв'язку з виявленням в ньому підробки
та заміни ідентифікаційного номера
кузова. З вересня 2009 року автомобіль
ГАЗ 2752, державний номер НОМЕР_1
затримано та поміщено на штраф
майданчик Роменського взводу ДПС ДАІ і
повернути його власнику не має
можливості так як з 16.03.2010 року вказаний
автомобіль визнаний речовим доказом і
залучений по кримінальній справі,
порушеній 11.03.2010 року по факту підробки
в якості речового доказу (а.с. 13).

Згідно ст. 235 ЦК України, удаваним
є правочин, що вчинюється з метою
приховання іншого правочину, який
сторони насправді вчинили.

Відповідно до п. 25 постанови №9
Пленуму ВСУ України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 року, за удаваним правочином
(стаття 235) сторони умисно оформляють
один правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду
справи, що правочин вчинено з метою
приховати інший правочин, суд на
підставі статті 235 ЦК має визнати, що
сторонами вчинено саме цей правочин, та
вирішити спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин.

Воля сторін в удаваному
правочині спрямована на настання інших
цивільно-правових наслідків, ніж ті, що
передбачені правочином.

Правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків, правочини можуть бути
односторонніми або багатосторонніми
(договори).

В свою чергу, зміст договору
складають умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними.

Правовими позиціями ч.1 ст. 655 ЦК
України закріплено поняття договору
купівлі-продажу, згідно яких одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 658 ЦК України
право продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває право власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його
повернення.

Таким чином, судом встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
одна сторона - відповідач ОСОБА_2, з
метою відчужити автомобіль марки
ГАЗ-2752, державний номер НОМЕР_1 17 лютого
2007 року передав його, а інша сторона -
позивач ОСОБА_1 з метою його придбання,
прийняв його, сплативши за нього певну
грошову суму, тобто сторонами вчинено
дію, що призвело до виникнення взаємних
прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Прохаючи визнати усний договір
купівлі-продажу автомобіля, укладений
17.02.2007 року між позивачем і
відповідачем, недійсним, позивач і його
представник посилаються на те, що
зміст цього правочину суперечить ЦК
України і деяким іншим актам
цивільного законодавства, зокрема
суперечить вимогам ч. 2. ст. 673 ЦК
України, згідно з якою у разі
відсутності в договорі купівлі-продажу
умов щодо якості товару продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
придатний для мети, з якою товар такого
роду звичайно використовується. Якщо
продавець при укладенні договору
купівлі-продажу був повідомлений
покупцем про конкретну мету придбання
товару, продавець повинен передати
покупцеві товар, придатний для
використання відповідно до цієї мети.

Судом встановлено, що під час
укладення згаданої угоди
купівлі-продажу автомобіль у спорі, під
заставою і арештом не перебував, не був
зареєстрований як викрадений і ніким
не розшукувався. Позивач ОСОБА_1 після
придбання ним 17.02.2007 року спірного
автомобіля 31 липня 2007 року отримав на
автомобіль тимчасовий реєстраційний
талон (а.с. 10) і експлуатував даний
автомобіль як власник більше двох
років.

Згідно ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

В судовому засіданні представником
позивача не наведено належних підстав,
з яких необхідно визнати недійсним
усний договір купівлі-продажу
автомобіля марки ГАЗ-2752, державний
номер НОМЕР_1, укладений між позивачем
та відповідачем і не доведено факту
продажу відповідачем позивачу товару,
тобто спірного автомобіля марки ГАЗ-2752,
державний номер НОМЕР_1, який не був
придатний для використання відповідно
до мети, тобто для його використання як
транспортний засіб.

З пояснень відповідача в
судовому засіданні встановлено, що до
продажу йому автомобіля у 2006 році і на
час його постановлення на тимчасовий
облік та видачі тимчасового
реєстраційного талона на ім'я ОСОБА_1 у
2007 році спірний автомобіль перевірявся
органами МРЕВ м. Глухів, де раніше
автомобіль стояв на обліку, а пізніше і
органами МРЕВ м. Ромни. Реєстраційні
номери при перевірках не викликали
ніяких сумнівів. ОСОБА_1 з моменту
придбання автомобіля користувався ним
більше двох років до вересня 2009 року,
тобто до виявлення недостовірності
номера кузова документам і
постановлення автомобіля на
штрафмайданчик. Вказані обставини
представник відповідача в судовому
засіданні не заперечував.

По кримінальній справі,
порушеній по факту підробки та заміни
ідентифікаційного номера кузова
автомобіля ГАЗ 2752, державний номер
НОМЕР_1, на яку посилається представник
позивача в обґрунтування своїх вимог,
до теперішнього часу особа, яка скоїла
даний злочин не встановлена, злочин
вважається нерозкритим і слідство
триває (а.с. 13).

З урахуванням вищевикладеного,
суд вважає, що вимоги позивача не
грунтуються на фактичних обставинах
справи і у їх задоволенні необхідно
відмовити.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 213-215, 224 ЦПК
України, ст.ст. 215, 218, 235, 655, 658 ЦК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору недійсним
та стягнення отриманих по недійсному
договору коштів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Сумської області
через Роменський міськрайонний суд
шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги, а особами які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час оголошення судового
рішення - протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис...

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ
О. М. Очиргораєва