Справа № 404/130/14-ц
Номер провадження 2/404/698/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року Кіровський
районний суд м. Кіровограда в складі:

Головуючого судді - Іванової Н.Ю.

при секретарі - Гуйван О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа приватний нотаріус
Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору дарування
, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_2, третя особа
приватний нотаріус Кіровоградського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
по якому просить визнати недійсним
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
який посвідчений приватним нотаріусом
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстрований в реєстрі за № 820.

На обґрунтування вимог вказано, що
02.08.2011 р. між позивачем та відповідачем
був укладений договір дарування 2/3
частини квартири АДРЕСА_1, який
посвідчений приватним нотаріусом
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстрований в реєстрі за № 820.
Відповідно до вказаного договору
позивач подарував 2/3 частини вказаної
квартири, яка належала позивачу на
підставі договору купівлі-продажу
квартири з відстрочкою платежу від
25.08.2004 року своїй жінці ОСОБА_2 З 1993 року
позивач являється учасником
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЄС 2-ої категорії.
Згідно виписці з амбулаторної картки
позивач з 2008 року по 2013 рік постійно
знаходився на лікуванні та взятий на
облік у невропатолога з вертеброгенною
люмбоішалгією з мязево-тонічними
проявами, виразним больовим судомам.
Після двох років лікування позивача
повторно було направлено на
стаціонарне лікування в Знам»янську
обласну бальнеологічну лікарню. В
березні 2010 року у позивача стався
інсульт. В цей час позивачу стало
відомо про хворобу своєї матері, а саме
цукрового діабету 2 ст. На протязі 2011-2012
р. мати позивача лікувалась. Проте на
фоні діабетичного ускладнення
останній декілька разів ампутували
кінцівки. В зв»язку з цим, крім
погіршення здоров»я позивача, який
потребував догляду, погіршувалось
здоров»я його матері. ІНФОРМАЦІЯ_2 мати
позивача померла. В зв»язку з цими
негативними обставинами в 2011 року
позивач був змушений звернутися до
психіатричної лікарні Кіровоградської
області. Таким чином, на момент
вчинення правочину позивач не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними.

В судове засідання позивач та
представник позивача не з»явилися,
повідомлені про час та місце розгляду
справи належним чином, представник
позивача надав до суду заяву, якою
просив провести розгляд справи без
його участі, позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач та представник відповідача
в судовому засіданні позов не визнали,
вказуючи на те, що відповідач
познайомилась з позивачем 19.09.2003 року і
з того часу проживали разом та вели
спільне господарство. В 2004 році сторони
вирішили створити сім»ю і проживати
разом. 14.08.2004 року відповідач продала
власну квартиру в м. Вознесенську за 5500
доларів США, однак вказаної суми не
хватало для придбання квартири в м.
Кіровограді, яка коштувала 8000 доларів
США. 25.08.2004 р. ОСОБА_1 на своє ім»я
придбав квартиру АДРЕСА_1. 08.09.2006 року
сторони уклали шлюб. Відповідач
переживала за своїх дітей від
попереднього шлюбу і домовилась з
ОСОБА_1, що в зв»язку з вкладенням
більшої суми при купівлі квартири він
переоформить 2/3 квартири на неї, щоб у
випадку її смерті її діти під
попереднього шлюбу мали житло. 02.08.2011
року сторони у нотаріуса оформили
договір дарування 2/3 квартири на
відповідача.

Представником відповідача було
заявлено клопотання про застосування
до спірних правовідносин річного
строку позовної давності,
передбаченого ст.728 ЦК України.

Третя особа приватний нотаріус
Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явилася. Повідомлена про
час та місце розгляду справи належним
чином.

Суд, в межах наданих доказів,
заслухавши доводи сторони відповідача,
дослідивши матеріали справи, приходить
до наступних висновків.

Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених
прав.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Судом встановлено, що 02 серпня 2011 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений
договір дарування 2/3 часток квартири,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
договір посвідчений приватний
нотаріусом Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 /а.с. 6-7/.

Відповідно до вказаного договору
позивач подарував 2/3 частини вказаної
квартири, яка належала позивачу на
підставі договору купівлі-продажу
квартири з відстрочкою платежу від
25.08.2004 року своїй жінці ОСОБА_2

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 05 червня 2013 року шлюб
між сторонами було розірвано /а.с. 57-58/.

За ч.1 ст.717 ЦК України, за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

Згідно ч.2 ст.719 ЦК України, договір
дарування нерухомої речі укладається в
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Представник позивача в обґрунтування
позовних вимог зазначає, що на момент
вчинення правочину позивач не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними.

З виписки з амбулаторної карти №183960
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що у 2011
році позивач поліклініку не відвідував
/а.с. 8-9/.

КЗ «Центр первинної медико-санітарної
допомоги №2 м. Кіровограда» листом №534
від 15 травня 2014 року повідомив суд про
відсутність медичної документації на
хворого ОСОБА_1 /а.с. 130/.

ТОВ «АТП-2004» повідомило на запит суду,
що з медичної документації за 2011 рік
ОСОБА_1 було пред'явлено медичну
довідку щодо придатності до керування
транспортним засобом, однак вона
знаходиться безпосередньо у позивача
/а.с. 131/.

Як вбачається з довідки №294 КП
«Знам»янської обласної
бальнеологічної лікарні» від 13 червня
2014 року, ОСОБА_1 знаходився на
стаціонарному лікуванні у 2008 році, у 2009
році, у 2010 року в період з 16.03. по 05.04.з
діагнозом: атеросклеротичний
кардіосклероз, остеоходроз /а.с. 148/.
Будь-які дані про лікування позивача у
2011 році суду не надані.

Впродовж 2011 -2012 рр. хворіла мати
позивача ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
матеріалами справи.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.225 ЦК України,
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009 року
роз'яснено, що правила статті 225 ЦК
поширюються на ті випадки, коли фізичну
особу не визнано недієздатною, однак у
момент вчинення правочину особа
перебувала в такому стані, коли вона не
могла усвідомлювати значення своїх дій
та (або) не могла керувати ними
(тимчасовий психічний розлад, нервове
потрясіння тощо). Для визначення
наявності такого стану на момент
укладення правочину суд відповідно до
статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК.

Ухвалою Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 16 червня 2014 року для
встановлення психічного стану
дарувальника ОСОБА_1 на момент
складання договору дарування від 02.08.2011
року судом призначено
судово-психіатричну експертизу,
проведення якої доручено експертам
Комунального закладу «Кіровоградська
обласна психіатрична лікарня» /а.с.
149-150/.

Позивача було повідомлено про
необхідність явки на засідання комісії
25 липня 2014 року о 11 год. в КЗ
«Кіровоградську обласну психіатричну
лікарню», що підтверджується поштовим
повідомленням, яка знаходиться в
матеріалах справи /а.с. 159/.

Листом № 208/12 від 08 серпня 2014 року КЗ
«Кіровоградська обласна психіатрична
лікарня» було повернуто експертизу без
виконання, так як ОСОБА_1 на засідання
комісії не з»явився, одночасно
повідомлено суд, що медична
документація на позивача у закладі
відсутня /а.с. 167/.

Пункт 2 ч.1 ст.145 ЦПК України передбачає,
що призначення експертизи є
обов'язковим також за клопотанням хоча
б однієї із сторін, якщо у справі
необхідно встановити психічний стан
особи.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
психіатричну допомогу» визначена
презумпція психічного здоров'я, суть
якої полягає в тому, що кожна особа
вважається такою, яка не має психічного
розладу, доки наявність такого розладу
не буде встановлено на підставах та в
порядку, передбачених цим Законом та
іншими законами України.

Судово-психіатрична експертиза не була
зроблена у зв'язку з неявкою позивача
на засідання комісії.

Як вбачається з договору дарування,
приватним нотаріусом Кіровоградського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
дієздатність ОСОБА_1 в день підписання
ним договору була перевірена.

Відповідно до ст.57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи не містять будь-яких
доказів, які б свідчили, що позивач в
день підписання договору перебував в
стані коли він не розумів значення
своїх дій та не міг керувати ними.

Підставою для визнання правочину
недійсним за ст. 225 ЦК України може бути
лише абсолютна неспроможність особи в
момент вчинення правочину розуміти
значення своїх дій та або керувати ними
і в основу рішення суду про недійсність
правочину не може покладатися висновок
експертизи, який ґрунтується на
припущеннях.(частина четверта ст. 60 ЦПК
України)

Крім того, суд звертає увагу, що
клопотання представника відповідача
про застосування річного строку
позовної давності задоволенню не
підлягає, оскільки визначений ст.728 ЦК
України строк позовної давності в один
рік застосовується до вимог про
розірвання договору дарування.
Підстави розірвання договору
дарування на вимогу дарувальника,
визначені ст.727 ЦК України.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про
визнання договору дарування недійсним
з підстав, передбачених ст.ст.203, 215, 225 ЦК
України. До правовідносин, що виникли
між сторонами, застосовується
загальний строк позовної давності,
визначений ст.257 ЦК України, який
позивачем при зверненні до суду з даним
позовом, не пропущено.

За вказаного, позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 208, 212-218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус
Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору дарування
- відмовити у повному обсязі.

Судові витрати віднести за рахунок
держави.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського
Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда