АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7865/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Озерянська Ж. М. Доповідач -
Кочкова Н.О.Категорія
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

04 вересня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді
Кочкової Н.О.

суддів -
Каратаєвої Л.О., Максюти Ж.І.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Відкритого акціонерного
товариства Національна страхова
компанія «Оранта» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 30 липня
2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування якого посилалась на те,
що вироком Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
30 березня 2011 року встановлено, що 17
березня 2009 року приблизно о 19 год. ЗО хв.
водій ОСОБА_3 на належному йому
автомобілі ЗАЗ 110307, державний номер
НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішоходів
ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_4, які
переходили дорогу. ОСОБА_3 був
засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до 2-х
років обмеження волі без позбавлення
права управління транспортними
засобами, та стягнуто з Національної
акціонерної страхової компанії
«Оранта» заподіяну злочином моральну
шкоди в сумі 25000 грн. на її користь.
Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 грудня
2011 року вирок Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська у
частині стягнення моральної шкоди -
скасований, і направлений на новий
розгляд у порядку цивільного
судочинства. В іншій частині вирок суду
залишений без змін. Внаслідок
злочинних дій ОСОБА_3 було завдано
загрозу життю та здоров'ю її сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що викликало в неї
найсильніші та найглибші моральні
страждання. Серйозну шкоду було
завдано діями водія транспортного
засобу ОСОБА_3 її власному здоров'ю,
внаслідок ДТП вона лікувалася в
стаціонарі Дніпропетровської обласної
клінічної лікарні ім. Мечникова в
нейрохірургічному та у
травматологічному відділеннях,
отримувала санаторно-курортне
лікування в санаторії «Солоний Лиман».
За вищевказаний період нею (ОСОБА_2.)
були витрачені особисті кошти на
придбання медикаментів, необхідних для
її лікування на суму 10130,56 грн. У
результаті дорожньо-транспортної
пригоди 17 березня 2009 року у неї був
пошкоджений і зіпсований одяг, взуття,
сумочка, мобільний телефон «Nokia 7500 PRISM»,
який вона купувала 13 листопада 2007 року
за 1650, 00 грн. З урахуванням викладеного
позивачка просила стягнути з ОСОБА_3 на
її користь матеріальний збиток в сумі
11191,56 грн. та моральну шкоду в сумі 57350,00
грн.; стягнути з ВАТ Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
матеріальний збиток 589,00 грн.; та
стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі
817,10 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 30
липня 2014 року позовні вимоги
задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 у рахунок
відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.
У задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. сплаченого
судового збору (а.с. 89-94).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позову (а.с.101-104).

Позивачка ОСОБА_2 рішення суду не
оскаржує, тому у частині відмови у
задоволенні позовних вимог рішення
суду не ревізується.

Перевіривши законність та
обґрунтованість заочного рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги і
заявлених вимог, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
17 березня 2009 року ОСОБА_3, керуючи
автомобілем НОМЕР_2, рухався по вул.
Героїв Сталінграду в м.
Дніпропетровську з боку вул. 152-ої
Дивізії у напрямку вул. Бориса Кротова,
не прийняв своєчасно заходів до
зниження швидкості аж до зупинки
транспортного засобу або безпечного
для інших учасників руху об'їзду
перешкоди, внаслідок чого зробив наїзд
на ОСОБА_2 та ОСОБА_6, чим грубо порушив
вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху
України, що знаходиться в причинному
зв'язку з настанням події
дорожньо-транспортної пригоди. В
результаті дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_2 були заподіяні тілесні
ушкодження у вигляді поєднаної травми,
ушкодження головного мозку другого
ступеню з наявністю геморагічних
ударів у лівій скроневій області,
закритого перелому лівої плечової
кісті у верхній третині з виходом
голівки плечової кісті,
параорбітальних гематом, гематом в
області лівого соско видного
відростка, лівого плечового суглоба,
грудини, лівої гомілки, правого
ліктьового суглобу, садна на кінцівках
тулуба, які по своєму характеру
відносяться до середньої тяжкості, що
підтверджується висновком
судової-медичної експертизи № 2411 від 02
липня 2009 року. Пішоходу ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 були заподіяні тілесні
ушкодження у вигляді: синців на
обличчі, обох колінних суглобах,
спричинені від дії тупих твердих
предметів або при ударі об такі, які за
своїм характером відносяться до легких
тілесних ушкоджень, що підтверджується
висновком судової-медичної експертизи
№ 1159 від 06 квітня 2009 року.

Відповідно до вироку
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 30 березня 2011 року
ОСОБА_3 був визнаний винним у порушенні
п.12.3 Правил дорожнього руху України і
засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до
двох років обмеження волі без
позбавлення права керування
транспортними засобами, цим же вироком
встановлено, що ОСОБА_2 порушила п.4.14
Правил дорожнього руху України, якими
встановлено заборону виходити на
проїзну частину, не впевнившись у
відсутності небезпеки для себе та
інших учасників руху, та заборону
переходити проїзну частину поза
пішохідним переходом. Цим же вироком з
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта» на користь ОСОБА_2
стягнуто моральну шкоду в сумі 25000 грн.
(а.с.51-56). Однак, ухвалою колегії суддів
судової палати по кримінальним справам
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 22 грудня 2011 року вирок
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 30 березня 2011 року
було змінено, скасувавши його в частині
вирішення цивільного позову про
стягнення з Національної акціонерної
страхової компанії «Оранта» моральної
шкоди на користь потерпілої ОСОБА_2, і
справу в цій частині було направлено на
новий судовий розгляд до того ж суду в
іншому складі, у порядку цивільного
судочинства (а.с.14-15).

Ухвалою Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 11
листопада 2013 року відмовлено у
прийнятті позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Відкритого акціонерного товариства
Національна страхова компанія
«Оранта» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди (а.с.50).
Ухвалою цього ж суду від 28 жовтня 2013
року задоволено клопотання ВАТ НАСК
«Оранта» про поворот виконання
судового рішення, і стягнуто із ОСОБА_2
на користь ВАТ НАСК «Оранта» грошову
суму у розмірі 25 000гр., що була
перерахована їй платіжним дорученням
№ 72078 від 11 жовтня 2011 року (а.с.74).

Задовольняючи частково позовні вимоги
та стягуючи з ОСОБА_3 20 000гр. на
відшкодування моральної шкоди, суд
посилався на ч.1 ст.23, 1167, 1187 ЦК України
та виходив із того, що з вини ОСОБА_3
потерпіла ОСОБА_2 зазнала моральних
страждань, отримала тілесні
ушкодження, зазнала фізичного болю.

Однак, із висновками суду у повній мірі
погодитись не можна.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.. 988 ЦК України
страховик зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату у строк, встановлений
договором. Із матеріалів справи
вбачається, що цивільна
відповідальність ОСОБА_3 була
застрахована ВАТ НАСК «Оранта»
(страхований поліс № ВВ/875271 (а.с.79).
Пунктом 22.3 ст.22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що при настанні
страхового випадку потерпілому
відшкодовується моральна шкода,
передбачена п.1, 2 ч.2 ст. 23 ЦК України, при
цьому страховик відшкодовує не більше,
ніж 5 відсотків ліміту, зазначеного у
пункті 9.3 ст.9 цього закону.

Згідно із ч.1 ст.. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Аналіз вищезазначених норм права в їх
сукупності і системному зв'язку
свідчить про те, що особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, повинна
відшкодувати завдану нею шкоду лише у
разі недостатності страхової виплати
(страхового відшкодування).

За таких обставин рішення суду у
частині стягнення всієї суми моральної
шкоди лише з відповідача ОСОБА_3
ухвалено з порушенням норм
матеріального права (не застосовано
закон, який підлягав застосуванню), що,
згідно із п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду
з ухваленням нового рішення.

Так, згідно із ч.2 ст.. 23 ЦК України
моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я; душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна, приниження
честі і гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи

Із матеріалів справи вбачається, що
позивачці завдана моральна шкода, яка
полягає у психічних переживаннях, які
вона перенесла під час
дорожньо-транспортної пригоди, а саме:
страх за своє життя та здоров'я і свого
неповнолітнього сина в момент наїзду
автомобіля, усвідомлення настання
можливих негативних наслідків,
фізичний біль під час удару
автомобілем та порушення звичного
стану та способу життя у зв'язку з
тривалим лікуванням, незручностях та
додаткових витратах, які вона вимушена
була переносити. З огляду на наслідки
та характер правопорушення, глибину та
тривалість перенесених позивачкою
душевних страждань, ступінь тілесних
пошкоджень, спричинених як самій
ОСОБА_2, так і її сину ОСОБА_4, розмір
завданої моральної шкоди апеляційний
суд оцінює у 10 000гр., вважаючи, що ця сума
буде достатньою із врахуванням
принципів розумності та
справедливості. При цьому 2 500гр. (5%
ліміту, визначеного страховим полісом
у сумі 51 000гр.) підлягало би стягненню із
ВАТ НАСК «Оранта», однак, позовні
вимоги про стягнення моральної шкоди
до страхової компанії не пред'являлись,
а частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює,
що суд розглядає справу за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог.

За таких обставин із відповідача
ОСОБА_3 на відшкодування моральної
шкоди, спричиненої позивачці, підлягає
стягненню 7 500гр. При цьому посилання
відповідача на те, що моральна шкода
позивачці уже відшкодована, - не
приймаються до уваги, оскільки вирок
суду про стягнення моральної шкоди -
скасовано, а ухвалою
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 жовтня 2013 року
задоволено клопотання ВАТ НАСК
«Оранта» про поворот виконання
судового рішення, і стягнуто із ОСОБА_2
на користь ВАТ НАСК «Оранта» грошову
суму у розмірі 25 000гр., що була
перерахована їй платіжним дорученням
№ 72078 від 11 жовтня 2011 року.

Посилання відповідача ОСОБА_3 в
апеляційній скарзі на пропуск
позивачкою строків позовної давності, -
не заслуговують на увагу, оскільки на
такі правовідносини позовна давність
не поширюється (п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України).

Посилання в апеляційній сказі на
порушення ОСОБА_2 п.4.14 Правил
дорожнього руху - не можуть бути
прийняти до уваги, оскільки доказів
грубої необережності чи умислу
потерпілого у матеріалах справи не має.

Доводи апелянта про те, що суд не
прийняв до уваги його матеріальний
стан - не заслуговують на увагу,
оскільки при розгляді справи у суді 1
інстанції відповідач ОСОБА_3 на вказані
обставини не посилався, заперечуючи
проти позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з
відповідача ОСОБА_3 слід стягнути на
користь позивачки на повернення
судового збору 121,80 грн.

Керуючись ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 30 липня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 на відшкодування моральної
шкоди 7 500гр., та на повернення судового
збору 121гр. 80коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

СУДДІ: