УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Мартинюка В.І., Парінової
І.К.,Касьяна О.П., Штелик С.П.,розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8,
приватний нотаріус Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
Четверта Криворізька державна
нотаріальна контора, про розірвання
договору довічного утримання, та за
зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6,
треті особи: ОСОБА_8, Управління праці
та соціального захисту населення
виконкому Довгинцівської районної у
місті ради, приватний нотаріус
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_9, про усунення від права
на спадкування за законом, за
касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу від 11 листопада 2013
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 30 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом, у якому просила
розірвати укладений 17 січня 2011 року між
ОСОБА_10 та ОСОБА_7 договір довічного
утримання, зобов'язати відповідача
повернути технічну документацію на
будинок з господарськими спорудами
АДРЕСА_1 та знятися з реєстраційного
обліку.

На обґрунтування своїх позовних вимог
посилалась на ті обставини, що її
бабуся ОСОБА_10 за договором довічного
утримання передала у власність
відповідачу належний їй житловий
будинок, а ОСОБА_7 зобов'язався
забезпечити її утриманням та довічним
доглядом.

Однак відповідач неналежно виконував
умови договору та між сторонами
виникли неприязні стосунки і ОСОБА_10
подала позовну заяву про розірвання
договору, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла, у
зв'язку з чим позов було залишено без
розгляду.

ОСОБА_6, онука померлої, звернулась до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини і як правонаступник
просила задовольнити позов.

У квітні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду із зустрічним позовом, у якому
просив усунути ОСОБА_6 від права на
спадкування за законом спадкового
майна після смерті ОСОБА_10,
обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим,
що він протягом тривалого часу
утримував будинок та доглядав ОСОБА_10,
у зв'язку з чим поніс витрати у
загальному розмірі 26 473 грн 84 коп.,
просив задовольнити позов.

Рішенням Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 11
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 30
січня 2014 року, позов ОСОБА_6 задоволено
частково.

Розірвано договір довічного утримання,
укладений 17 січня 2011 року між ОСОБА_10 та
ОСОБА_7, у зв'язку з невиконанням
набувачем своїх обов'язків. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 залишено без
задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позов та відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_6, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_6 та відмову у
задоволенні зустрічного позову, суд
першої інстанції, з рішенням якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що ОСОБА_7 не надав доказів того,
що ОСОБА_6 умисно ухилялася від надання
допомоги ОСОБА_10, тому підстави для
усунення її від права на спадкування
відсутні.

Разом з тим, ОСОБА_7 неналежно виконував
умови договору довічного утримання, що
є підставою для його розірвання.

Проте погодитися з такими судовими
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій не можна з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення цим вимогам
закону не відповідають.

Судами встановлено, що 17 січня 2011 року
ОСОБА_10 та ОСОБА_7 уклали договір
довічного утримання (догляду), за яким
ОСОБА_10 на умовах забезпечення її
утримання, передала відповідачу, а він
отримав у власність домоволодіння та
земельну ділянку, розташовані по
АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 померла, а її
онука ОСОБА_6 звернулась до нотаріуса
із заявою про прийняття спадщини та
вважаючи, що її бабуся мала намір
розірвати договір довічного утримання,
оскільки ОСОБА_7 не здійснював
за нею належний догляд та не виконував
умови договору, звернулась до суду з
цим позовом.

Відповідно до ст. 755 ЦК України договір
довічного утримання (догляду) може бути
розірваний за рішенням суду: на вимогу
відчужувача або третьої особи, на
користь якої він був укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов'язків, незалежно
від його вини; на вимогу набувача.

Договір довічного утримання (догляду)
припиняється зі смертю відчужувача.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
звернув уваги на наведені вимоги
закону та не виконав вимоги
процесуального права щодо повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
не врахував тих обставин, що договір
довічного утримання укладено між
ОСОБА_10 та ОСОБА_7, а відтак не
перевірив, чи порушує він права
позивачки та чи має вона визначене
законом право вимагати його розірвання
після смерті відчужувача, не дав цим
обставинам відповідної оцінки, зробив
передчасний висновок про задоволення
позову, ухвалив рішення з порушенням
норм процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув, на порушення вимог
ст. 303 ЦПК України не перевірив
законності та обґрунтованості рішення
суду першої інстанції та залишив його
без змін.

Невиконання судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи та є підставою для
скасування ухвалених судових рішень та
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, як передбачено
ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
потрібно задовольнити частково,
рішення Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 11 листопада
2013 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 30 січня 2014 року скасувати,
а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково, рішення Довгинцівського
районного суду м. Кривого Рогу від
11 листопада 2013 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 30 січня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:О.П.
Касьян В.І. Мартинюк І.К. Парінова С.П.
Штелик