Справа № 2/331/1381/14
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2014 року
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в
головуючого судді -
при секретарі -
за участю представника
позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Запоріжжі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду в рамках кримінальної справи за
обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК
України, з цивільним позовом до ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 10 листопада 2011 року,
приблизно о 19 годині 30 хвилин, ОСОБА_3,
маючи умисел на спричинення тілесних
ушкоджень, знаходячись біля будинку №
167 по вулиці Горького в м. Запоріжжі, на
ґрунті виниклих особистих неприязних
відносин до нього, умисно наніс йому
чисельні удари руками та ногами по його
тілу, голові та ногам.
Внаслідок зазначених умисних дій
ОСОБА_3 йому були спричинені, згідно
висновку експерта № 857 від 03.04.2012р.,
«ушиб левого коленного сустава,
сопровождавшийся скоплением крови в
полости сустава, повреждение передней
крестообразной связки, внутреннего и
наружного менисков, закрытый перелом
наружного мыщелка левой
большеберцовой кости, закрытый перелом
4, 5, 6, 7 ребер с права по
средне-подмышечной линии, 4, 5, 6 ребер
слева по средне-ключичной линии, ушиб
грудной клетки, которые в совокупности
квалифицируются как телесные
повреждения средней степени тяжести,
не опасные для жизни, но повлекшие за
собой длительное расстройство
здоровья, более 21 дня».
Внаслідок злочину йому було завдано
до складу якої входять витрати на
лікування, придбання лікарських
засобів та медичних матеріалів, яка
повинна бути відшкодована ОСОБА_3.
Крім того, вважає, що внаслідок
злочинних дій йому також заподіяна
грн., оскільки внаслідок отримання
тілесних пошкоджень від скоєного
ОСОБА_3 злочину він зазнав фізичну біль
та страждання внаслідок ушкодження
здоров"я, він вимушений був тривалий
час не працювати, постійно відвідувати
лікувальні установи, витрачати сімейні
кошти на придбання ліків.
На підставі викладеного, просить суд
стягнути з ОСОБА_3 на його користь
матеріальну шкоду, спричинену
внаслідок скоєння злочину в розмірі
Вироком Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 03 лютого 2014 року по
справі № 0808/5052/2012 ОСОБА_3 визнано винним
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.
122 КК України, і призначено покарання у
вигляді 2 років обмеження волі На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3
звільнено від відбуття призначеного
покарання, якщо він протягом
випробувального строку в один рік не
скоїть нового злочину і виконає
покладені на нього обов'язки. Стягнуто
з засудженого ОСОБА_3 на корить ОСОБА_2
моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 28 травня 2014 року вирок
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 03 лютого 2014 року відносно ОСОБА_3 в
частині вирішення цивільного позову
потерпілого скасований. Справа в цій
частині надіслана на новий розгляд в
той самий суд в порядку цивільного
судочинства.

Після належної реєстрації та
оформлення, позовна заява ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, завданої внаслідок
злочину була передана в провадження
судді Жовтневого районного суду міста
Запоріжжя Скользнєвої Н.Г..

В процесі розгляду справи в суді
позивач уточнив свої позовні вимоги та
остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_3
на його користь матеріальну шкоду за
придбання ліків та проведення операції
в розмірі 10575,19 грн.; відшкодування
втраченого заробітку, внаслідок
зниження працездатності в розмірі 23357,00
грн.; моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

В обґрунтування доповненої вимоги щодо
відшкодування втраченого заробітку,
внаслідок зниження працездатності
зазначив, що станом на 10 листопада 2011
року (дату вчинення злочину та завдання
тілесних ушкоджень) він, як
безробітний, був зареєстрований у
Шевченківському районному центрі
зайнятості. В період з 10 листопада 2011
року по 11 травня 2012 року він перебував
на лікуванні у медичних установах
міста Запоріжжя, внаслідок завдання
йому тілесних ушкоджень. В період з
листопада 2011 року по вересень 2013 року
він постійно лікувався та за висновком
ВКК № 285 від 05 вересня 2012 року йому
заборонений фізичний труд строком на 1
рік (до 05.09.2013р.), тому він не міг
працювати, оскільки злочинними діями
ОСОБА_3 була значно знижена його
працездатність. За направленнями
Шевченківського районного центру
зайнятості його відмовлялися приймати
на роботу та лише у вересні 2013 року він
зміг працевлаштуватися.

Виходячи з того, що внаслідок зниження
його професійної працездатності з вини
ОСОБА_3, він не міг працевлаштуватися,
то йому ОСОБА_3 повинно бути
відшкодована втрата заробітку за перід
з грудня 2011 року по серпень 2013 року,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати в цей період, що в
загальному розмірі становить 23357,00 грн.

Позивач та його представник, кожен в
окремості, у судовому засіданні
позовні вимоги підтримали, просили суд
їх задовольнити, посилаючись на те, що
вони є законними, обґрунтованими та
такими, що базуються на нормах діючого
законодавства.

17 липня 2014 року до суду від ОСОБА_3
надійшли письмові заперечення проти
позову ОСОБА_2, з яких вбачається, що
останній проти позову заперечує,
посилаючись на те, що ніякого злочину
відносно ОСОБА_2 він не скоював, з
ухваленим відносно нього
обвинувальним вироком він категорично
не погоджується та на теперішній час
оскаржує його у касаційному порядку. З
приводу позовної вимоги щодо втрати
працездатності заперечує, оскільки
відносно ОСОБА_2 він злочину не
скоював, а навпаки захищався, при цьому,
не перевищуючи заходів необхідної
оборони. Вважає, що ніякої професійної
втрати працездатності позивач не
зазнав, а зазнав лише втрату загальної
працездатності. Посилання позивача на
те, що на протязі значного часу він
лікувався є неспроможними, оскільки на
протязі всього часу він працював
водієм таксі та мав неконтрольовані
доходи від своєї діяльності. Вважає, що
між завданням позивачеві тілесних
ушкоджень та необхідності проведення
хірургічного втручання у колінний
сустав, немає жодного зв'язку, що на
його думку підтверджує наміри позивача
незаконно отримати від нього грошові
кошти.

З матеріалів справи вбачається, що на
протязі розгляду справи відповідач та
його представник, кожен в окремості,
неодноразово не з'являлися у судові
засідання, а саме: 28 липня 2014 р. - 14 годин
15 хвилин, 21 жовтня 2014 р. - 09 годин 30
хвилин, 18 листопада 2014 р. - 09 годин 30
хвилин.

Так, в судове засідання, призначене на 28
липня 2014 р., відповідач та його
представник, кожен в окремості, не
з'явилися, хоча про час, день і місце
розгляду справи повідомлялися
належним чином, про що свідчить наявна
в матеріалах справи розписка ОСОБА_3
про особисте отримання 17 липня 2014 року
судової повістки в приміщенні суду.
(а.с. 69)

Проте, 28 липня 2014 року до суду від
ОСОБА_3 надійшла заява про відкладення
розгляду справи у зв'язку з відсутністю
його адвоката, який затримався у іншому
судовому засіданні.

21 жовтня 2014 року, відповідач та його
представник, кожен в окремості,
повторно в судове засідання не
з'явилися, хоча про час, день і місце
розгляду справи повідомлялися
належним чином, про що свідчить наявне
в матеріалах справи поштове
повідомлення № 69 5, відповідно до
якого дружина ОСОБА_3 отримала судову
повістку. (а.с. 87)

18 листопада 2014 року, відповідач та його
представник, кожен в окремості, втретє
в судове засідання не з'явилися, хоча
про час, день і місце розгляду справи
повідомлялися належним чином, про що
свідчить наявне в матеріалах справи
поштове повідомлення № 69 7,
відповідно до якого дружина ОСОБА_3
отримала судову повістку.

Проте, 14 листопада 2014 року до суду від
представника відповідача ОСОБА_4
надійшло письмове клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
тим, що в цей же час він буде приймати
участь у апеляційному розгляді
кримінального провадження у
апеляційному суді Запорізької області.

Статтею 157 ЦПК України визначено, що суд
розглядає справу протягом розумного
строку, але не більше двох місяців з дня
відкриття провадження у справі, а
справи про поновлення на роботі, про
стягнення аліментів - одного місяця. У
виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду справи, суд ухвалою може
подовжити розгляд справи, але не більш
як на п»ятнадцять днів.

Крім того, однією з основних вимог до
поведінки судді, закріплених у ст. 6
Закону України « Про статус суддів» : -
при здійсненні правосуддя
дотримуватися вимог Конституції та
законів України, забезпечувати повний,
всебічний та об»єктивний розгляд
судових справ з дотриманням
установлених законом строків.

Виходячи з зазначених
нормативно-правових актів України,
взявши до уваги думку позивача та його
представника, а також з урахуванням
того, що справа перебуває в провадженні
суду значний час, суд приходить до
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності відповідача та
його представника та ухвалив провести
заочний розгляд справи та ухвалити
заочне рішення по справі..

Суд, вивчивши позовні вимоги
позивача, перевіривши наявні в
матеріалах справи докази, прийнявши до
уваги пояснення позивача та його
представника, письмові заперечення
відповідача, приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 10
листопада 2011 року, приблизно о 19 годині
30 хвилин, ОСОБА_3, маючи умисел на
спричинення тілесних ушкоджень,
знаходячись біля будинку № 167 по вулиці
Горького в м. Запоріжжі, на ґрунті
виниклих особистих неприязних
відносин до ОСОБА_2, умисно наніс
останньому чисельні удари руками та
ногами по його тілу, голові та ногам.

Вироком Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 03 лютого 2014 року по
справі № 0808/5052/2012 ОСОБА_3 визнано винним
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.
122 КК України і призначено покарання у
вигляді 2 років обмеження волі На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3
звільнено від відбуття призначеного
покарання, якщо він протягом
випробувального строку в один рік не
скоїть нового злочину і виконає
покладені на нього обов'язки. Стягнуто
з засудженого ОСОБА_3 на корить ОСОБА_2
моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. (а.с.
25-30)

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 28 травня 2014 року вирок
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 03 лютого 2014 року відносно ОСОБА_3 в
частині вирішення цивільного позову
потерпілого скасований. Справа в цій
частині надіслана на новий розгляд в
той самий суд в порядку цивільного
судочинства. (а.с. 19-24)

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у
кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Внаслідок зазначених умисних дій
ОСОБА_3, згідно висновку експерта № 857
від 03.04.2012р., ОСОБА_2 були спричинені
ушкодження: «ушиб левого коленного
сустава, сопровождавшийся скоплением
крови в полости сустава, повреждение
передней крестообразной связки,
внутреннего и наружного менисков,
закрытый перелом наружного мыщелка
левой большеберцовой кости, закрытый
перелом 4, 5, 6, 7 ребер с права по
средне-подмышечной линии, 4, 5, 6 ребер
слева по средне-ключичной линии, ушиб
грудной клетки, которые в совокупности
квалифицируются как телесные
повреждения средней степени тяжести,
не опасные для жизни, но повлекшие за
собой длительное расстройство
здоровья, более 21 дня».

У зв'язку з чим ОСОБА_2 в період з 10
листопада 2011 року по 28 листопада 2011
року перебував на стаціонарному
лікуванні у нейрохірургічному
відділенні Міської клінічної лікарні
екстреної та швидкої медичної
допомоги, а потім проходив амбулаторне
лікування у поліклініці за місцем
проживання, що підтверджується
виписним епікрізом ИБ № 18391 від 28
листопада 2011 року. (а.с. 3)

Надалі, встановлено, що у зв'язку з
постійними стійкими болями в області
лівого колінного суставу ОСОБА_2 був
вимушений звернутися за отриманням
медичної допомоги до відділення
ортопедів, арттрології та спортивної
травми КУ «Запорізька обласна клінічна
лікарня», внаслідок чого в період з 09
лютого 2012 року по 22 лютого 2012 року
перебував на стаціонарному лікуванні у
вказаному відділенні лікарні, за
результатами якого йому було проведене
термінове хірургічне втручання, що
підтверджується виписним епікризом ИБ
№ 2445 від 22 лютого 2012 року. (а.с. 4)

В процесі стаціонарного та
амбулаторного лікування ОСОБА_2 були
витрачені кошти на обстеження
експертом, обстеження спеціалістами,
придбання медикаментів та проведення
операції на загальну суму 10575,19 грн., яка
складається з:

- 1481,78 грн. - витрати на ліки, що
підтверджується доданими до
матеріалів справи копіями чеків (а.с.
5-7);

- 370,00 грн. - витрати на обстеження
спеціалістами (УЗІ та УЗСД), що
підтверджується доданими до
матеріалів справи копіями квитанцій до
прибутково-касового ордеру № 15 від
12.01.2012р. в сумі 100,00 грн., та до
прибутково-касового ордеру № 1583 від
03.12.2011р. в сумі 270,00 грн. (а.с. 8);

- 73,41 грн. - витрати за проведення
експертного дослідження в
Запорізькому обласному бюро
судово-медичної експертизи, що
підтверджується доданою до матеріалів
справи копією фіскального чеку (а.с. 7);

- 8650,00 грн. - витрати на медикаменти
на проведення хірургічного втручання
(операції) 09 лютого 2012 року, що
підтверджується доданими до
матеріалів справи копіями рахунку № 35
від 09.02.2012р. та квитанції № 9043.281.1 від
10.02.2012р. (а.с. 9-10).

Згідно ст. 3 Конституції України,
людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканість і безпека
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, захисту
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 22 ЦК України, особа, якій
завдано шкоду у результаті порушення
її цивільного права, має право на її
відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі.

Аналізуючи зазначені норми
матеріального права, в сукупності з
дослідженими в судовому засіданні
письмовими доказами по справі, а також
обставини, встановлені вироком
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 03 лютого 2014 року, суд приходить до
висновку, що понесені ОСОБА_2 витрати на
обстеження експертом, спеціалістами,
придбання медикаментів та проведення
операції на загальну суму 10575,19 грн.,
підтверджені належними та допустимими
доказами, а позовні вимоги в цій
частині є законними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог позивача щодо
стягнення на його користь з
відповідача по справі втраченого
доходу за період з грудня 2011 року по
серпень 2013 року, внаслідок зниження
працездатності у розмірі 23357,00 грн., суд
приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1195, ч. 1 ст.
1197, ст. 1198 ЦК України, фізична або
юридична особа, яка завдала шкоди
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Розмір втраченого фізичною особою
внаслідок каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я заробітку (доходу),
що підлягає відшкодуванню,
зазначається у відсотках від
середнього місячного заробітку
(доходу), який потерпілий мав до
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я, з урахуванням ступеня втрати
потерпілим професійної
працездатності, а за її відсутності -
загальної працездатності.

Тобто, розмір втраченого заробітку
(доходу) потерпілого обов'язково
визначається з урахуванням втрати чи
зменшення його професійної або
загальної працездатності.

Здатність до трудової діяльності - це
сукупність фізичних і духовних
можливостей людини, яка визначається
станом здоров'я, що дозволяє їй
займатися різного виду трудовою
діяльністю. Професійна працездатність
- це здатність людини якісно виконувати
свою роботу, що передбачена конкретною
професією, яка дозволяє реалізовувати
трудову зайнятість у певній сфері
виробництва відповідно до вимог змісту
і обсягу виробничого навантаження,
встановленого режиму роботи та умов
виробничого середовища. Параметри
оцінки є збереження або втрата
професійної здатності, можливості
трудової діяльності за іншою
професією, яка за кваліфікацією
дорівнює попередній, оцінка
допустимого обсягу роботи у своїй
професії і посаді, можливість трудової
зайнятості в звичайних або
спеціального створених умовах.

Законодавство відрізняє професійну та
загальну працездатність. Професійна
працездатність передбачає здатність
працівника до роботи за конкретним
фахом і на певній посаді, у той час як
загальна працездатність - це здатність
до виконання будь-якої роботи у
звичайних умовах праці.

У разі каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я фізичної особи, яка в момент
завдання шкоди не працювала, розмір
відшкодування відповідно до ч. 2 ст. 1195
ЦК України визначається виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати.

Наступний критерій, що впливає на
розмір втраченого заробітку (доходу) -
це ступінь втрати професійної
працездатності, а за її відсутності -
ступінь загальної працездатності.
Втрата працездатності може бути
тимчасовою або стійкою. Тимчасова
втрата працездатності встановлюється
відповідним лікувальним закладом і
посвідчується листком
непрацездатності в порядку,
встановленому Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» від 18.01.2001 р. Стійка
(тривала) втрата працездатності
встановлюється медико-соціальними
експертними комісіями Міністерства
охорони здоров'я України.

Так, матеріалами справи встановлено, що
в період часу з 10 листопада 2011 року по 11
травня 2012 року ОСОБА_2 перебував на
лікуванні у різних медичних установах,
а саме: в період з 10.11.2011р. по 28.11.2011р. у
нейрохірургічному відділенні Міської
клінічної лікарні екстреної та швидкої
медичної допомоги (стаціонарне
лікування); в період з 29.11.2011 р. по
08.02.2012р. у міській лікарні № 7
(амбулаторне лікування); в період з
09.02.2012р. по 22.02.2012р. у відділенні
ортопедів, арттрології та спортивної
травми КУ «Запорізька обласна клінічна
лікарня» (стаціонарне лікування); в
період з 23.02.2012р. по 11.05.2012р. у міській
лікарні № 7 (амбулаторне лікування), що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями виписних епікризів ИБ №
№ 18391 від 28 листопада 2011 року, ИБ № 2445
від 22 лютого 2012 року, довідки головного
лікаря міської лікарні № 7 від 25.02.2013р.
(а.с. 3, 4)

Аналізуючи зазначене, суд приходить до
висновку, що тимчасова втрата
працездатності, а відповідно
втраченого заробітку (доходу), за
період з грудня 2011 року по 11 травня 2012
року підтверджена та посвідчена
належними та допустимими доказами у
справі, передбаченими ст. 57 ЦПК України,
які фактично є аналогічними до листка
непрацездатності.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
державний бюджет на 2011 рік» мінімальна
заробітна плата, встановлена по
Україні на грудень 2011 року становить
1004,00 грн.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
державний бюджет на 2012 рік» мінімальна
заробітна плата, встановлена по
Україні на період з 01 січня 2012 року по 31
березня 2012 року становить 1073,00 грн.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
державний бюджет на 2012 рік» мінімальна
заробітна плата, встановлена по
Україні на період з 01 квітня 2012 року по
30 червня 2012 року становить 1094,00 грн.

Таким чином, розмір втраченого
заробітку (доходу) ОСОБА_2 за період з
грудня 2011 року по 11 травня 2012 року у
зв'язку з ушкодженням його здоров'я,
внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3,
становить: (1004,00 грн. + 1073,00 грн. + 1073,00 грн.
+ 1073,00 грн. + 1094,00 грн. + 328,20 грн.) = 5645,20 грн.

Суд не включає у розрахунок втраченого
заробітку (доходу) період перебування
ОСОБА_2 на лікарняному в період з 10
листопада 2011 року по 30 листопада 2011
року, оскільки позивачем не
порушувалося питання про стягнення
втраченого заробітку (доходу) у зв'язку
з пошкодженням здоров'я у зазначений
період, а суд у відповідності до норм ч.
1 ст. 11 ЦПК України розглядає справи в
межах заявлених вимог.

З огляду на викладені норми
матеріального права, наявні в
матеріалах справи докази, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з
ОСОБА_3 на його користь втраченого
заробітку (доходу) внаслідок
ушкодження здоров'я в період з 01 грудня
2011 року по 11 травня 2012 року є законними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_2 частині
стягнення з ОСОБА_3 на його користь
втраченого заробітку (доходу)
внаслідок ушкодження здоров'я в період
з 12 травня 2012 року по 31 серпня 2013 року не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Тимчасова втрата працездатності
встановлюється відповідним
лікувальним закладом і посвідчується
листком непрацездатності в порядку,
встановленому Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» від 18.01.2001 р.

На підтвердження втрати
працездатності ОСОБА_2 у зазначений
період не надано суду жодного
належного та допустимого,
передбаченого ст. 57 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_2 на те, що
направленнями Шевченківського
районного центру зайнятості м.
Запоріжжя його відмовлялися приймати
на роботу через заборону фізичної
праці строком на 1 рік (до 05.09.2013р.),
встановлену висновком ВКК № 285 від
05.09.2012р., та лише у вересні 2013 року він
зміг працевлаштуватися є
неспроможними, оскільки висновок ВКК №
285 від 05.09.2012р. носить лише
рекомендаційний характер та не
встановлює процент втрати професійної
працездатності, який встановлюється
виключно медико-соціальними
експертними комісіями Міністерства
охорони здоров'я України, діяльність та
порядок якої регламентується
Положенням про медико-соціальну
експертизу, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України.

Крім того, суд не приймає до уваги
посилання позивача на відмови у
прийомі його на роботу за
направленнями Шевченківського
районного центру зайнятості м.
Запоріжжя, оскільки із зазначених
направлень: від 20.08.2012р. вбачається, що
ОСОБА_2 не прийнято на роботу через
невідповідність вакантній посаді без
зазначення чіткої причини такої
відмови; від 09.11.2012р. вбачається, що
ОСОБА_2 не прийнято на роботу через
прийом на вакантну посаду іншої людини.

Також, при визначенні періоду
втраченого заробітку (доходу)
внаслідок ушкодження здоров'я судом
враховується і той факт, що відповідно
до листа директора Шевченківського
районного центру зайнятості м.
Запоріжжя від 16.07.2012р. ОСОБА_2 з 12 травня
2012 року призначена допомога по
безробіттю на підставі Закону України
«Про зайнятість населення» та
призначена відповідна виплата, що в
свою чергу свідчить про наявність у
позивача заробітку (доходу) у
зазначений період часу.

Стосовно позовних вимог позивача
щодо стягнення на його користь з
відповідача по справі моральної шкоди
у розмірі 50000,00 грн., суд приходить до
наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом. Тобто,
відшкодування моральної шкоди може
здійснюватися не тільки в силу
договору, але й закону.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.3 постанови "«Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від
31.03.1995р. № 4, під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична)
звільняється від відповідальності по
відшкодуванню моральної шкоди, якщо
доведе, що остання заподіяна не з її
вини. Відповідальність заподіювача
шкоди без вини може мати місце лише у
випадках, спеціально передбачених
законодавством (п.5 Постанови).

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації.

Як на спричинення відповідачем
позивачу моральної шкоди, останній
посилається на те, що крім завданого
йому фізичного болю, в результаті
спричинення тілесних ушкоджень, він
пережив сильний емоційний стрес,
нервове потрясіння, наслідками якого
стало порушення сну та тривалий час,
постійні головні болі, наявності стану
тривожності, підвищеної нервозності,
слабкості. Внаслідок зазначеного
ОСОБА_2 відчуває психологічний
дискомфорт, пригніченість та
переслідування відчуття тривоги за
стан його здоров'я, через що він несе
певні моральні страждання, які оцінює у
50000 гривень.

За подібних обставин, та керуючись
принципом розумної достатності,
виваженості, суд вважає за необхідне
зменшити розмір моральної шкоди,
завданої позивачеві внаслідок злочину,
стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88
ЦПК України, якщо позивача, на користь
якого ухвалено рішення, звільнено від
сплати судового збору, він стягується з
відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про судовий збір», ставка судового
збору за подання позовної заяви
майнового характеру встановлена в
розмірі 1 відсотка ціни позову, але не
менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 3
розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про судовий збір», судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Оскільки мінімальна заробітна плата на
1 січня 2014 року становить 1218,00 грн., то з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір за
подання позовної заяви майнового
характеру в розмірі 243,60 грн.

Крім того, слід зазначити, що
відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3
цієї ж статті Закону, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Аналогічним чином питання обов'язків
доказування та питання доказів регулює
ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

При цьому слід зазначити, що
доказування не може ґрунтуватися лише
на припущеннях.

Так, відповідач ОСОБА_3 у своїх
запереченнях посилається на те, що
ніякого злочину відносно ОСОБА_2 він не
скоював, з ухваленим відносно нього
обвинувальним вироком він категорично
не погоджується та на теперішній час
оскаржує його у касаційному порядку.

Проте, такі заперечення ОСОБА_3 є
неспроможними та судом до уваги не
приймаються, оскільки вина ОСОБА_3 у
вчиненні відносно ОСОБА_2 злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та
обсяг спричинених позивачу тілесних
ушкоджень, встановлені вироком
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 03 лютого 2014 року та ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 28 травня 2014 року, а тому не можуть
бути предметом дослідження та не
підлягають доказуванню у
відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України.

Надалі, заперечення ОСОБА_3, що між
завданням позивачеві тілесних
ушкоджень та необхідності проведення
хірургічного втручання у колінний
сустав ОСОБА_2, немає жодного зв'язку,
також є неспроможними та не
приймаються судом до уваги, оскільки на
підтвердження вказаної обставини
ОСОБА_3 не надано суду жодного
належного та допустимого доказу.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 224-226, 88
ЦПК України, ст. 3 Конституції України,
ст.ст. 11, 22, 1166, 1195, 1197, 1198 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
(паспорт серії НОМЕР_1, виданий
Хортицьким РВ УМВС України в
Запорізькій області 14.10.1997р.) на користь
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який
зареєстрований та мешкає за адресою:
АДРЕСА_2 матеріальну шкоду за
придбання ліків та проведення операції
в розмірі 10575 (десять тисяч п'ятсот
сімдесят п'ять) гривень 19 копійок,
втрачений заробіток (дохід) у зв'язку з
пошкодженням здоров'я в розмірі 5642
(п'ять тисяч шістсот сорок дві) гривень
20 копійок, моральну шкоду в розмірі 5000
(п'ять тисяч) гривень 00 копійок, а всього
21217 (дванадцять одна тисяча двісті
сімнадцять) гривень 39 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
(паспорт серії НОМЕР_1, виданий
Хортицьким РВ УМВС України в
Запорізькій області 14.10.1997р.) на
користь держави (Державний бюджет
Жовтневого району м. Запоріжжя, код
ЄДРПОУ: - 38025440, Банк одержувача: - ГУДКСУ
у Запорізькій обл.., МФО: 813015, рахунок:
0003, код бюджетної кодифікації:
22030001) судовий збір за подання позову
майнового характеру в розмірі 243
(двісті сорок три) гривень 60 копійок.

В іншій частині позовні вимоги
залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, який його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя
шляхом подання в 10-денний строк з дня
отримання рішення суду апеляційної
скарги.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя:

Н.Г.Скользнєва

18.11.2014