Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 22-ц/778/2727/14
Головуючий у 1-й інстанції Дмитрюк О.В.
Суддя-доповідач Воробйова І.А.
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:
головуючого Кочеткової І.В.
суддів Воробйової І.А.,
при секретарі Мельник З.П.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу з
апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 08 травня 2014 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Запорізьке обласне управління до
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Запорізьке обласне
управління, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_4
про визнання частково недійсним
договору поруки та визнання поруки
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Запорізьке обласне
управління, ОСОБА_5 третя особа ОСОБА_3
про визнання частково недійсним
договору поруки та визнання поруки
У жовтні 2013 року ПАТ «Державний ощадний
банк України» в особі філії -
Запорізьке обласне управління
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
В обґрунтування позову позивач
зазначав, що 27 березня 2008 року між ВАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Запорізьке обласне
управління та ОСОБА_5 було укладено
кредитний договір № 2812, на суму 1 696 800
грн. строком на 10 років до 28 березня 2018
р. на споживчі цілі під 17,5% річних, які
повинні сплачуватись щомісячно.
22 липня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та
ОСОБА_5 було укладено додатковий
договір № 1 до кредитного договору № 2812
від 27 березня 2008 року, де зазначено, що
сплата відсотків за користування
кредитом збільшилась та складає 18,5%
27 березня 2008 року між банком та ОСОБА_3 з
метою забезпечення виконання
зобов'язання по кредитному договору
був укладений іпотечний договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу, реєстровий № 4889.
Предметом іпотеки за цим договором є
нерухоме майно, а саме: житловий
В забезпечення виконання зобов'язання
було укладено наступні договори
поруки: договір поруки № 1649 від 27
березня 2008 pоку, укладений між ОСОБА_5,
банком та ОСОБА_4; договір поруки № 1650
від 27 березня 2008 pоку, укладений між
ОСОБА_5, банком та ОСОБА_3
Свої зобов'язання за кредитним
договором ОСОБА_5 не виконав, а саме
своєчасно не погасив суму кредиту та
відсотки по ньому, у зв'язку з чим
станом на 19 березня 2013 року має
заборгованість в сумі 3 217 962,53 грн., що
складається з: заборгованості за
кредитом - 1 624 711,44 грн.; заборгованості
за відсотками - 1 204 299,13 грн.; пені за
прострочення відсотків - 191 884,18 грн.;
пені за прострочення кредиту - 73 057,07
грн.; 3 % річних від простроченої суми
відсотків по кредиту - 64 281,85 грн.; 3%
річних від простроченої суми кредиту -
24 755,95 грн., суми індексації
простроченого боргу з урахуванням
індексу інфляції - 34 972, 91 грн.
На підставі викладеного, позивач
просив суд, стягнути зазначену
заборгованість з відповідачів в
солідарному порядку.
Не погоджуючись з зазначеним позовом, в
лютому 2014 року, ОСОБА_3 звернувся до
суду з зустрічним позовом, який
доповнив в процесі розгляду справи.
В позові зазначав, що 27 березня 2008 року
між ОСОБА_5 та ВАТ «Державний ощадний
банк» було укладено кредитний договір
№ 2812, згідно якого банком було видано
ОСОБА_5 кредитні кошти в сумі 1 696 800 грн.
Строк погашення кредиту встановлено - 27
березня 2018 року під 17,5% річних.
Пунктом 1.5 кредитного договору
встановлено, що позичальник
зобов'язується здійснювати погашення
заборгованості ануїтентними платежами
В забезпечення виконання зобов'язань
за зазначеним кредитним договором у
відповідності до п.2.1 кредитного
договору було укладено іпотечний
договір від 27 березня 2008 року між
банком та ним, посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу, реєстровий № 4889.
Крім того, було укладено договір поруки
№ 1650 від 27 березня 2008 року між ОСОБА_5,
Згідно п. 1.1 зазначеного договору
поруки, він зобов'язався відповідати
перед кредитором по зобов'язаннях
божника за кредитним договором № 2812
від 27 березня 2008 pоку, а також
додатковими угодами до нього, що
укладені та можуть бути укладені в
01 серпня 2008 року між банком та
боржником ОСОБА_5 було укладено
додатковий договір № 1 до кредитного
договору № 2812, згідно якого внесено
зміни в п.1.1 кредитного договору,
встановлено підвищену процентну
ставку в розмірі 18,5% замість 17,5% та
внесено зміни в п. 1.5 кредитного
