Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Малько О.С., Оніпко О.В.

секретар судового засідання Пиляй І.С.

за участю сторін та представника
відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Острозького районного суду від 9 квітня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Виконавчого комітету
Межиріцької сільської ради
Острозького району про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно і за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
припинення права власності на частку у
спільному майні з виплатою компенсації
та визнання права власності на частку у
спільному майні,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Острозького районного суду від
9 квітня 2014 року позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Виконавчого комітету
Межиріцької сілької ради Острозького
району про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно залишено без розгляду.

Рішенням Острозького районного суду
від 9 квітня 2014 року зустрічний позов
ОСОБА_2 задоволено:

- здійснено поділ житлової прибудови
А'-1, яка є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, виділивши
ОСОБА_1 та визнавши за ним право
власності на 12 частку житлової
прибудови А'-1, що становить 17,8 %
житлового будинку АДРЕСА_1;

- припинено право власності ОСОБА_1 на
зазначену частку житлової прибудови
А'-1 зі сплатою ОСОБА_2 на його користь 34
278 гривень компенсації;

- визнано за ОСОБА_2 право власності на 12
частку у прибудові А'-1, вартістю 34 278
гривень;

- здійснено поділ сараю б-3 площею 13
кв.м., вартістю 4 740 гривень, по АДРЕСА_1,
виділивши ОСОБА_1 та визнавши за ним
право власності на12 частку сараю б-3,
вартістю 2 370 гривень;

- припинено право власності ОСОБА_1 на
зазначену частку сараю б-3 зі сплатою на
його користь ОСОБА_2 2 370 гривень
компенсації;

- визнано за ОСОБА_2 право власності на 12
частку сараю б-3 по АДРЕСА_1, вартістю 2 370
гривень;

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 545,
41 гривень судового збору, 120 гривень
витрат за публікацію в пресі
оголошення про виклик відповідача та 2
400 гривень за проведення
будівельно-технічної експертизи.

У поданій на рішення апеляційній
скарзі позивач покликається на його
незаконність та необґрунтованість
через неповноту з'ясування обставин, що
мають значення, недоведеність
обставин, які суд вважав установленими,
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

На її обґрунтування зазначав про
неврахування судом тих обставин, що
оспорюване свідоцтво було видано 12
грудня 2012 року, тобто під час
зареєстрованого шлюбу сторін. Він
виконував всі необхідні ремонтні і
поточні роботи в спірному будинку, але
з незрозумілих йому причин позбавлено
права власності на частку у спірному
майні. На момент видачі 17 січня 2013 року
Декларації про готовність об'єкта до
експлуатації сторони також перебували
у шлюбних відносинах. Неправильним
вважав застосування до спірних
правовідносин вимог ст. 71 СК України, а
також не застосовано роз'яснення
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007 року №11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу,визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" (п.п. 19, 22-24). Натомість
покликання суду на вибіркові тези п. 25
цієї постанови Пленуму при вирішенні
спірних відносин є хибними, оскільки
суперечать контексту роз'яснень.

Оскаржуване рішення порушує його право
власності на житло, позбавляє
можливості володіти і користуватися
часткою у житловій прибудові, іншого
житла він не має.

З наведених підстав просить скасувати
рішення Острозького районного суду від
9 квітня 2014 року, ухваливши нове - про
залишення його позову без задоволення.

Зі змісту доводів апеляційної скарги
встановлено, що ОСОБА_1 просить
відмовити відповідачу у задоволенні
зустрічного позову.

У запереченнях ОСОБА_2, вважаючи
оскаржуване рішення законним і
обґрунтованим, просила апеляційну
скаргу залишити без задоволення.

Ухвала Острозького районного суду від 9
квітня 2014 року, якою позовну заяву
ОСОБА_1 залишено без розгляду, особами,
що беруть участь у справі, не
оскаржувалася.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи і доводи
позивача, колегія суддів прийшла до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги.

Задовольняючи зустрічний позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
спірна прибудова А'-1 є об'єктом права
спільної сумісної власності сторін як
подружжя. Оскільки судовою експертизою
встановлено, що поділ її в натурі
неможливий, частку ОСОБА_1 у цілому
житловому будинку визнано незначною, а
відповідач повинна була внести на
депозитний рахунок суду компенсацію
вартості спірної частки, тому місцевий
суд здійснив поділ житлової прибудови
А'-1, припинив право власності позивача
на частку у прибудові і сараї, визнавши
право власності на спірні частки в
об'єктах нерухомості за ОСОБА_2.

Проте з такими висновками погодитися
не можна.

З матеріалів справи вбачається, і ці
обставини сторонами не оспорюються, що
під час перебування ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у
зареєстрованому шлюбі в 1994-1995 роках
ними спільно побудовано прибудову А'-1
до належного батькові відповідача -
ОСОБА_3 житлового будинку АДРЕСА_1, яка
складається із: жилої 1-4, жилої 1-3,
коридору 1-2, коридору 1-1, кухні 1-7,
кладової 1-8, санвузлу 1-9, загальною
площею 61, 2 кв.м. (з них: 33 кв.м. - жила
площа, 28, 2 кв.м. - допоміжна). У 2009 році
ними спільно побудовано сарай б-3
загальною площею 13 кв.м..

Свідоцтво про право власності на увесь
будинок АДРЕСА_1 загальною площею 150, 2
кв.м., жилою - 93, 3 кв.м., в т.ч. і на житлову
прибудову А'-1, видано Виконавчим
комітетом Межиріцької сільської ради
Острозького району 10 грудня 2012 року на
ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі
рішення виконавчого комітету органу
місцевого самоврядування від 27
листопада 2012 року. Форма власності
значиться як "приватна спільна сумісна"
(а.с. 36). 18 грудня 2012 року право власності
на нерухомість зареєстровано
Комунальним підприємством "Рівненське
обласне бюро технічної інвентаризації"
за відповідачами (а.с. 37).

Зазначені рішення виконавчого органу
місцевого самоврядування та свідоцтво
про право власності заінтересованими
особами не оспорювалося і є чинними.

ОСОБА_2, заперечуючи проти первісного
позову ОСОБА_1 про визнання свідоцтва
про право власності на спірне нерухоме
майно недійсним, вважала, що позивач
забороняє користуватися об'єктом права
їх спільної сумісної власності, чим
порушує її суб'єктивні житлові права, а
тому подала зустрічний позов, де
вимагала поділити житлову прибудову
А'-1 і припинити право власності ОСОБА_1
на 12 частку у прибудові та сараї,
визнавши за нею право власності на ці
частки.

Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Стаття 365 ЦК України зазначає про
можливість припинення права особи на
частку у спільному майні за рішенням
суду на підставі позову інших осіб,
якщо:

1.) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі;

2.) річ є неподільною;

3.) спільне володіння і
користування майном є неможливим;

4.) таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Разом з тим, частина 2 ст. 331 ЦК України
передбачає, що право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо право власності
на нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

За умови чинності рішення Виконавчого
комітету Межиріцької сільської ради
від 27 листопада 2012 року та свідоцтва
про право власності на спірний будинок
від 10 грудня 2012 року, що видане на ім'я
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як на титульних
співвласників нерухомого майна,
задоволення вимог зустрічного позову є
неправильним. Оскільки на час
вирішення спірних відносин право
власності ОСОБА_1 на прибудову А' 1 є
необґрунтованим, тому неможливо
поділити спірне майно та припинити
право на частку.

Норми ч. 1 ст. 303 ЦПК України позбавляють
колегію суддів права переглянути
судові рішення у справі поза межами
доводів апеляційної скарги, а тому
законність та обґрунтованість ухвали
Острозького районного суду від 9 квітня
2014 року, якою залишено без розгляду
позовну заяву ОСОБА_1, апеляційним
судом не перевірялися.

Як убачається, при розгляді справи суд
першої інстанції не звернув уваги на
викладені обставини, що призвело до
ухвалення оскаржуваного рішення, яке
не може залишатися чинним.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
неправильне застосування норм
матеріального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи є підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового - про
відмову ОСОБА_2 у задоволенні
зустрічного позову.

На підставі ч. 1 ст. 69 СК України, ст.ст.
365, 331 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307,
309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія
суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Острозького районного суду від
9 квітня 2014 року скасувати.

ОСОБА_2 відмовити у задоволенні
зустрічного позову до ОСОБА_1 про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя,
припинення права власності на частку у
спільному майні з виплатою компенсації
та визнання права власності на частку у
спільному майні.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: Судді: