ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Мартинюка В.І.

суддів: Карпенко С.О.,
Остапчука Д.О.

Наумчука М.І.,
Ступак О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний Банк» до
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет іпотеки за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Перший Український Міжнародний Банк»,
подану його представником ОСОБА_5, на
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 29 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області
від 2 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Перший Український
Міжнародний Банк» звернулось до суду
із зазначеним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 6 березня 2007 року між
Закритим акціонерним товариством
«Перший Український Міжнародний Банк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Перший
Український Міжнародний Банк», та
ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за
яким останній отримав кредит у сумі 28 000
доларів США зі сплатою 12,9 процентів
річних за користування кредитом,
кінцевим терміном повернення якого є 6
березня 2017 року. У забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
кредитним договором цього ж дня між
банком та ОСОБА_4 укладений договір
іпотеки, згідно з яким остання передала
банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер; станом на
день його смерті заборгованість за
кредитом склала 22 687,10 доларів
США. Просив у рахунок погашення цієї
заборгованості звернути стягнення на
предмет іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів, встановивши
початкову ціну реалізації квартири
згідно з експертною оцінкою,
здійсненою в ході виконавчого
провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 29 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 2 жовтня 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 29 липня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 2 жовтня 2013
року, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із необґрунтованості позовних
вимог у зв'язку з їх недоведеністю.

Такі висновки суду відповідають
фактичним обставинам, встановленим
судом, і вимогам закону.

Судами встановлено, що 6 березня 2007 року
між Закритим акціонерним товариством
«Перший Український Міжнародний Банк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Перший
Український Міжнародний Банк», та
ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за
яким останній отримав кредит у сумі 28 000
доларів США зі сплатою 12,9 процентів
річних за користування кредитом,
кінцевим терміном повернення якого є 6
березня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором цього
ж дня між банком і ОСОБА_4 укладений
договір іпотеки, згідно з яким остання
передала банку в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, станом на
день його смерті заборгованість за
кредитом склала 22 687,10 доларів США.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 5
червня 2003 року «Про іпотеку» іпотекою
визнається вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про
іпотеку» іпотека має похідний характер
від основного зобов'язання і є дійсною
до припинення основного зобов'язання
або до закінчення строку дії
іпотечного договору. Іпотека
припиняється у разі припинення
основного зобов'язання або закінчення
строку дії іпотечного договору (ч. 1 ст.
17 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ст. 608 ЦК України
зобов'язання припиняється смертю
боржника, якщо воно є нерозривно
пов'язаним з його особою і у зв'язку з
цим не може бути виконане іншою особою.

У випадку смерті боржника за кредитним
договором його права і обов'язки за цим
договором переходять до спадкоємців,
які зобов'язані задовольнити вимоги
кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Вимоги кредитора вони зобов'язані
задовольнити шляхом одноразового
платежу, якщо домовленістю між
спадкоємцями і кредитором інше не
встановлено. У разі відмови від
одноразового платежу суд за позовом
кредитора накладає стягнення на майно,
яке було передано спадкоємцям у натурі
(п. 5 ст. 1219, ст. 1282 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 523 ЦК України
порука або застава, встановлена іншою
особою, припиняється після заміни
боржника, якщо поручитель або
заставодавець не погодився
забезпечувати виконання зобов'язання
новим боржником.

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку про те, що у разі смерті
боржника за кредитним договором за
наявності спадкоємців відбувається
заміна боржника в зобов'язанні, який
несе відповідальність у межах вартості
майна, одержаного у спадщину.

Оскільки судами встановлено, що
відповідач, яка не проживала зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, спадщину після смерті
боржника не прийняла, інших
спадкоємців на майно немає, суди
дійшли правильного висновку про
відсутність правових підстав для
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
дослідивши докази у справі, дав їм
належну оцінку і, з урахуванням
встановлених обставин справи і вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано
дійшов висновку про недоведеність
позивачем права на звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при розгляді справи
судами допущено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення спору, оскільки висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують і зводяться до переоцінки
доказів, їх належності та допустимості,
проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд
касаційної інстанції не вправі
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Судами на основі об'єктивної
оцінки наданих сторонами доказів повно
встановлено фактичні обставини справи
та вірно застосовано норми
матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и
л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний Банк», подану
його представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 29 липня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 2 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І.Мартинюк

Судді:
С.О.Карпенко

Д.О.Остапчук

М.І.Наумчук

О.В.Ступак