АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді Оніщука
М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 12 серпня 2014 року по
цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на
бездіяльність та постанову державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції в м.
Києві,

В С Т А Н О В И ЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду зі скаргою, в якій, з урахуванням
уточнених вимог, просила: зобов'язати
державного виконавця ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві
здійснити опис, вилучення та
реалізацію рухомого майна, яке
належить їй, але знаходиться у ОСОБА_2
за адресами його проживання: АДРЕСА_3 та
АДРЕСА_1, зазначене нею в заяві від
14.04.2014; скасувати постанову про арешт
коштів боржника від 25.04.2014 на рахунок №
НОМЕР_1 МФО 305299 ЕДРПОУ НОМЕР_2 картка №
НОМЕР_3 в ПАТ «ПриватБанк» відкритий на
її ім'я.

В обґрунтування скарги вказувала, що
06.02.2014 державним виконавцем ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві відкрито
виконавче провадження на підставі
виконавчого листа виданого
Шевченківським районним судом м. Києва
від 04.02.2014 № 761/15506/13-ц. 14.04.2014 вона
зверталась до державного виконавця з
заявою, в якій повідомила про наявне у
неї рухоме майно, яке знаходиться за
місцем проживання стягувача ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_2. Відповіді на заяву
отримала, а тому вважає, що стягувач
ОСОБА_2, який постійно проживає за
вищезазначеною адресою, має можливість
заховати майно перелічене нею в заяві
від 14.04.2014, чим будуть порушені її права,
оскільки вона втратить можливість
погасити частину боргу за рахунок
існуючого у неї рухомого майна. Крім
того, вказувала, що постановою
державного виконавця накладений арешт
на рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «Приватбанк»
МФО 305299 ЄДРПОУ НОМЕР_2 картка № НОМЕР_3 в
ПАТ «ПриватБанк», за яким заявниця
отримує допомогу на утримання дітей.
Вважає бездіяльність державного
виконавця по її заяві та постанову про
накладення арешту на рахунок, на який
отримуються аліменти на дітей,
неправомірними.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 12.08.2014 скаргу ОСОБА_3
задоволено частково - скасовано
постанову державного виконавця ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві від
25.04.2014 про арешт коштів боржника на
рахунок № НОМЕР_1, МФО 305299, ЄДРПОУ
НОМЕР_2, картка № НОМЕР_3 в ПАТ
«ПриватБанк». У задоволенні скарги в
частині зобов'язання державного
виконавця здійснити опис, вилучення та
реалізацію рухомого майна, яке
належить ОСОБА_3 - відмовлено.

В апеляційній скарзі стягувач ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить ухвалу скасувати та
постановити нову про відмову в
задоволенні скарги. Вважає, що висновки
суду не ґрунтуються на матеріалах
справи та вимогах чинного
законодавства, яке зобов'язує
державного виконавця повно,
неупереджено та своєчасно вчиняти
виконавчі дії з метою виконання
рішення суду, в тому числі й накладати
арешт на майно або грошові кошти
боржника. Скасовуючи постанову
державного виконавця про арешт коштів
боржника, суд дійшов помилкового та
необґрунтованого висновку про те, що
картковий рахунок використовуються
для отримання аліментів на дітей, адже
аліменти сплачуються поштовим
переказом, а згідно виписки вказаний
рахунок поповнюється іншими фізичними
особами.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили, заяв про відкладення
розгляду справи не подавали. Колегія
суддів визнала за можливе розглянути
справу за відсутності осіб, які не
з'явились, оскільки їх неявка не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали в межах доводів
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Зі змісту апеляційної скарги
вбачається, що стягувачем фактично
оскаржена ухвала суду лише в частині
задоволених вимог, тобто щодо
скасування постанови державного
виконавця про арешт коштів боржника.

В іншій частині ухвала суду сторонами
не оскаржена.

Частково задовольняючи скаргу та
скасовуючи постанову державного
виконавця про арешт коштів боржника,
суд першої інстанції виходив з того, що
картковий рахунок на який накладено
арешт є соціальним, тобто
використовується для отримання
аліментів на дітей, а отже на вказані
кошти, в силу вимог закону, не може бути
звернуто стягнення.

Вказаний висновок суду є законним і
обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутись до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 14.10.2013
задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
поділ спільного боргу подружжя та
розподілено борг у розмірі 220 400 грн. між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 110
200 грн. сплаченого боргу, стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 102 грн.
судового збору та 3 000 грн. витрат на
правову допомогу.

В провадженні ВДВС Шевченківського РУЮ
у м. Києві знаходиться виконавче
провадження № ВП 41886105 від 06.02.2014 за
виконавчим листом від 04.02.2014 № 761/15506/13-ц
де боржником є ОСОБА_3, а стягувачем -
ОСОБА_2

Вході здійснення виконавчих дій у
вказаному виконавчому провадженні
державному виконавцю з заяви стягувача
ОСОБА_2, стало відомо про відкритий
рахунок № НОМЕР_1 МФО 305299 СДРПОУ НОМЕР_2
карта № НОМЕР_3 в ПАТ «ПриватБанк» на
ім'я боржника ОСОБА_3, що стало
підставою для накладення арешту на
вказаний рахунок з метою примусового
виконання рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 14.10.2013 про
стягнення з боржника ОСОБА_3 на користь
стягувача ОСОБА_2 боргу в сумі 114 302,00
грн.

В подальшому, постановою державного
виконавця від 25.04.2014 було накладено
арешт на вказаний рахунок відкритий на
ім'я ОСОБА_3

Судом встановлено, що ОСОБА_3 заявою
повідомила державного виконавця
Байрамова Т.Р. про те, що її рахунок №
НОМЕР_1 у ПАТ КБ «Приватбанк» є
соціальним рахунком та відкритий нею
для виплати допомоги по догляду за
дитиною. Також вказала, що на цей
рахунок перераховувались аліменти
батьком ОСОБА_2 на утримання
неповнолітніх дітей. Крім того, в заяві
зазначила, що за станом здоров'я дітей
заявниця знаходиться в декретній
відпустці по догляду за дитиною до 6
років без збереження заробітної плати
та аліменти на утримання неповнолітніх
дітей є єдиним джерелом їх
забезпечення.

Також судом встановлено, що
Шевченківським районним судом м. Києва
17.04.2012 було видано виконавчий лист №
2-11567/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/5 частини
заробітку на кожну дитину, починаючи з
вересня 2011 року та до повноліття дітей.

Відповідно до п.п. 165.1.14 п. 165.1 ст. 165
Податкового кодексу України аліменти,
що виплачуються платнику податку
згідно з рішенням суду, не включаються
до розрахунку загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу,
тобто є такими, що підпадають під
визначення п. 1 ч. 2 ст. 73 Закону України
«Про виконавче провадження», на які не
може бути звернено стягнення.

Встановивши вищевказані фактичні
обставини справи та проаналізувавши
норми права, які регулюють виниклі
спірні правовідносини сторін, суд
першої інстанції дійшов цілком
законного та обґрунтованого висновку
про неправомірність постанови
державного виконавця щодо накладення
арешту на картковий рахунок боржника,
який призначений для отримання
аліментів на дітей та, як наслідок, на
відновлення порушеного права, ухвалив
рішення про скасування постанови
державного виконавця про накладення
арешту на грошові кошти боржника.

Доводи апеляційної скарги про
помилковість висновку суду про те, що
картковий рахунок використовуються
для отримання аліментів на дітей, є
безпідставним, оскільки не ґрунтується
на наявних у справі доказах. Інші
доводи апелянта, зокрема про скрутне
матеріальне становище, наявність
боргів та стан здоров'я не можуть
слугувати підставою для арешту рахунку
боржника, який використовується для
отримання аліментів на дітей.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції повно та всебічно розглянув
справу, надав всім доводам сторін
належну правову оцінку, оцінив
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

Відповідно до вимог ст. 312 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо
судом першої інстанції постановлено
ухвалу з додержанням вимог закону.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про відхилення апеляційної
скарги та залишення ухвали суду без
змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 12 серпня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді