АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5488/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Тихомиров І. В. Доповідач -
Повєткін В.В.Категорія 43
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна
В.В.

суддів: Рудь В.В.,
Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_3

на рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 30 квітня 2014 року

за позовом ОСОБА_2 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання права користування будинком,
вселення та усунення перешкод в
користуванні будинком, третя особа:
Служба у справах дітей Нікопольської
міської ради Дніпропетровської
області, -

В с т а н о в и в :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні квартирою,
посилаючись на те, що з 1994 р. проживала з
ОСОБА_4 однією сім'єю. В період з 31.07.2004 р.
по 14.06.2012 р. вона перебувала в
офіційному шлюбі з відповідачем, який
розірвано за рішенням суду. Від шлюбу
сторони мають двох дітей: ОСОБА_3, 2004 р.
н., та ОСОБА_5, 1994 р. н. Вона з дітьми та
відповідачем по справі зареєстрована у
житловому будинку по АДРЕСА_1 Будинок
належить відповідачу на праві
приватної власності. Після припинення
шлюбних відносин, відповідач зібрав
свої речі та виїхав для проживання в
будинок по вул. Підгірній, 16 в м.
Нікополі, де проживає його батько, а
вона з дітьми залишилася проживати в
будинку по АДРЕСА_1. З кінця 2011 року та
на протязі 2012 року відповідач
створював перешкоди у користуванні
будинком, було припинено
газопостачання. Крім того 29.03.2012 року
під час знаходження її на роботі були
винесені її речі та речі дітей,
замінені замки на вхідних дверях, тому
вона була вимушена виїхати до іншого
місця проживання. Вона вже зверталася
до суду з таким позовом до відповідача,
який обіцяв надати їй та їх дітям житло,
у зв'язку з чим справу було залишено без
розгляду, але свою обіцянку відповідач
не виконав. Тому позивач просила суд
визнати за нею та донькою ОСОБА_3 право
користування спірним будинком, вселити
їх в цей будинок, зобов'язати
відповідача не чинити перешкоди в
користуванні зазначеним будинком та
надати дублікат ключів від будинку
(а.с.2-3).

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 30 квітня 2014 року позовні
вимоги задоволено частково, усунено
перешкоди малолітній ОСОБА_3, 17.12.2004 р.
н., у користуванні будинком по АДРЕСА_1
шляхом її вселення в цей будинок та
зобов'язання відповідача не чинити їй
перешкод у користуванні цим будинком, в
іншій частині в позові ОСОБА_2 -
відмовлено (а.с.54-56).

В апеляційній скарзі (а.с.58-59) ОСОБА_2
просить рішення суду в частині відмови
в позові скасувати, як необґрунтоване і
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалите нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, оскільки:

- суд не прийняв до уваги положення ст.156
ЖК України, яка підкреслює, що у разі
припинення сімейних відносин з
власником колишні члени сім'ї не
позбавляються права користування
житловим приміщенням;

- твердження суду щодо ненадання ОСОБА_2
доказів про здійснення перешкод з боку
відповідача у користуванні спірною
квартирою не відповідають дійсності,
оскільки суду була надана постанова
про відмову в порушенні кримінальної
справи;

- суд не придав значення тому, що згідно
залученої до матеріалів справи довідки
відповідач зареєстрував в спірній
квартирі інших осіб з метою
унеможливити проживання позивача з
донькою ОСОБА_3

В частині задоволення позовних вимог
рішення суду першої інстанції
сторонами не оскаржене.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є обґрунтованою і підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відмовляючи позивачу в задоволенні
позову стосовно її житлових прав в
спірному будинку, суд першої інстанції
встановив, що будь-яких доказів про
здійснення перешкод в її проживанні в
цьому будинку позивач суду не надала.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції не в
повній мірі відповідає вимогам закону
та матеріалам справи.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України
припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє колишніх членів сім'ї
власника будинку (квартири) права
користування займаним приміщенням; у
разі відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
ст.162 цього Кодексу.

В матеріалах справи відсутні відомості
про наявність між сторонами угоди про
безоплатне користування жилим
приміщенням.

Тому немає підстав для скасування
рішення суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову про
визнання за позивачем безоплатного
права користування будинком, що
належить відповідачу на праві
власності.

Положення ст.162 ЖК України
регламентують порядок плати за
користування жилим приміщенням в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, та плати за комунальні
послуги, яка береться крім квартирної
плати; строки внесення квартирної
плати і плати за комунальні послуги
визначаються угодою сторін.

Недосягнення між сторонами згоди про
умови укладення договору найму жилого
приміщення в будинку (квартирі), що
належить громадянинові на праві
приватної власності, є підставою для
застосування положень ст.ст.168,169 ЖК
України про припинення договору найму
та виселенню в судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами склалися неприязні
відносини з приводу користування
позивачем житловим приміщенням в
будинку, що належить відповідачу,
відповідач змінив замки від вхідних
двірей, у зв'язку з чим позивач після
розірвання шлюбу з відповідачем (а.с.25)
позбавлена можливості користуватися
будинком (а.с.8,35,40,42,85).

Таким чином, позивач позбавлена права
користування житловим приміщенням в
будинку, що належить відповідачу, з
порушенням положень ст.ст.162, 168,169 ЖК
України.

Відмовляючи позивачу в поновленні її
житлових прав, суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що позивач була
позбавлена права на користування
будинком з порушенням з боку
відповідача положень ЖК України щодо
порядку захисту ним свого права
власності на будинок.

З матеріалів цивільної справи №
2/0182/936/2013 вбачається, що сторони вже
зверталися до суду з зустрічними
позовами про усунення перешкод в
користуванні будинком, які за їх
заявами ухвалою суду від 22.01.2013 року
залишені без розгляду (а.с.97).

На цей час відповідач з позовом до
позивача про її виселення з належного
йому будинку до суду не звертався.

Тому рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позову
про вселення позивача та усунення
перешкод в користуванні будинком, що
належить відповідачу на праві
власності, підлягає скасуванні у
зв'язку з порушенням норм
матеріального права та
невідповідністю висновків суду
обставинам, що мають значення для
справи.

Зважаючи на вищезазначене колегія
суддів вважає, що позовні вимоги
позивача про вселення позивача та
усунення перешкод в користуванні
будинком, що належить відповідачу на
праві власності, підлягають
задоволенню.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,308,309,314,316 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 30
квітня 2014 року і частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про вселення та усунення перешкод в
користуванні будинком - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 в цій
частині - задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 в будинок по АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у
користуванні цим будинком шляхом
надання ОСОБА_2 дублікатів ключів від
вхідних двірей.

В решті рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 30 квітня 2014 року в
оскарженій частині - залишити без змін.

Рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: