АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2577/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Кухар Д. О. Доповідач - Осіян
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Деркач Н.М.,
Петешенкової М.Ю.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2

на рішення Синельниківського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 10 січня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені)
за прострочення сплати аліментів
станом на 01 травня 2013 року та
зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа відділ державної
виконавчої служби Синельниківського
міськрайонного управління юстиції про
скасування суми заборгованості по
аліментам за період з грудня 2002 року по
травень 2012 року, здійснення
перерахунку заборгованості з червня 2010
року по теперішній час, стягнення
аліментів з червня 2010 року, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду із
позовом в якому вказувала на те, що
рішенням Синельниківського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 07 лютого
2002 року з відповідача було стягнуто на
її користь аліменти на утримання
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини
усіх видів доходу щомісячно, до
досягнення дитиною повноліття. Згідно
довідки-розрахунку держаного
виконавця заборгованість відповідача
по сплаті аліментів станом на 01 травня
2013 року становить 26893,34 гривень.
Оскільки заборгованість виникла із
вини відповідача, а тому вона просила
суд стягнути із нього неустойку (пеню)
за прострочення сплати аліментів, за
період із 01 травня 2012 року до 01 травня
2013 року у сумі 98159,45 гривень.

Відповідач подав зустрічну позовну
заяву відповідно до якої зазначив, що з
грудня 2002 року по травень 2010 року
донька та дружина були на повному його
утриманні, виключенням є період
проходження військової служби із 13
листопада 2003 року по 14 квітня 2005 року,
але за цей період заборгованість
виникла також з поважної, не залежної
від нього причини.

Крім цього зазначив, що ОСОБА_3
добровільно у кінці листопада 2002 року
зупинила виконавче провадження, а
після розлучення поновила, але не
зазначила обставини, що протягом 2002 - 2010
року вони проживали однією сім'єю, вели
спільне господарство та що весь свій
заробіток ОСОБА_2 віддавав їй.

Тому ОСОБА_2 просив скасувати
заборгованість по аліментах за період
із грудня 2002 року по травень 2012 року у
сумі 26931,17 грн. та зобов'язати ВДВС
Синельниківського МУЮ зробити
розрахунок по аліментах за період із
червня 2010 року по теперішній час із
врахуванням проведених виплат. А також
стягнути з нього аліменти за період з
червня 2010 року по теперішній час на
утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі ?
частини від всіх видів заробітку до її
повноліття.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 10 січня
2014 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення
сплати аліментів станом на 01 травня 2013
року у сумі 11091,93 гривень. В іншій
частині позовних вимог та в
задоволенні зустрічних позовних вимог
відмовлено.

Додатковим рішенням Синельниківського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 18 лютого
2014 року стягнуто судові витрати.

Ухвалою Синельниківського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 28
березня 2014 року внесено виправлення у
додаткове рішення Синельниківського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 18 лютого
2014 року щодо розрахунку суми пені та
розміру судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення суду,
посилаючись на те, що рішення суду
першої інстанції ухвалено із
порушенням норм матеріального права та
без врахування обставин у справі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, суд вважає,
що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково, а рішення суду в
частині розміру стягнення пені змінити
із наступних підстав.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову суд першої
інстанції виходив із того, що 05 грудня
2002 року було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим листом № 2-572, виданим
Синельниківським міським судом від 07
листопада 2002 року про стягнення із
відповідача на користь позивачки
аліментів на утримання дитини, до
досягнення нею повноліття, у розмірі ?
частини від всіх видів його заробітку
(доходу).

Відповідно до довідки-розрахунку
Синельниківського ВДВС від 20 червня 2013
року № 7711 відповідач має
заборгованість зі сплати аліментів,
яка утворилась станом на 01 травня 2013
року в сумі 26893,34 гривень (а.с.3).

Посилаючись на вимоги ст. 196 СК України,
та проаналізувавши надані
відповідачем докази, якими останній
обґрунтовував оплату аліментів на
утримання дитини та доводів про
безпідставність заявленого позову, суд
вказав, що відповідачем не надані
докази належного виконання своїх
зобов'язань по сплаті аліментів. А тому
стягнув пеню у розмірі 11091,93 гривні за
період із 2004 року до 01 травня 2013 року.

Стосовно вимог відповідача скасувати
заборгованість по аліментах за період
з грудня 2002 року по травень 2012 року у
сумі 26391 гривня 17 копійок та стягнути з
нього аліменти за період з червня 2010
року по теперішній час на утримання
доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від
всіх видів заробітку до досягнення
дитиною повноліття суд відмовив у
задоволенні зустрічного позову.

Суд виходив із того, що відповідач не
надав доказів про те, що з грудня 2002
року по травень 2010 року донька та
дружина перебували на його повному
утриманні.

Крім того відповідач посилається на
проходження ним військової служби у
період з 13 листопада 2003 року по 14 квітня
2005 року, у зв'язку з чим за цей період
виникла заборгованість.

Посилаючись на вимоги ст. 60 ЦПК України
та ст. 614 ЦК України, суд зазначив, що
відповідач зобов'язаний довести
проходження ним в період нарахування
заборгованості по аліментних платежах
строкової військової служби у складі
Збройних Сил України, належне
повідомлення про це державного
виконавця та неможливість виконання
рішення суду про стягнення аліментів у
його відсутність.

Як вбачається з матеріалів справи
будь-яких повідомлень від боржника про
зупинення виконавчого провадження у
зв'язку з призовом для проходження
строкової військової служби до ВДВС не
надходило.

Тому суд вважав, що саме із вини
відповідача, який ухиляється від
виконання батьківського обов'язку по
утриманню своєї дитини до її
повноліття, виникла заборгованість по
аліментам, а відповідно, він повинен
відповідати за прострочення сплати
аліментів перед позивачем і сплатити
їй пеню.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність заборгованості по сплаті
аліментів є безпідставними, оскільки
сума боргу виникла в процесі виконання
виконавчого листа № 2-572, виданого
Синельниківським міським судом від 07
листопада 2002 року. Відповідач не вжив у
повній мірі необхідних заходів для
погашення всієї суми боргу, та не надав
належних та достовірних доказів про
погашення цієї суми. Відповідач був
обізнаний із рішенням суду першої
інстанції про стягнення аліментів.

Але із висновками суду першої
інстанції в частині стягнення розміру
пені погодитись не можна, оскільки
вони не відповідають обставинам у
справі та вимогам законодавства.

Як вбачається із позову ОСОБА_3 вона
просила стягнути пеню лише за період із
01 травня 2012 року до 01 травня 2013 року.

Але суд першої інстанції взяв для
обчислення весь період заборгованості,
вийшовши за межі заявлених позивачкою
вимог, чим порушив приписи ч.1 ст.11 ЦПК
України. Також суд у своєму розрахунку
неправильно зазначив кількість днів
прострочення за кожен місяць сплати
аліментів.

Відповідно до роз'яснень п.22 постанови
Пленуму Верховного Суду України №3 від
15.05.2006 року "Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
передбачена ст. 196 СК відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені) настає
лише за наявності вини цієї особи. На
платника аліментів не можна покладати
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

Суд може зменшити розмір неустойки з
урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів, а
за передбачених ст. 197 СК умов - повністю
або частково звільнити його від сплати
заборгованості.

В матеріалах справи наявна довідка
державного виконавця
Синельниківського ВДВС щодо розміру
заборгованості по аліментах за період
із 01 травня 2012 року до 01 травня 2013 року,
згідно якої заборгованість по
аліментах складає 7833,36 грн. (а.с.3).

Враховуючи помісячно розмір
заборгованості відповідача за
вказаний період, кількість днів
прострочення заборгованості станом на
01.05.2013 року, розмір пені за цей період
необхідно провести у наступному
розрахунку:

період нарахування аліментівРозмір
нарахованих аліментів (грн.)Розмір
сплачених аліментів (грн.)Розмір
заборгованості (грн.)Період
прострочення (дні)Пеня 1% від суми боргу
грнТравень 2012
рік631-----,54червень631----,24липен
ь631----,63серпень631----,02вересень
631---,72жовтень631----,11листопад631
---631151952,81грудень535,6---535,6120643,2

січень 2013
рік894,9200694,989618,55лютий886,28200686,2861418,46березе
нь922,61300622,9130186,9квітень876,97----876,9700Розраху
нок станом на 01.05.2013 року
Всього сума пені складає 12575,18 грн.

Таким чином, із врахуванням розміру
заборгованості по аліментах за період
із 01 травня 2012 року до 01 травня 2013 року,
який складає 7833,36 гривень, необхідно
знизити розмір стягнутої пені,
відповідно до вимог ст.ст.196-197 СК
України до 5000 гривень.

Тому наведені в апеляційній скарзі
доводи, висновків місцевого суду
повністю не спростовують, а із
матеріалів справи вбачається, що
наявні лише підстави для зміни
судового рішення, передбачені ст.309 ЦПК
України, а саме в частині розміру
стягнутої пені.

Керуючись ст. ст. 307,309,316 ЦПК України, суд
-

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Синельниківського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 10 січня
2014 року змінити, зменшивши стягнуту із
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку по
сплаті аліментів до 5 000 гривень.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили із
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді: