Справа № 344/9368/14-ц
Провадження № 2/344/3516/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

05 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді
Польської М.В.

при секретарі c/з
Дзюбак Х.Б..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом КП
«Івано-Франківськводоекотехпром» до
ОСОБА_2 про спонукання до укладення
договору про надання послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення,-

В С Т А Н О В И В:

КП «Івано-Франківськводоекотехпром»
звернулося до Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області з позовом до ОСОБА_2 про
спонукання до укладення договору про
надання послуг з централізованого
водопостачання та водовідведення.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує на те, що відповідач проживає за
адресою: АДРЕСА_1 та користується
послугами, які надаються позивачем та
відповідно до ст. 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» є
споживачем послуг, оскільки їх отримує.
На адресу відповідача позивачем було
направлено пропозицію укласти договір
(оферту) про надання послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення, але прийняття
пропозиції (акцепту) від боржника щодо
укладення договору про надання послуг
з централізованого водопостачання та
водовідведення не надходило.

Представник позивача подав до суду
заяву про розгляд справи за його
відсутності, позовні вимоги підтримав
в повному обсязі, проти заочного
розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоч про час і місце судового
розгляду повідомлявся у встановленому
порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1
ст. 224 ЦПК України, та того, що
відповідач про причини неявки суд не
повідомив, а позивач подав достатньо
матеріалів, які свідчать про
взаємовідносини сторін, суд вважає, що
можливо провести заочний розгляд
справи.

Дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов слід задовольнити виходячи з
наступних підстав.

03.09.2013 року КП
«Івано-Франківськводоекотехпром»
надіслало ОСОБА_2 два примірники
проекту договору «Про надання послуг з
водопостачання та водовідведення» від
02.09.2013 року підписані зі сторони
позивача та скріплені печаткою (а.с.4-8).
В супровідному до вказаних проектів
договору позивач просив розглянути
пропозицію, та підписати примірники
договору, повернувши на адресу
позивача один із примірників (а.с.8).

В підтвердження відправлення вказаних
примірників договорів позивачем
надано реєстр відправки (а.с.9).

Згідно зі ст. 60 ЦПК кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. В судовому
засіданні відповідачем не було надано
суду підтверджуючих доказів того, що
вона відмовилася від отримання послуг
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, подавши
відповідну заяву до позивача.

Так як відповідач належних дій не
вчиняв, та продовжував отримувати
вказані послуги, такі дії відповідно до
ч. 1 ст. 11 ЦК України, продовжують
цивільні права та обов'язки сторін.
Тобто можна вважати, що обидві сторони
у цих відносинах мають певні права та
обов'язки, а саме, позивач зобов'язаний
надавати споживачеві вказані послуги,
а відповідач зобов'язаний сплачувати
кошти за отримані послуги.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки визначає Закон України «Про
житлово-комунальні послуги» від 24
червня 2004 року.

Відповідно до вказаного закону, термін
«житлово-комунальні послуги»
визначається як результат
господарської діяльності, спрямованої
на забезпечення умов проживання та
перебування у жилих та нежилих
приміщеннях, будинках і спорудах,
комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків зокрема є договори та інші
правочини.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 та підпунктом 3п. 2 ст.
21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний укласти Договір на
виконавців житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового Договору.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
встановлено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах. Учасниками даних відносин є:
власник, споживач, виконавець,
виробник.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»,
відповідач отримує житлово-комунальні
послуги, тобто є споживачем
житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 2 ст.20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
споживач має право укласти договір на
надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Відповідно до ч. 2 ст.
21 Закону, виконавець зобов'язаний
підготувати та укласти зі споживачем
договір на надання житлово-комунальних
послуг з визначенням відповідальності
за дотримання умов його виконання
згідно з типовим договором.

Аналіз цього Закону дає підстави для
висновку, що він належить до
нормативного акта спеціальної дії,
який регулює відносини, що виникають
між виробниками, виконавцями,
споживачами у процесі створення,
надання та споживання
житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачає, що законодавство України у
сфері житлово-комунальних послуг, крім
цього Закону, базується на Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства та
інших нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає
загальні засади цивільного
законодавства, зокрема поняття
договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України
правочин між фізичною і юридичною
особами належить вчиняти у письмовій
формі, за виключенням випадків,
передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України). Інші випадки визнання
договору укладеним зазначені у ст.ст. 642
- 643 ЦК України.

Ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи
договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України
визначає, що свобода договору полягає в
праві сторін вільно вирішувати питання
при укладенні договору, виборі
контрагентів та погодженні умов
договору.

Закріпивши принцип свободи договору ЦК
України разом з тим визначив, що
свобода договору не є безмежною,
оскільки відповідно до ч. 3 ст. 6 та ст. 627
цього Кодексу при укладенні договору,
виборі контрагентів, визначенні умов
договору сторони не можуть діяти
всупереч положенням цього Кодексу та
інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з
нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України,
відповідно до яких підставою
недійсності правочинів є суперечність
їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах. Статті 20, 21 цього Закону
визначають обов'язки споживача та
виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 -IV від 24
червня 2004 року передбачений обов'язок
споживача укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Цей обов'язок
відповідає зустрічному обов'язку
виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21
цього Закону, підготувати та укласти зі
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій»(далі -
постанова № 529).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК
України, ст.ст. 19 -21 Закону № 1875 -IV від 24
червня 2004 року, постанови № 529
вбачається, що умови типового договору,
що набули юридично обов'язкового
значення в силу актів цивільного
законодавства, є обов'язковими для
сторін договору, які не мають права
відступити від їх положень і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Разом з тим, за положенням ст. 4 ЦПК
України, здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового права або
майнового права та інтересу у
визначені цією статтею способи. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Виходячи із загальних засад цивільного
законодавства та судочинства, права
особи на захист у суді порушених або
невизнаних прав, меж здійснення особою
цивільних прав і виконання цивільних
обов'язків суд приходить до висновку
про те, що в разі невизнання
відповідачем (споживачем) права
позивача (виконавця) послуг на
укладення договору про надання послуг
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, який
відповідає вимогам типового договору,
таке право підлягає захисту судом на
підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом
визнання договору укладеним на умовах,
передбачених нормативним актом
обов'язкової дії.

Враховуючи формулювання позовних
вимог із зазначенням дати укладення
договору в минулому часі, що фактично є
проханням визнати його укладеним,
враховуючи вищезазначені положення
закону, суд приходить до висновку про
задоволення позову шляхом визнання
договору укладеним, що також
відповідає принципу публічності
цивільного процесуального права.

Керуючись ст.ст. 12-15, 322, 382, 630, 634, 640, 643 ЦК
України, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», ст.ст. 209,
212-215, 224-226 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати укладеним договір про надання
послуг з централізованого
водопостачання та водовідведення між
КП «Івано-Франківськводоекотехпром»
та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителем
АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер -
невідомий.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя
АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер -
невідомий, на користь КП
«Івано_Франківськводоекотехпром»,
м.Івано-Франківськ, вул. Ботанічна, 2,
код 32360815, судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянути
за письмовою заявою відповідача
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя:
Польська
М.В.