Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №286/1360/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Зарицької Г.В.,
Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: Ходаківської
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приватбанк» на рішення
Овруцького районного суду
Житомирської області від 15 липня 2014
року, -

в с т а н
о в и л а :

У березні 2014 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулося з вказаним
позовом, в якому просило стягнути з
ОСОБА_3 заборгованість за кредитним
договором № б/н від 13.02.2007 року в сумі
27900,57 грн. Зазначало, що 13 лютого 2007 року
між ним та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір та відповідач
отримав кошти в сумі 6200,00 грн.
Позичальник умови кредитного договору
тривалий час не виконував і станом на
31.12.2013 року виникла заборгованість в
сумі 27900,57 грн.

Рішенням Овруцького районного суду
Житомирської області від 15 липня 2014
року у задоволенні позовних вимог ПАТ
КБ «ПриватБанк» відмовлено у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове - про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі. Апелянт посилається на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального і процесуального
права. Зазначає, що строк позовної
давності не пропущено, так як
правовідносини між сторонами тривають
до повного погашення відповідачем
кредиту. Крім того, у зв'язку з тим, що
відповідача не надав банку заяву про
припинення строку дії кредитного
договору, останній автоматично
лонгувався.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 13 лютого 2007 року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір, за яким
відповідач отримав кошти в сумі 6200 грн.
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків у розмірі 36,00% річних на суму
залишку заборгованості.

Пунктом 9.12 Умов та Правил надання
банківських послуг (а.с.17) визначено, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично продовжується на такий же
строк.

Умови кредитного договору ОСОБА_3 не
виконував і станом на 31.12.2013 року
утворилася заборгованість в сумі 27900,57
грн., з яких : 6195,49 грн. заборгованість за
кредитом, 15068,19 грн. заборгованість по
процентам за користування кредитом,
4832,10 грн. заборгованість по комісії за
користування кредитом, 500 грн. штраф
(фіксована частина), 1304,79 грн. штраф
(процентна складова) (а.с.5).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходив з того, що між сторонами
існують договірні відносини, які не
виконуються відповідачем, проте
позивачем було пропущено строк
позовної давності. При цьому суд першої
інстанції виходив з того, що у
відповідності до Умов та правил
надання банківських послуг, які є
частиною договору № б/н від 13.02.2007 року,
останній є таким, що лонгувався на
12-місячний строк його дії, тобто був
чинний до 13.02.2009 року. І про порушення
свого права позивач дізнався 31.08.2009
року, виходячи із дати виникнення суми
заборгованості по тілу кредити в
розмірі 6195,49 грн., відповідно до
представленого розрахунку. Оскільки
позивач подав позов до суду 11.03.2014 року,
тобто з пропуском строку позовної
давності, вважав що дана обставина є
підставою для відмови у позові.

Колегія суддів частково погоджується з
таким висновком суду, виходячи з
наступного.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом вірно визначено правовідносини,
що виникли між сторонами і
відповідачем рішення суду в цій
частині не оскаржується.

Однак, висновок суду про пропуск
строків позовної давності з
вищевказаних підстав не відповідає
обставинам справи.

Так, відповідно до ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

До вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені) застосовується позовна
давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК
України).

За змістом ч.3 ст.267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленої до
винесення ним рішення.

Відповідач у своїй заяві від 15.07.2014 року
посилався на пропуск строку позовної
давності (а.с.37).

Згідно заяви ОСОБА_3 (а.с.12) останній
погодився, що ця Заява разом із
Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами
надання банківських послуг (далі -
Умови), а також Тарифами складає між ним
та банком договір про надання
банківських послуг. Ознайомлення з
вказаними документами ОСОБА_3
засвідчив своїм підписом.

У вказаній заяві визначено розмір
кредитного ліміту в сумі 6200 грн., базову
відсоткову ставку за кредитним лімітом
36% на місяць із розрахунку 360 днів у році
та визначено термін дії картки -
грудень 2009 року.

Порядок нарахування процентів та
наслідки невиконання умов договору
визначено у п.8.6 розділу І та п.5.5
розділу ІІ Умов.

Термін дії кредитного ліміту пов'язано
із терміном дії платіжної картки (а.с.12).

Крім того, пунктом 5.4 Умов встановлено,
що погашення по Кредиту процентів
відбувається щомісячно за попередній
місяць, а тіла кредиту - в повному
об'ємі, не пізніше останнього дня
місяця, вказаного на платіжній картці.

Тобто, термін виконання зобов'язання по
сплаті тіла кредиту визначено останнім
днем місяця терміну дії платіжної
картки - 31 грудня 2009 року, а по сплаті
процентів - наступним місяцем, тобто 31
січня 2010 року.

Доказів про видачу іншої платіжної
картки із зазначенням другого терміну
її дії, позивачем не надано.

Згідно із ч.5 ст.261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання, а тому з 01 січня 2010 року
розпочався строк позовної давності до
вимоги про стягнення тіла кредиту і з 01
лютого 2010 року - по стягненню процентів.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку (ч.1 ст.264 ЦК
України).

Останні платіж проведений
відповідачем у травні 2007 року в межах
строку дії платіжної картки.

Позов подано до суду 05 березня 2014 року
(згідно поштового штампу на конверті).

Доказів про вчинення боржником в межах
позовної давності будь-яких дій, що
свідчать про визнання ним свого боргу
(сплата будь-якого платежу, надання
банку письмової заяви про визнання
боргу тощо), як і доказів на
підтвердження поважності пропущення
строку позовної давності, позивачем не
надано, а тому відсутні підстави для
переривання перебігу позовної
давності та визнання поважними причин
її пропущення відповідно до ст.ст.264, 267
ЦК України.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п.31 постанови «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішення спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
зазначив, що оскільки зі спливом
строків позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» та вимоги ЦК щодо
позовної давності застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Доводи апеляційної скарги про те, що
договір автоматично лонгувався у
зв'язку з тим, що відповідач не надавав
банку заяву про припинення строку дії
договору є безпідставними та
спростовуються вищенаведеним.

За таких обставин, коли судом першої
інстанції допущено порушення норм
матеріального та процесуального права,
рішення суду підлягає скасуванню з
ухвалення нового - про відмову у
задоволенні позову у зв'язку із спливом
строку позовної давності з
вищевказаних підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення Овруцького районного суду
Житомирської області від 15 липня 2014
року скасувати, ухваливши нове
рішення.

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий
Судді