Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Литвиненко Н. В., при секретарі
Ксєломєнос О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Маріуполі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у
справах дітей Іллічівської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради про надання дозволу на виїзд
дитини за межі України без згоди та
супроводу другого з батьків,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року позивачка звернулася до
суду із вказаним позовом, в
обґрунтування якого вказала, що у
період часу з 2008 року по 2010 рік вона
проживала однією родиною із
відповідачем ОСОБА_2 без реєстрації
шлюбу. У цей період ІНФОРМАЦІЯ_2 у них
народився син, ОСОБА_3. З 2010 року сімейні
відносини між сторонами припинено,
дитина залишилася проживати із нею.
Відповідач фактично не спілкується зі
малолітньою дитиною, син знаходиться
на утриманні позивачки, оскільки
ОСОБА_2 матеріальної допомоги на
утримання дитини не надає. Позивачка
позбавлена можливості періодично
виїжджати з дитиною для відпочинку за
межі України до родичів на територію
Російської Федерації, оскільки у
добровільному порядку відповідач
нотаріально посвідчений дозвіл на
виїзд сина за кордон не надає, не
обґрунтовуючи свою відмову, у зв'язку з
чим позивачка змушена звернутись до
суду із даним позовом. Під час розгляду
справи позивачка уточнила позовні
вимоги, просила надати дозвіл, щодо
неповнолітнього сина, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення ним 14 років,
а саме по ІНФОРМАЦІЯ_2, на оформлення
проїзного документа дитини для виїзду
за межі України, без згоди батька
ОСОБА_2, та дозволити, щодо
неповнолітнього сина, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення ним 14 років,
а саме по ІНФОРМАЦІЯ_2, багаторазовий
тимчасовий виїзд, без згоди та
супроводу батька ОСОБА_2 за межі
України, а саме: АДРЕСА_1, у період з
26.08.2014 року по 09.09.2014 року, та у період з
2015 року по 2023 рік щорічно, взимку з 20
грудня по 20 січня, влітку з 20 травня по 20
серпня.

Позивачка у судове засідання не
з'явилася, надала суду заяву про
можливість розгляду справи за її
відсутності, позовні вимоги підтримала
вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, надав заяву про можливість
розгляду справи за його відсутності,
проти задоволення позову не
заперечував.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явилася, надала суду
заяву про можливість розгляду справи
за її відсутності, просила вирішити
спір з урахуванням інтересів дитини.

Суд, дослідивши письмові матеріали,
оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, враховуючи
визнання позову відповідачем, дійшов
висновку про те, що позов знайшов своє
підтвердження представленими доказами
і підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Так, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 є
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження, виданого 17
березня 2009 року Жовтневим відділом
реєстрації актів цивільного стану
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області, актовий
запис № 366.

Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають
право звертатися до суду за захистом
прав та інтересів дитини.

У відповідності до ст. 141 СК України
батьки мають рівні права та обов'язки
щодо дитини. За правилами ч. 2 ст. 150
цього ж Кодексу батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності.

Статтею 33 Конституції України
передбачено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які установлюються
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції
України конституційні права і свободи
людини не можуть бути обмежені.

Згідно із ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина
має бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими договорами
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною радою України.
Регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини,
непрацездатних членів сім'ї.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України
визначено, що фізична особа, яка не
досягла шістнадцяти років, має право на
виїзд за межі України лише за згодою
батьків (усиновлювачів),
піклувальників та в їхньому супроводі
або в супроводі осіб, які уповноважені
ними.

Порядок виїзду за кордон дітей
громадян України визначено Законом
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадяни України»від
21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ
від 27 січня 1995 року № 57 «Про
затвердження Правил перетинання
державного кордону громадянами
України», Правилами оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затверджених
постановою КМУ від 31 березня 1995 року №
231 (із змінами).

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» оформлення проїзного
документа дитини проводиться на
підставі нотаріально засвідченого
клопотання батьків або законних
представників. За відсутності згоди
одного з батьків, виїзд
неповнолітнього громадянина України
за кордон може бути дозволений на
підставі рішення суду.

Згідно до п.18 Правил оформлення і
видачі паспортів громадянам України
для виїзду за кордон і проїзних
документів дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затверджених
постановою КМ України № 231 від 31
березня 1995 року, з наступними змінами і
доповненнями, за відсутністю згоди
одного з батьків виїзд неповнолітнього
за кордон може бути дозволений за
рішенням суду.

Правила перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із
змінами і доповненнями, передбачають,
що перетинання державного кордону для
виїзду за межі України громадянами, які
не досягли 16-річного віку, здійснюються
лише за згодою обох батьків
(усиновлювачів) та в їх супроводі або в
супроводі осіб, уповноважених ними, які
на момент виїзду з України досягли
18-річного віку. Виїзд за межі України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою, згода
другого з батьків не вимагається у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМУ від 31
березня 1995 року № 231 (із змінами)
визначено зокрема, що виїзд
неповнолітніх громадян України за межі
території України здійснюється за
одним із таких документів: паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон, виданий дітям громадянам
України згідно з цими правилами;
проїзний документ дитини, виданий
відповідно до Правил; паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон одного з батьків, у який,
відповідно до Правил, записано дитину,
яка прямує у його супроводі через
державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що
оформлення паспорта/проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду.

У відповідності до п.2-2 Постанови
Кабінету Міністрів України від 27.01.1995
року № 57 «Про затвердження Правил
перетинання державного кордону
громадянами України» чітко визначено,
що виїзд за межі України громадян, які
не досягли 16-річного віку, у супроводі
одного з батьків здійснюється у разі
пред'явлення оригіналу або
нотаріального посвідчення копії
рішення суду про надання дозволу на
виїзд за межі України громадянина, який
не досяг 16-річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків.

Таким чином, виїзд за межі України
громадян, які не досягли 16-річного віку
у супроводі одного з батьків та при
відсутності згоди другого з батьків,
здійснюється на підставі рішення суду
про надання дозволу на виїзд за межі
України громадянина, який не досяг
16-річного віку, без згоди та супроводу
другого з батьків.

Також необхідно зазначити, що згідно із
Конвенцією про права дитини
(ратифікована Постановою Верховної
Ради № 789 від 27.02.1991 р.) в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини,
держави-учасниці забезпечують у
максимально можливій мірі виживання і
здоровий розвиток дитини.

У відповідності до вимог ст.ст.7, 155
Сімейного кодексу України дитина має
бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, які встановлені
Конституцією України та Конвенцією
про права дитини, а батьківські права
не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

За наведених обставин, суд приходить до
висновку, що бажання позивачки
отримати дозвіл на вивезення дитини за
кордон узгоджується з її правами та
обов'язками, покладеними на неї
Сімейним кодексом України, а тому суд
не вбачає жодних обставин, що обмежують
згідно із законодавством право виїзду
дитини сторін за кордон і вважає, що
надання такого дозволу буде
відповідати інтересам дитини.

Будь-яких обмежень для реалізації
права на виїзд за межі України
неповнолітньої дитини сторін судом не
встановлено.

Способом захисту цивільного права та
інтересу може бути, зокрема, припинення
дії, яка порушує право, а також інший
спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч.
2 ЦК України).

Керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 197, 214-215 ЦПК
України, ст.ст. 7, 141, 150, 155 СК України,
Конвенцією про права дитини,
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження
Правил перетинання державного кордону
громадянами України», Законом України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України», ст.ст. 33, 64 ч.1
Конституції України, ст.313 ЦК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Служба у справах дітей Іллічівської
районної адміністрації Маріупольської
міської ради про надання дозволу на
виїзд дитини за межі України без згоди
та супроводу другого з батьків -
задовольнити.

Надати дозвіл на оформлення проїзного
документа для виїзду за межі України
неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
до досягнення ним 14 річного віку, а саме
до ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди його батька
ОСОБА_2.

Надати дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на
багаторазовий тимчасовий виїзд за межі
України в АДРЕСА_1, до досягнення ним
14-річного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2,
без згоди та супроводу його батька
ОСОБА_2, у період: з 26 серпня 2014 року по 09
вересня 2014 року, та у період з 2015 року по
2023 рік щорічно, взимку з 20 грудня по 20
січня, влітку з 20 травня по 20 серпня.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський районний суд м.
Маріуполя Донецької області протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя:
Н. В. Литвиненко