Справа № 338/1258/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2397/2014
Головуючий у 1 інстанції Битківський
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого:
Матківського Р.Й.

суддів:
Ковалюка Я.Ю., Шишка А.І.

секретаря
Капущак С.В.

з участю представника ПАТ КБ
«ПриватБанк» -Рокетської С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, з апеляційною скаргою
представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на
заочне рішення Богородчанського
районного суду від 01 жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року з позовом до суду
звернувся представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» та просив стягнути з
відповідача на користь Банку
заборгованість у розмірі 8556,36 гривень
за кредитним договором б/н від 12
березня 2007 року.

Заявлені вимоги представник позивача
обґрунтував тим, що відповідач порушив
Умови та правила надання банківських
послуг, зобов'язання не виконав, а тому
станом на 31 липня 2014 року має
заборгованість 8556, 36 гривень, що
складається з наступного: 1904,94 гривень -
заборгованість за кредитом; 3858,73 -
заборгованість по відсотках за
користування кредитом; 1909,05 гривень -
заборгованість по пені та комісії за
користування кредитом;, а також штрафи
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг; 500 гривень -
штраф (фіксована частина), 383,64 - штраф
(процентна складова).

Заочним рішенням Богородчанського
районного суду від 01 жовтня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено у
зв'язку із спливом строку позовної
давності.

На дане рішення представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» подав апеляційну скаргу,
просить його скасувати та ухвалити
нове про задоволення позовних вимог
Банку.

Представник апелянта у скарзі
зазначає, що рішення суду є незаконним,
ухваленим з порушенням норм
процесуального права, за недоведеністю
обставин, що мають значення та
невідповідності висновків суду
обставинам справи.

Відповідач особистим підписом
засвідчив факт, що заява разом з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою і Тарифами між ним та Банком
складає договір про надання
банківських послуг. Пунктом 9.12 Умов
укладених між Банком та відповідачем
визначено, що він діє протягом 12
місяців з моменту підписання, якщо
протягом цього строку жодна з сторін не
проінформує іншу про припинення
Договору, він автоматично
пролонговується на такий же строк.
Відповідно до п. 9.3 Умов надання
банківських послуг передбачено, що
картрахунки відкриваються на
невизначений термін за виключеннями,
передбаченими п.п. 9.6, 9.7 цих Умов. Таким
чином, сторони у письмовій формі
домовились про збільшення строку
позовної давності стосовно виконання
умов договору, встановивши строк дії
договору, що рівний строку дії
картрахунку, що не заборонено ст. 259 ЦК
України. Відповідач не надав письмової
заяви про закриття картрахунку, у
зв'язку з чим, строк дії карти було
продовжено та такий ж строк. На даний
час термін дії кредитного договору
продовжено, заява від відповідача про
закриття картрахунку до Банку не
надходила.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на усі обставини і помилково при
вирішенні спору застосував строк
позовної давності. Відповідач
користується грошима Банку, термін дії
договору не припиняється і банк
продовжує правовідносини з
відповідачем.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, яка вимоги
скарги підтримала, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції
виходив із того, що Банк пропустив
строк позовної давності, початок
перебігу якого почався з 12 березня 2008
року, коли стало відомо про порушення
його права, а Банк звернувся до суду із
зазначеним позовом лише у 15 серпня 2014
року. Кредит укладений між сторонами є
споживчим, а згідно ч.13 ст. 11 ЗУ «Про
захист прав споживачів» кредитодавцю
забороняється повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув.

Однак колегія суддів вважає, що такі
висновки суду зроблено при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
що є підставою для його скасування з
ухваленням нового рішення.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 12 березня 2007 року
між Банком і ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір, за умовами якого ПАТ
КБ «ПриватБанк» надало відповідачу
кредит у розмірі 3000 гривень
установленого ліміту на платіжну
картку зі сплатою 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом із
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. Договір
складається із заяви кредитора,
тарифів надання кредиту, умов і правил
надання банком послуг та правил
користування платіжною карткою.

Згідно з пунктом 9.12 Правил надання
банком послуг договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього строку жодна зі сторін
не заявить про припинення його дії,
договір вважається пролонгованим на
такий самий строк.

Строк дії кредитного договору
відповідає строку дії картки.

Згідно з пунктом 3.1.1 Правил
користування платіжною карткою строк
дії картки вказаний на її лицевій
стороні (місяць і рік); вона діє до
останнього календарного дня
зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил користування
платіжною карткою передбачено, що
після закінчення строку дії відповідна
картка продовжується банком на новий
строк (шляхом надання клієнту картки з
новим строком дії), якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії)
не поступила письмова заява держателя
про закриття рахунку.

Судом першої інстанції також
установлено, що заборгованість за
кредитом станом на 31 липня 2014 року
становить 1904, 94 гривні, заборгованість
за відсотками - 3858,73 гривень, 1909,05
гривень - заборгованість по пені та
комісії за користування кредитом;, а
також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та
правил надання банківських послуг; 500
гривень - штраф (фіксована частина), 383,64
- штраф (процентна складова), всього
8556,35 гривень.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно із частинами третьою та
четвертою статті 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності
збігається з моментом виникнення в
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому поряду через суд.

Цивільний кодекс України не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропущенням позовної
давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону,
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої ланки
сторони договору споживчого кредиту.

Такий правовий аналіз зазначених норм
та обставин відповідає висновкам,
викладеним у постанові Верховного Суду
України від 20 листопада 2013 року у
справі №6-126 цс 13. Вказане судове
рішення згідно з положеннями ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковим для всіх судів,
які зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність з цим
рішенням.

Разом з тим, при вирішенні спору в
судовому порядку позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови в позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропуску позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

У матеріалах справи відсутня заява
відповідача про застосування позовної
давності.

Тому, висновок суду про відмову у
задоволенні позову у зв'язку з
застосуванням позовної давності
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі щодо вимог про повернення
споживчого кредиту та без з'ясування
причин пропущення позовної давності є
неправильним.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції як підставу для відмови в
задоволенні позову за спливом строку
позовної давності помилково зіслався
на п. 31 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
оскільки даний пункт постановою цього
ж суду від 07 лютого 2014 року викладено у
новій редакції.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК України
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволити.

Заочне рішення Богородчанського
районного суду від 01 жовтня 2014 року
скасувати та ухвалити нове.

Стягути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 1904, 94 гривні
заборгованості за кредитом, 3858,73
гривень заборгованості за відсотками,
1909,05 гривень заборгованості по пені та
комісії за користування кредитом, 500
гривень - штрафу (фіксована частина),
383,64 - штрафу (процентна складова),
всього 8556,35 гривень заборгованості за
кредитним договором б/н від 12 березня
2007 року нарахованої на 31 липня 2014 року.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 365,40 гривень судового
збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Р.Й. Матківський

Судді
Я.Ю. Ковалюк

А.І. Шишко