Н.п. № 2/522/9670/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді
Загороднюка В.І.

при секретарі
Міневич Д.О.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи приватний нотаріус Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним, поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, визнання шлюбного
договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
відповідачів та просить визнати
недійсним шлюбний договір від 01.10.2014 р.,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1; визнати
недійсним договір купівлі-продажу від
01.10.2014 року укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2; визнати за нею право власності
на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

При цьому посилається на те, що 01 жовтня
2014 р. між нею та ОСОБА_3 було укладено
шлюбний договір, після укладення якого
ОСОБА_3 мало належати на праві
приватної власності квартира, яка була
придбана під час шлюбу та знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

01 жовтня 2014 року ОСОБА_3 уклав договір
купівлі-продажу вказаної квартири з
ОСОБА_2

Шлюбним договором та договором
купівлі-продажу були порушені майнові
права дружини та її кредиторів. Також
ОСОБА_1 зазначає, що під час посвідчення
шлюбного договору та договору
купівлі-продажу квартири на її майно,
яке знаходиться в спільній сумісній
власності подружжя було накладено
арешт, нотаріусом було оформлено
правочини із наявною забороною на
відчуження майна, що, на її думку, є
підставою для визнання договорів
недійсними.

Позивачка, ОСОБА_1, в судове засідання
не з'явилась, надала до суду письмову
заяву про розгляд справи за її
відсутністю, просила позов
задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явилися, надали суду
заяви про те, що позов не визнають та
просять розглянути справу за їх
відсутністю, а також надали суду
письмові заперечення, в яких
посилаються на те, що кв. АДРЕСА_1 не є
спільною сумісною власністю подружжя,
через те, що квартира була придбана
ОСОБА_3 за особисті кошти та є його
особистою приватною власністю, а не
спільною сумісною власністю подружжя.

Треті особи приватний нотаріус
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та приватний нотаріус
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 в судове засідання не
з'явилися, надали до суду заяви про
розгляд справи за їх відсутністю,
просили в задоволенні позову відмовити
в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 01 липня 1995 року
позивачка перебуває в шлюбі з ОСОБА_3,
що підтверджується відповідним
свідоцтвом про одруження.

Під час шлюбу, а саме 06 листопада 2006
року ОСОБА_3 було придбано АДРЕСА_1, яка
належала йому на праві приватної
власності.

01 жовтня 2014 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
укладено шлюбний договір, який
посвідчено приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстровано в
реєстрі за № 973.

Згідно з п. 3.1.1 шлюбного договору -
«Чоловіку після укладення цього
договору буде належати на праві
особистої приватної власності майно,
як рухоме так і нерухоме, яке набуте ним
до реєстрації шлюбу, а також майно, яке
набуте Подружжям, але буде набуто у
майбутньому та зареєстроване або
оформлене на ім'я Чоловіка або
набувачем якого є Чоловік. У тому числі
Чоловіку після укладення цього
договору буде належати на праві
особистої приватної власності
квартира, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та належить на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
ОСОБА_6, приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу, 06
листопада 2006 року за реєстром № 3807, яка
була придбана Чоловіком на його
особисті кошти.». Договір підписано
ОСОБА_1 та ОСОБА_3

01 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
було укладено договір купівлі-продажу
квартири, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, що посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрований в реєстрі за № 536.

Згідно з п. 11 вказаного договору
купівлі-продажу квартири «Майно, що
відчужується, належить Продавцю на
праві особистої приватної власності,
на підставі шлюбного договору,
посвідченого ОСОБА_5, приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу 01 жовтня 2014 року,
за реєстровим № 973, та було придбано ним
за власні кошти.».

Крім того, позивачка надала заяву про
те, що вона - «повідомляє, що квартира,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є
особистою власністю її чоловіка -
ОСОБА_3, на підставі шлюбного договору,
посвідченого ОСОБА_5, приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу за реєстровим №
973 від 01.10.2014 року, та було придбано ним
за власні кошти». Заяву посвідчено
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5 01
жовтня 2014 року за реєстровим № 974.

Таким чином, позивачка особисто
підтвердила, що квартира, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 була
придбана її чоловіком за власні кошти.
Доказів того, що квартиру було придбано
на спільні сімейні кошти позивачкою
суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 57 Сімейного
кодексу України майном, що є особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є майно, набуте нею, ним за час шлюбу,
але за кошти, які належали їй, йому
особисто.

Оскільки з матеріалів справи
вбачається, що АДРЕСА_1 була придбана
ОСОБА_3 за власні кошти, то ця квартира
належала йому на праві особистої
приватної власності.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 ЦК України встановлює
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а
саме: 1. Зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності. 3.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. 4. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. 5. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних
дітей.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 65 СК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.
Для укладання одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладання
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена.

Отже, як встановлено судом, при
укладанні між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
договору купівлі-продажу АДРЕСА_1, та
укладенні між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
шлюбного договору сторонами договору
не були порушені зазначені пункти ст. 203
ЦК України, тому не має жодних правових
підстав щодо визнання вказаних
договорів недійсними.

Матеріали справи містять докази того,
що квартиру було придбано за власні
кошти ОСОБА_3, отже квартира не була
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, про що позивачка
особисто зазначила в шлюбному договорі
та в заяві від 01 жовтня 2014 року за
реєстровим № 974, яку посвідчено
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
Таким чином, арешт, який накладено на
все майно ОСОБА_1 не стосується
АДРЕСА_1, оскільки вказана квартира
була особистою приватною власністю
ОСОБА_3

Згідно ст. 388 ЦК України, якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно: 1) було
загублене власником або особою, якій
він передав майно у володіння; 2) було
викрадене у власника або особи, якій
він передав майно у володіння; 3) вибуло
з володіння власника або особи, якій
він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього,
якщо відповідно до статті 388 цього
Кодексу майно не може бути
витребуване у нього.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 придбала
спірну квартиру у ОСОБА_3, який мав
право на її відчуження, оскільки був її
власником на законних підставах,
ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, яка
законно набула право власності на
спірну квартиру, отже вимоги в частині
визнання за ОСОБА_1 права власності на
1/2 частину квартири АДРЕСА_1 також не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись,
ст.ст. 203, 215, 229, 330, 388 ЦК України, ст.ст. 60,
65 СК України ст.ст. 88, 213-215 ЦПК України
суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи приватний
нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, приватний
нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним, поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, визнання шлюбного
договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено, про що
протягом десяти днів з дня
проголошення подається апеляційна
скарга на рішення суду першої
інстанції. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу потягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

27.11.2014