договору - встановлено підвищений
розмір ануїтентних платежів.
В той же день, 01 серпня 2008 року ним
укладено з банком додатковий договір
до договору поруки, яким внесено в
договір поруки аналогічні зміни.
Як вбачається з доданого до позовної
заяви банку розрахунку заборгованості
за користування кредитом, більше
процентна ставка за кредитом не
Але на цей час йому стало відомо від
боржника ОСОБА_5 після пред'явлення
позову про стягнення заборгованості,
що мали місце інші додаткові угоди до
кредитного договору, про які не було
доведено до його відома. Так,
відповідно до додаткового договору № 2
від 24 грудня 2008 року до п.1.5 кредитного
договору внесено зміни - підвищено суму
ануїтентних щомісячних платежів до
додаткового договору № 3 від 24 квітня
2009 року підвищено суму ануїтентних
Внаслідок зазначених додаткових угод
збільшився обсяг відповідальності
поручителя, що вбачається з доданих до
додаткових угод графіків розрахунку
платежів за кредитним договором. Крім
збільшення щомісячних платежів, обсяг
відповідальності поручителя
збільшився також за рахунок
нарахування пені на більшу суму
простроченої заборгованості як по сумі
кредиту, так і по процентам. З вказаних
графіків вбачається також, що вони
складені стосовно іншої суми
заборгованості за кредитом. Тобто
фактично додатковими угодами
припинено дію зобов'язань за кредитним
договором на суму 1696800 грн. та укладено
нові договори на іншу суму.
Оскільки він не надавав згоди на
укладення вищезазначених додаткових
угод до кредитного договору, вважає, що
його порука припинилась у
відповідності до ч. 1 ст. 559 ЦК України.
Щодо п.1.1 договору поруки, в якому
визначено покладення на нього
обов'язку відповідати за виконання
боржником зобов'язань за кредитним
договором № 2812, а також додатковими
угодами до нього, що укладені та можуть
бути укладені в майбутньому, вважає, що
даний пункт договору поруки в частині
угод, що можуть бути укладені в
майбутньому, має бути визнаний
недійсним як такий, що не відповідає
вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України.
Відсутність додаткової угоди на час
підписання ним договору поруки не дає
можливості визначити зміст цієї угоди
та будь-які умови її виконання.
Відповідно, не може існувати
волевиявлення на укладення угоди, яка
Крім того, вважає, що наявні підстави
для визнання поруки припиненою на
підставі ч.4 ст.559 ЦК України. Відповідно
до п.4.2 договору поруки, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання зобов'язань за кредитним
договором № 2812 від 27 березня 2008 року не
пред'явить вимоги до поручителя.
Оскільки банк скористався своїм
правом на дострокове стягнення
заборгованості, строк виконання
зобов'язань настав, коли банк вчинив
дії щодо дострокового стягнення
заборгованості. Такі дії вчинено
банком 14 травня 2012 року шляхом вчинення
на вимогу банку виконавчого напису
приватним нотаріусом ОСОБА_6 на всю
суму заборгованості за кредитним
договором. Протягом шести місяців
після 14 травня 2012 року вимоги до нього,
як поручителя, про виконання
зобов'язань за договором поруки
пред'явлено не було. Вважає, що його
порука повинна бути визнана припиненою
з моменту спливу шестимісячного строку
після вчинення виконавчого напису.
До договору поруки внесено п. 4.5, згідно
якого не допускається припинення
поруки без, припинення забезпеченого
нею зобов'язання. Вважає, що цей пункт
договору має бути визнаний недійсним,
оскілки він суперечить ст. 559 ЦК
України, яка є імперативною нормою, не
дозволяє сторонам договору
відхилятися від неї.
Вважає, що передбачена п.4.5 договору
поруки умова є несправедливою,
оскільки вона обмежує права поручителя
на припинення поруки, передбачені
чинним законодавством.
На підставі викладеного, позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_3 просить суд
визнати недійсним п.1.1 та 4.5 договору
поруки № 1650, укладеного 27 березня 2008
року між ОСОБА_3, ВАТ «Державний ощадний
банк України» в особі заступника
начальника філії - Запорізьке обласне
управління та ОСОБА_5; визнати
припиненою поруку ОСОБА_3 за договором
поруки № 1650, укладеним 27 березня 2008
pоку, між ОСОБА_3, ВАТ «Державний ощадний
банк України» в особі заступника
начальника філії - Запорізьке обласне
управління та ОСОБА_5
В лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Запорізьке обласне
управління, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3
про визнання частково недійсним
договору поруки та визнання поруки
припиненою в якому зазначав, що між ним,
банком та ОСОБА_5 27 березня 2008 року було
укладено договір поруки № 1649 в
забезпечення зобов'язань за кредитним
договором № 2812.
В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором 27
березня.03.2008 р. було також укладено
іпотечний договір між банком та ОСОБА_3.
Строк виконання основного зобов'язання
за кредитним договором визначений 27
березня 2018 р. Але в розділі 3 кредитного
договору передбачено право банку
вимагати від позичальника достроково
повернення суми кредиту в цілому за
наявності в п.3.4 підстав. Згідно даного
пункту, виконання позичальником вимоги
банку щодо дострокового повернення
суми кредиту, належних до сплати
процентів та інших платежів відповідно
до умов цього договору повинно бути
проведено позичальником протягом
тридцяти календарних днів з дати
одержання такої вимоги банку.
Відповідна вимога була направлена
позичальнику ОСОБА_5 08 листопада 2011
Таким чином, строк виконання основного
зобов'язання в повному обсязі банком
змінено та визначено новий строк за
спливом 30 днів після отримання
позичальником цієї вимоги. Точної дати
отримання вимоги ОСОБА_5 йому не відомо,
але відомо, що банк скористався своїм
правом на дострокове стягнення
заборгованості. Такі дії вчинено
банком 14 травня 2012 року шляхом вчинення
на вимогу банку виконавчого напису
приватним нотаріусом на всю суму
заборгованості за кредитним договором.
Ні на протязі шести місяців з 08
листопада 2011 року, ні на протязі шести
місяців після 14 травня 2012 року вимоги
до нього, як до поручителя, про
виконання зобов'язань за договором
поруки пред'явлено не було. Тому вважає,
що його порука повинна бути визнана
припиненою з 08 грудня 2011 року, у всякому
разі - з моменту спливу шестимісячного
строку після вчинення виконавчого
Умова про припинення поруки в разі,
якщо кредитор протягом настання строку
виконання зобов'язань за кредитним
договором № 2812 від 27 березня 2008 року не
пред'явить вимоги до поручителя,
внесена і до договору поруки - п.4.2
В той же час до договору поруки внесено
п.4.5, згідно не допускається припинення
поруки без припинення забезпеченого
Вважає, що даний пункт повинен бути
визнаний недійсним, оскільки він
суперечить ст. 559 ЦК України.
Крім того, передбачена п.4.5 договору
поруки умова є несправедливою,
оскільки вона обмежує права поручителя
на припинення поруки, передбачені ч.5
ст. 18 Закону України «Про захист прав
Несправедливою є також умова договору
поруки, зазначена в п.1.1 договору
поруки, за яким він зобов'язався
відповідати перед кредитором по
зобов'язаннях боржника за кредитним
договором № 2812 від 27 березня 2008 pоку, а
також додатковими угодами до нього, що
укладені та можуть бути укладені в
майбутньому. Даний пункт договору в
частині угод, що можуть бути укладені в
майбутньому, є несправедливою умовою.
Його порука припинилась у
відповідності до ч. 1 ст. 559 ЦК України,
оскільки він не давав згоди на
укладення між банком та ОСОБА_5
додаткових угод до кредитного
договору, якими був збільшений обсяг
його відповідальності через
підвищення ануїтентних платежів.
На підставі викладеного, позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_4, просив суд,
визнати недійсним п.1.1 та 4.5 договору
поруки № 1649, укладеного 27 березня 2008
року між ОСОБА_4, ВАТ «Державний ощадний
банк України» в особі заступника
начальника філії - Запорізьке обласне
управління та ОСОБА_5; визнати
припиненою поруку ОСОБА_4 за договором
поруки № 1649, укладеним 27 березня 2008
pоку, між ОСОБА_4Б, ВАТ «Державний
ощадний банк України» в особі
заступника начальника філії -
Запорізьке обласне управління та
Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 08 травня 2014 року
позов ПАТ «Державний ощадний банк
України» в особі філії - Запорізьке
обласне управління задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Запорізьке обласне управління AT
«Ощадбанк» суму заборгованості за
кредитним договором № 2812 від 27 березня
2008 року в сумі 3 217 962,53 грн.
(заборгованість за кредитом - 1 624 711,44
грн.; заборгованість за відсотками - 1 204
299,13 грн.; пеня за прострочення
відсотків - 191 884,18 грн.; пеня за
прострочення кредиту - 73 057,07 грн.: З %
річних від простроченої суми відсотків
по кредиту - 64 281,85 суми кредиту - 24 755,95
грн.; сума індексації простроченого
боргу з урахуванням індексу інфляції -
34 972,91грн.).

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Запорізьке обласне
управління AT «Ощадбанк» судовий збір в
сумі 1147 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Запорізьке обласне
управління AT «Ощадбанк» судовий збір в
сумі 1147 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Запорізьке обласне
управління AT «Ощадбанк» судовий збір в
сумі 1147 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4
та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просять скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги банка залишити без задоволення,
зустрічні позови задовольнити.

Інші учасники судового розгляду
рішення суду не оскаржували.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, заслухавши у
засіданні апеляційного суду
суддю-доповідача, обговоривши доводи
апеляційних скарг, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційні
скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов ПАТ «Державний
ощадний банк України» та відмовляючи в
зустрічних позовах, суд першої
інстанції, виходив із того, що
внаслідок не виконання зобов'язань за
кредитним договором виникла
заборгованість, яка підлягає стягненню
солідарно з боржника та поручителів.
Підстави для припинення поруки
відсутні, оскільки банк звернувся до
суду в межах строку, визначеного
договорами поруки.

Однак з такими висновками суду
повністю погодитись не можна з огляду
на наступне.

Судом встановлено, що 27.03.2008 року між
ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_5 було укладено
кредитний договір №2812, за умовами
якого банк надав ОСОБА_5 кредит у
розмірі 1696800 грн. строком до 27 березня
2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між ВАТ
«Ощадбанк», ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було
укладено договір поруки №1649 від 27.03.2008
року. та договір поруки №1650 від 27.03.2008
року між банком, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, за
умовами яких поручителі ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 зобов'язалась відповідати перед
банком за належне виконання ОСОБА_5
умов кредитного договору.

ОСОБА_5 належним чином зобов'язання за
кредитним договором не виконує,
внаслідок чого станом на 19 вересня 2013
року утворилась заборгованість у
розмірі 3 217 962 грн.53 коп., з яких
заборгованість за кредитом - 1 624 711,44
грн.; заборгованість за відсотками - 1 204
299,13 грн.; пеня за прострочення
відсотків 191 884,18 грн.; пеня за
прострочення кредиту - 73 057,07 грн.; 3%
річних від простроченої суми відсотків
по кредиту - 64 281,85 грн.; 3% річних від
простроченої суми кредиту - 24 755,95 грн.;
сума індексації простроченого боргу з
урахуванням індексу інфляції - 34 972,91
грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що ОСОБА_5 належним
чином зобов'язання за кредитним
договором не виконує, у зв'язку з чим
заборгованість, яка утворилась за
кредитним договором підлягає
стягненню.

Також суд першої інстанції правильно
відмовив у задоволені зустрічних вимог
про визнання недійсним п.1.1 та 4.5
договорів поруки №1649 та 31650 , укладених
27.03.2008 року.

Однак, приймаючи рішення про солідарне
стягнення заборгованості за кредитним
договором та про відмову в зустрічних
позовах про припинення поруки, суд
дійшов помилкового висновку про те, що
банк звернувся до поручителів з
вимогою про захист свого порушеного
права у встановлений законом строк.

Відповідно до п. 6.3 договорів поруки
№1649 та №1650 ці договора вступають в
силу з моменту їх підписання і діють до
повного виконання зобов'язання за
кредитним договором. Згідно п.4.2 порука
припиняється, якщо Кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання зобов»язань за кредитним
договором №2812 від 27 березня 2008 року не
пред»явить вимоги до поручителя.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554
ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договорe поруки.

Сама по собі умова договору про дію
поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам ст. 252 ЦК України,
згідно з якою строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

Як роз'яснив пленум Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 24 постанови від 30 березня 2012
року № 5 "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин", відповідно до ч. 4 ст. 559
ЦК порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Пред'явленням вимоги до
поручителя є як направлення/вручення
йому вимоги про погашення боргу
(залежно від умов договору), так і
пред'явлення до нього позову. При цьому
в разі пред'явлення вимоги до
поручителя кредитор може звернутися до
суду протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Зі змісту договорів поруки вбачається,
що строк її припинення не встановлено,
тому згідно з вимогами вищевказаних
норм матеріального права, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання,
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково не пред'явить
вимоги до поручителя.

Отже, підставою для припинення
договору поруки може бути недотримання
кредитором строку звернення до суду з
вимогами до поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що
строк виконання основного
зобов»язання за кредитним договором
визначений 27.03.2018 року. В розділі 3
кредитного договору передбачено право
Банку вимагати від позичальника
дострокового повернення суми кредиту в
цілому за наявності визначених в п.3.4
підстав. Згідно цього п.3.4 кредитного
договору «Виконання позичальником
вимоги банку щодо дострокового
повернення суми кредиту, належних до
сплати процентів та інших платежів
відповідно до умов цього договору
повинно бути проведено позичальником
протягом місяця (тридцяти календарних
днів) з дати одержання такої вимоги
Банку».

Відповідна вимога була направлена
позичальнику ОСОБА_5 08.11.2011 року. Таким
чином, строк виконання основного
зобов»язання в повному обсязі Банком
було змінено та визначено новий строк :
за спливом 30 днів після отримання
позичальником цієї вимоги. Проте
матеріали справи не містять доказів
отримання ОСОБА_5 вказаного
повідомлення. Крім того, Банк
скористався своїм правом на дострокове
стягнення заборгованості : 14.05.2012 року
на вимогу Банку вчинено виконавчий
напис приватним нотаріусом ОСОБА_6

Отже, пред»явивши вимогу про
дострокове стягнення кредитної
заборгованості, при тому що в договорі
поруки не зазначено про строк його дії
згідно зі ст.252 ЦК України, кредитор,
банк, змінив строк виконання основного
зобов»язання і зобов»язаний був
пред»явити вимогу до поручителя
протягом шести місяців з цієї дати.

З огляду на викладене у ПАТ «Державний
ощадний банк України» виникло право
пред'явити вимогу до поручителів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виконання
порушених зобов'язань боржника ОСОБА_5
щодо сплати заборгованості за
кредитним договором, починаючи з 14
травня 2012 року протягом наступних
шести місяців.

ПАТ «Державний ощадний банк України»,
як убачається з матеріалів справи,
звернувся з вимогою про погашеня боргу
до поручителя ОСОБА_4 лише 27.06.2013 року, а
до ОСОБА_3 було направлено вимогу як до
майнового поручителя на підставі
договору застави, а не на підставі
договору поруки; з позовом до суду банк
звернувся лише 01 жовтня 2013 року, тобто
вже після спливу шестимісячного
строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК
України.

Така ж правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
29 січня 2014 року про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 липня 2013 року у справі за
позовом ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про
стягнення суми заборгованості за
кредитним договором.

Ухвалюючи рішення суд вказав, що не
вбачає правових підстав для припинення
договорів поруки, проте з таким
висновком суду погодитись не можна,
оскільки висновки суду не відповідають
обставинам справи, неправильно
застосував норми матеріального права.

На підставі встановлених фактів, які
підтверджуються матеріалами справи, та
враховуючі викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
визнання поруки припиненою
обґрунтовані та підтверджуються
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, а тому підлягають
задоволенню, а у задоволенні позовних
вимог ПАТ «Державний ощадний банк
України» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за
кредитними зобов'язаннями слід
відмовити.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
Шевченківського районного суду
м.Запоріжжя підлягає частковому
скасуванню, з ухваленням по справі
нового рішення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_5
на користь ПАТ «Державний ощадбанк
України» в особі філії Запорізьке
обласне управління АТ «Ощадбанк»
судовий збір в сумі 3441 гривні.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 08 травня 2014 року у
цій справі скасувати в частині
задоволення позовних вимог ПАТ
«Державний ощадний банк України» до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і в частині відмови у
задоволені зустрічного позову ОСОБА_3
та ОСОБА_4 про визнання поруки
припиненою і розподілу судових витрат.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити
ПАТ «Державний ощадний банк України» в
задоволені позову до ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3
та ОСОБА_4 визнавши припиненою поруку
ОСОБА_3 за договором поруки №1650,
укладену 27.03.2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ
«Державний ощадбанк України»; визнавши
припиненою поруку ОСОБА_4 за договором
поруки №1649, укладений 27.03.2008 року між
ОСОБА_4 та ВАТ «Державний ощадний банк
України».

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ
«Державний ощадбанк України» в особі
філії Запорізьке обласне управління АТ
«Ощадбанк» судовий збір в сумі 3441
гривні.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: