АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7303/2014
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3
на рішення Деснянського районного суду
м. Києва від 15 квітня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Приватного акціонерного товариства
«ПРОСТО-страхування» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

встановила:

В грудні 2013 року позивачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_4, ПрАТ
«Просто-страхування» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої в результаті
ДТП. Просили стягнути з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 відшкодування
матеріальної шкоди - 4 047 грн. 07 коп. та
витрати, понесені на правову допомогу -
2800 грн., з ПрАТ «Просто-страхування» на
користь ОСОБА_3 - відшкодування
матеріальної шкоди в розмірі 17 051 грн. 43
коп. А також просили стягнути з ОСОБА_4
на користь позивача 19 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 15 квітня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій
просять скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Вказували, що позивач змушений
ремонтувати автомобіль на ТОВ
«Автоцентр «Європа», оскільки на
рахунок вказаного товариства
страховиком було перераховано 11974 грн.
50 коп., які не були витрачені в повному
об'ємі. Зазначали, що зі звітом № 9110/84408
з оцінки транспортного засобу від
27.08.2013 року, на який посилається
страхова компанія, позивач не
погоджується, оскільки матеріальний
збиток оцінено невірно, визначена сума
не є достатньою для виконання повного
ремонту пошкодженого автотранспорту.
Крім того, діями ОСОБА_4 позивачам було
завдано моральної шкоди, яка
оцінюється у сумі 19 000 грн. та полягає у
моральних стражданнях, яких позивачі
зазнали внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди з вини
відповідача та неможливістю деякий час
користуватись автомобілем і були
вимушені шукати кошти на його ремонт
самостійно. Однак суд першої інстанції
зазначені обставини не врахував та
безпідставно відмовив у позові.

В судовому засіданні апелянти та їх
представник підтримали апеляційну
скаргу та просили задовольнити;
представники відповідачів ОСОБА_4 та
ПрАТ «Просто-страхування» вважали
доводи апеляційної скарги
безпідставними та просили залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивачі свої вимоги обґрунтовували
тим, що 14.07.2013 року на перехресті вулиць
Пушкіна - Шевченка в с. Гора
Бориспільського району Київської
області сталася дорожньо-транспортна
пригода між автомобілями «Фольксваген
Кадді», д.н НОМЕР_2, що належить на праві
власності позивачуОСОБА_2 та яким
керував на момент ДТП позивач ОСОБА_3,
та автомобілем «ИЖ-21251 комбі» д.н
НОМЕР_4, яким під час ДТП керував
відповідач ОСОБА_4

Відповідно до постанови
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 14.08.2013 року
винним у даній ДТП визнано відповідача
ОСОБА_4, який порушив вимоги п. 16.12 ПДР
України.

18 вересня 2013 року на замовлення
позивачів було проведено
автотоварознавче дослідження для
визначення розміру нанесених
внаслідок ДТП збитків їх транспортному
засобу. Відповідно до звіту
автотоварознавчого дослідження №141- 13,
матеріальні збитки спричинені
позивачу внаслідок пошкодження
автомобіля в ДТП складають 29 825 грн. 93
коп. разом з усіма супроводжуючими
витратами, що підтверджується
квитанціями, чеками та рахунками.
Оскільки цивільно-правова
відповідальність відповідача ОСОБА_4
була застрахована СК «ПРОСТО-
страхування», остання виплатила
позивачам 11 974 грн. 50 коп. в рахунок
страхового відшкодування.

Крім того, позивачами були понесені
витрати на експертні послуги
незалежного експерта, що склали 1200 грн.,
а також 800 грн. витрат на юридичну
консультацію. Також, ними були понесені
непередбачені витрати на заміну
акумуляторної батареї, що вийшла з ладу
в період, коли автомобіль стояв на
паркомісці, в розмірі 890 грн. та 1500 грн. -
плата за вимушене паркомісце.

Вказували, що подіями, пов'язаними з
ДТП, позивачам було завдано моральну
шкоду, яку вони оцінюють в 19 000 грн. та
яка полягає в тому, що після ДТП вони
були вимушені користуватися послугами
громадського транспорту, через втрату
автомобіля вони не могли виконувати
деякі доручення сімейного та
громадського характеру. Крім того, в
зв'язку з даною дорожньою пригодою вони
перенесли дуже великі емоційні
страждання та понесли витрати,
пов'язані з відновленням психічного
стану.

В подальшому позивачі збільшили та
уточнили позовні вимоги та просили
стягнути з відповідача ПрАТ
«Просто-страхування» на користь
позивача ОСОБА_3 суму в розмірі 17 051 грн.
43 коп., яку розрахували наступним чином:
( 27 825 грн. 93 коп. ( визначений висновком
автотоварознавчого дослідження розмір
завданого матеріального збитку, що
включає вартість відновлювального
ремонту та величину втрати товарної
вартості автомобіля) + 1200 грн. (вартість
проведення дослідження) = 29025 грн. 93 коп.)
- 11 974 грн. 50 коп. (виплачене позивачам
страхове відшкодування) = 17 051 грн. 43 коп.

З відповідача ОСОБА_4 позивачі просили
стягнути на користь позивача ОСОБА_3
суму майнових збитків у розмірі 4047 грн.
07 коп., яку визначили як різницю між
загальною сумою коштів, які позивачі
вже витратили та ще мають потратити на
проведення відновлювального ремонту
автомобіля, та сумою коштів, що
підлягає виплаті ПрАТ
«Просто-страхування» як страхове
відшкодування, а саме:

14 249 грн. 79 коп. (вартість замінних
деталей, оплачена позивачем) + 890 грн.
(вартість акумуляторної батареї) + 7 321
грн. 71 коп. ( вартість сплачених робіт на
СТО за рахунок страхового
відшкодування) + 7 911 грн. 59 коп. (вартість
деталей і робіт, які необхідно провести
для завершення ремонту, та оплата яких
ще не проведена) + 1500 грн. (сплачена сума
за стоянку автомобіля) + 1200 грн.
(вартість замовленого позивачем
автотоварознавчого дослідження) = 33 073
грн.

33 073 грн. - (11 974 грн. 50 коп. + 17 051 грн. 43 коп.)
= 4047 грн. 07 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог у повному обсязі, суд першої
інстанції виходив з наступного.

Відповідно до звіту № 9110/84408 з оцінки
транспортного засобу від 27.08.2013 року, що
був зроблений на замовлення ПрАТ
«Просто-страхування», вартість
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля «Фольксваген
Кадді», д.н. НОМЕР_2 внаслідок
пошкодження при ДТП складає 11 974 грн. 50
коп., які були перераховані страховою
компанією на реквізити ТОВ «Автоцентр
«Європа», вказані позивачем ОСОБА_2,
відповідно до платіжного доручення від
25.10.2013 року за № 32183.

Судом першої інстанції встановлено, що
із вказаної суми позивачами було
використано лише 8821 грн. 71 коп., а
розмір відшкодування в сумі 3152 грн. 79
коп. залишився не використаним
позивачами на ремонт автомобіля.

Враховуючи, що звіт про розмір
матеріального збитку, виготовлений на
замовлення страхової компанії,
відповідає вимогам Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» та Методиці товарознавчої
експертизи та оцінки дорожніх
транспортних засобів, іншим нормам
чинного законодавства у цій галузі, то
судом прийнято до уваги саме
зазначений звіт.

Оскільки позивачами не надано в
судовому засіданні доказів, які б
спростовували розмір матеріального
збитку, пов'язаного з відновлювальним
ремонтом автомобіля, визначеного
звітом № 9110/84408 від 27.08.2013 року, при
цьому сторони в категоричній формі
відмовилися від проведення по справі
судової автотоварознавчої експертизи
з метою усунення протиріч, що існують у
наданих суду звітах, тобто позивачами
не було надано належних доказів на
підтвердження заявлених позовних
вимог, суд першої інстанції дійшов
висновку про неможливість задоволення
позовних вимог в частині
відшкодування матеріальної шкоди.

При цьому судом встановлено
правильність визначення розміру шкоди
та виплати страхового відшкодування
відповідачем ПрАТ
«Просто-страхування».

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
підстав для відмови у задоволенні
позовних вимог до ПрАТ
«Просто-страхування» та вважає
висновки суду в цій частині законними і
обґрунтованими. Норми матеріального
права відповідно до спірних
правовідносин застосовані правильно.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, що відповідно до ст. 29 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ПрАТ «Просто-страхування»
повинно відшкодовувати саме оцінену
матеріальну шкоду, а саме - витрати
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу, з урахуванням
зносу, розрахованого у встановленому
законодавством порядку.

З матеріалів справи вбачається, що для
визначення розміру відшкодування ПрАТ
«Просто-страхування» було прийнято
звіт № 9110/84408 з оцінки транспортного
засобу від 27.08.2013 року, виконаний за
заявою відповідача ФОП ОСОБА_7,
відповідно до якого вартість
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля «Фольксваген
Кадді», д.н НОМЕР_2, внаслідок
пошкодження при ДТП, складає 11 974 грн. 50
коп.

При цьому вартість відновлювального
ремонту зазначеного транспортного
засобу оцінена в 20 820 грн. 65 коп., проте,
враховуючи строк експлуатації
автомобіля ( з 2007 року) та використання
транспортного засобу в інтенсивному
режимі, оскільки фактичний пробіг
вдвічі більший за нормативний,
спеціалістом було визначено
коефіцієнт фізичного зносу деталей
автомобіля на момент ДТП - 0,51. Тому при
визначенні розміру матеріального
збитку до вартості складових, що
підлягають заміні, було застосовано
вказаний коефіцієнт.

Звіт автотоварознавчого дослідження
від 18.09.2013 року, що був наданий
позивачем, та яким визначено розмір
збитку на суму 27 825 грн. 93 коп., судом
першої інстанції не прийнятий до уваги,
оскільки у ньому відсутній акт огляду
автомобіля, акт огляду технічного
стану транспортного засобу, з яких би
міг вбачатися перелік складових та
опис пошкоджених деталей
транспортного засобу. Крім того, у
вказаному звіті не враховано
коефіцієнт фізичного зносу автомобіля.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
позивачів про необхідність прийняти за
основу для визначення розміру завданої
шкоди звіт автотоварознавчого
дослідження від 18.09.2013 року , висновків
суду не спростовують та не дають
підстав вважати, що судом було надано
невірну оцінку зазначеному доказу,
оскільки дані щодо розміру
матеріального збитку, визначені звітом
від 27.08.2013 року в установленому законом
порядку не спростовані, від проведення
судової автотоварознавчої експертизи
позивачі відмовились.

Також судом першої інстанції належним
чином враховано ту обставину, що із
перерахованої страховою компанією
суми відшкодування - 11 974 грн. 50 коп. на
реквізити СТО, вказані позивачем
ОСОБА_2, позивачами було використано
для проведення відновлювального
ремонту лише 8821 грн. 71 коп., решта суми
залишилась невикористаною.

Доводи апелянта про необхідність
відшкодування йому повної вартості
запчастин, що були оплачені ним за
окремим товарним чеком від 08.10.2013 року
на суму 14 249 грн. 70 коп., колегія суддів
вважає необґрунтованими, оскільки
вартість запасних частин , перелічених
у товарному чеку, врахована у звіті
автотоварознавчого дослідження від
27.08.2013 року, прийнятого відповідачем
ПрАТ «Просто-страхування» як підстава
для виплати відшкодування, визначеного
з урахуванням коефіцієнту
експлуатаційного зносу деталей.

Доводи апелянта про необхідність
стягнення вартості акумуляторної
батареї на суму 890 грн. колегія суддів
також вважає безпідставними, оскільки
доказів причинно-наслідкового зв'язку
між ДТП та пошкодженням акумулятора
позивачами не надано.

Також матеріали справи не містять
належних доказів тієї обставини, що
для завершення ремонтних робіт
автомобіля позивачів необхідно
витратити ще 7911 грн. 59 коп., оскільки
частина виплаченого страхового
відшкодування залишилась
невикористаною, а перелічені у наданій
позивачами ремонтній калькуляції від
19.03.2014 року запасні частини та ремонтні
роботи також були враховані у звіті
автотоварознавчого дослідження від
27.08.2013 року.

Разом з тим, з висновками суду першої
інстанції в частині відмови у повному
обсязі у стягненні матеріальної та
моральної шкоди з відповідача ОСОБА_4 -
колегія суддів не погоджується та
вважає, що зазначені висновки не
відповідають обставинам справи,
зроблені з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом 2.4. Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України та Фонду державного
майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092,
вартість матеріального збитку (реальні
збитки) визначається як вартісне
значення витрат, яких зазнає власник у
разі пошкодження або
розукомплектування КТЗ, з урахуванням
фізичного зносу та витрат, яких зазнає
чи може зазнати власник для
відновлення свого порушеного права
користування КТЗ (втрати товарної
вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики
вартість матеріального збитку
визначається як сума вартості
відновлювального ремонту з
урахуванням значення коефіцієнта
фізичного зносу складників КТЗ та
величини втрати товарної вартості.

Пунктом 1.6. Методики визначено, що
величина втрати товарної вартості - це
умовна величина зниження ринкової
вартості КТЗ, відновленого за
нормативними вимогами після
пошкодження, порівняно з ринковою
вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Отже, за змістом указаних положень
законодавства величина втрати
товарної вартості входить до вартості
матеріального збитку (реальних
збитків).

Однак, статтею 29 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.

При цьому пунктом 32.1 ст. 32
вказаного Закону встановлено, що
страховик або МТСБУ не відшкодовує
шкоду, пов'язану із втратою
товарної вартості транспортного
засобу.

Враховуючи, що звітом
автотоварознавчого дослідження від
27.08.2013 року, виконаним на замовлення
ПрАТ «Просто-страхування», величина
втрати товарної вартості не
визначалась, а була визначена звітом,
виконаним на замовлення позивача, від
18.09.2013 року за № 141-13, колегія суддів
вважає за необхідне з метою повного
відшкодування завданих позивачу
матеріальних збитків прийняти до уваги
суму втрати товарної вартості
автомобіля, що визначена звітом від
18.09.2013 року у розмірі 1411 грн. 97 коп.

Таким чином, за наявності
законодавчих обмежень щодо
відшкодування шкоди страховиком у
частині втрати товарної вартості,
колегія суддів вважає, що
матеріальний збиток, який полягає у
втраті товарної вартості, підлягає
стягненню з відповідача ОСОБА_4 як
винної у ДТП особи на користь позивача
ОСОБА_3 (відповідно до позовних вимог
ОСОБА_2 як власника автомобіля та
ОСОБА_3 - як особи , яка на законних
підставах користується автомобілем та
несе витрати, пов'язані з його
відновленням).

Отже, позовні вимоги в частині
відшкодування матеріальної шкоди з
ОСОБА_4 підлягають задоволенню
частково, на суму величини втрати
товарної вартості 1411 грн. 97 коп.
Враховуючи, що зазначена величина була
визначена висновком
автотоварознавчого дослідження від
18.09.2013 року, за проведення якого
позивачем було сплачено 1200 грн. по
квитанції № 224252 від 18.09.2013 року,
зазначена сума також підлягає
стягненню з відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про відшкодування моральної
шкоди, суд першої інстанції виходив з
того, що ці позовні вимоги є
недоведеними, оскільки позивачами не
надано жодного належного та
допустимого доказу заподіяння такої
шкоди і визначення її саме в такому
розмірі як 19 000 грн.

Проте такий висновок суду першої
інстанції колегія суддів вважає
необґрунтованим, зробленим без
врахування усіх обставин справи та з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України
встановлено, що шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, зокрема, шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Отже, суд першої інстанції, встановивши
наявність підстав для здійснення
страхового відшкодування завданої
позивачу майнової шкоди, яке було
проведено ПрАТ «Просто-страхування»,
оскільки матеріалами справи доведено
факт пошкодження належного позивачу
ОСОБА_2 на праві власності автомобіля,
вину водія ОСОБА_4, причинний зв'язок
між діями відповідача ОСОБА_4 та
пошкодженням майна позивача, дійшов
суперечливих висновків про
відсутність доказів викладених
обставин, встановлення яких дає
підстави вважати про заподіяння
позивачу ОСОБА_2, як власнику
пошкодженого автомобіля, моральної
шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України,
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про доведення
позивачем ОСОБА_2 факту заподіяння їй
моральної шкоди з вини відповідача,
внаслідок пошкодження належного
позивачу на праві власності
автомобіля, а тому колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення суду в
цій частині також підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи питання про розмір
відшкодування завданої моральної
шкоди, колегія суддів враховує вимоги
ст. 23, 1167 ЦК України, а також те, що
позивач ОСОБА_2 зазнала душевних
страждань, пов'язаних з пошкодженням
належного їй майна, неможливістю
користуватись майном у власних цілях, а
також в інтересах сім'ї, створенням
незручностей у повсякденному житті,
необхідності вжиття заходів до
проведення відновлювального ремонту
автомобіля, у зв'язку з чим настали
вимушені зміни у її життєвих стосунках
і вимагали від неї додаткових зусиль
для організації свого життя, чим
позивачу було заподіяно моральної
шкоди.

Зважаючи на викладене та виходячи із
принципів розумності та
справедливості, колегія суддів вважає,
вважає, що розмір моральної шкоди 19000
грн., який просить стягнути позивач, є
значно завищеним, і таким, що не
відповідає ступеню перенесених
страждань, а тому вважає правильним
стягнути з відповідача ОСОБА_4 на
користь позивача ОСОБА_2
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 3000 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з
відповідача ОСОБА_4 на користь
позивачів підлягають стягненню
понесені ним судові витрати, пов'язані
зі сплатою судового збору при
зверненні до судів першої та
апеляційної інстанцій. Так, на користь
ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати по
сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60
коп. при пред'явленні позовної заяви (
за вимоги майнового характеру) та 243
грн. 60 коп. при подачі апеляційної
скарги на рішення суду. Також на
користь ОСОБА_2 підлягають стягненню
судові витрати зі сплати судового
збору в розмірі 243 грн. 60 коп., понесені
при пред'явленні позовних вимог
немайнового характеру (моральної
шкоди), сплата яких підтверджується
квитанціями - а.с. 1-2, 131, 197, 208.

Підстав для стягнення суми 2800 грн. як
витрат на правову допомогу колегія
суддів не вбачає, оскільки позивачами
не надано належних доказів таких
витрат, пов'язаних з розглядом даної
справи, та які підлягають
відшкодуванню у порядку, передбаченому
Законом України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах».

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат
на правову допомогу встановлюється
законом.

Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК
України та ст. 30 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
судові витрати на правову допомогу - це
фактично понесені стороною і
документально підтверджені витрати,
пов'язані з наданням цій стороні
правової допомоги адвокатом або іншим
спеціалістом в галузі права при
вирішенні цивільної справи в розумному
розмірі з урахуванням витраченого
адвокатом часу.

Статтею 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат
на правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» визначено,
що розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних справах,
в яких така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, не
може перевищувати 40 відсотків
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому
засіданні, під час вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Проте, як вбачається з наданої
позивачем квитанції від 18.09.2013 року на
суму 800 грн., йому було надано
інформаційно-консультаційні послуги
по автотоварознавству СПД ОСОБА_8 При
цьому доказів тих обставин, що СПД
ОСОБА_8 є адвокатом чи фахівцем у галузі
права, і що надана позивачу допомога є
правовою, пов'язаною з розглядом даної
справи - позивачем не надано.

На підтвердження витрат у
розмірі 2000 грн. позивачами ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 надано квитанцію на їх ім'я від
21.02.2014 року про сплату вказаної суми
приватному підприємству «Центр
ремонту та фінансових рішень» за
надані юридичні послуги та договір про
надання консультаційних послуг з цим
підприємством від 15.12.2013 року,
предметом якого є складання позовної
заяви про стягнення матеріальної та
моральної шкоди та супровід даного
питання у суді.

Проте матеріали справи не
містять розрахунку розміру витрат -
вартості наданої правової допомоги із
зазначенням вчинених процесуальних
дій та витраченого часу, враховуючи, що
ст. 1 вказаного Закону встановлено
виключний перелік видів правової
допомоги, за які може бути стягнута
компенсація. Зазначена у договорі сума
2000 грн. як вартість «консультаційних
послуг» не містить жодних розрахунків
цих витрат та будь-яким чином не
обґрунтована.

Крім того, в матеріалах справи
наявний договір про надання юридичної
допомоги з адвокатом ОСОБА_6 від 18.03.2014
року, а також довіреності про
представлення інтересів позивачів у
суді на ім'я ОСОБА_9 від 24.01.2014 року.
Проте доказів тих обставин, що вказані
особи надавали правову допомогу
позивачам, працюючи у приватному
підприємстві «Центр ремонту та
фінансових рішень» - матеріали справи
не містять.

За таких обставин, підстав для
стягнення суми в розмірі 2800 грн. як
витрат на оплату правової допомоги - не
вбачається.

З врахуванням викладеного,
колегія суддів дійшла висновку про
необхідність часткового задоволення
апеляційної скарги, скасування
рішення суду у частині вирішення
позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди та ухвалення у цій
частині нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
- задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 15 квітня 2014 року - скасувати в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким вказані позовні вимоги
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м.Києва, проживаючого
АДРЕСА_1, (ідентифікаційний номер
НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 3000 ( три тисячі) грн. та витрати
по сплаті судового збору 243 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
відшкодування матеріальної шкоди на
суму 2611 ( дві тисячі шістсот одинадцять)
грн. 97 коп. та витрати по сплаті
судового збору - 487 грн. 20 коп.

В решті позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди -
відмовити.

В іншій частині рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 15 квітня 2014
року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: