Справа №2-13/11
Провадження №2/522/926/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - судді Кравчук Т.С.,

при секретарі - Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Одеської міської
ради, Одеського національного
університету ім.І.І.Мечникова, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, за участю третьої особи
Одеського міського управління
земельних ресурсів Одеської міської
ради, про визнання недійсним
державного акту на право постійного
користування земельною ділянкою, про
зобов'язання повернути державний акт
на право постійного користування
земельною ділянкою, про встановлення
порядку користування земельною
ділянкою, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 та ОСОБА_12 звернулися до суду з
позовом до Одеської міської ради (далі
по тексту - міська рада), Одеського
національного університету
ім.І.І.Мечникова (далі по тексту - ОНУ),
ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, за участю
третьої особи Одеського міського
управління земельних ресурсів
Одеської міської ради (далі по тексту -
Управління земельних ресурсів), про
визнання права користування земельною
ділянкою, про визнання частково
незаконним та скасування рішення
міської ради та визнання частково
недійсним державного акту на право
постійного користування земельною
ділянкою, посилаючись на те, що вона,
ОСОБА_1, відповідно до договору
дарування від 29.03.2006 року отримала в
дар від ОСОБА_12 7/50 частини
домоволодіння з господарчими
спорудами під АДРЕСА_1 та в цілому
складається з одного двоповерхового
житлового будинку житловою площею 216,1
кв.м. та господарчих споруд і огорожі
(далі по тексту - домоволодіння),
розташованих на земельній ділянці
площею 1865,00 кв.м., яка знаходиться у
фактичному користуванні. Проте коли
вона, позивачка ОСОБА_1, та інша
співвласник 3/25 частини домоволодіння
ОСОБА_6 звернулися до Управління
земельних ресурсів із заявами про
приватизацію земельної ділянки, їм
стало відомо, що рішенням Одеської
міської ради №2385-ХХІІІ від 17.04.2001 року
«Про затвердження технічної
документації з інвентаризації
земельної ділянки та оформлення
Одеському національному університету
ім. І.І. Мечникова документів, що
посвідчують право користування
ділянкою площею 17,1248 га за адресою:
АДРЕСА_2 для експлуатації та
обслуговування будівель та споруд
студентського містечка» міська рада
незаконно включила в технічну
документацію з інвентаризації
земельну ділянку загальною площею 1865,00
кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, яка
знаходиться у фактичному користуванні
співвласників домоволодіння, та видала
Одеському національному університету
ім. І.І. Мечникова державний акт на
право постійного користування на
землю.

Позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_12 зазначили,
що рішення міської ради №2385-ХХІІІ від
17.04.2001 року та виданий ОНУ державний
акт на право постійного користування
на землю порушують їх законні права
користувачів земельної ділянки
загальною площею 1865,00 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1, а тому просили суд визнати
частково недійсними вищенаведене
рішення міської ради державний акт на
право постійного користування на
землю та просили суд визнати за ОСОБА_1
право на користування земельною
ділянкою 1049,25 кв.м., на якій знаходиться
будинок АДРЕСА_1; визначити наступний
порядок користування земельною
ділянкою площею 1865,00 кв.м., на якій
знаходиться будинок АДРЕСА_1: в
загальному користуванні усіх
співвласників будинку залишити
земельну ділянку площею 863,58 кв.м.м, з
яких 470,00 кв.м. - земельна ділянка під
будівлями, 393,58 кв.м. - земельна ділянка
під двором, у спільному користуванні
ОСОБА_1 та ОСОБА_10 залишити земельну
ділянку площею 72,42 кв.м., що знаходиться
під полісадником, в особистому
користуванні ОСОБА_1 залишити земельну
ділянку під садом площею 929,кв.м.

За час розгляду справи позивачка
ОСОБА_1 змінила прізвище на «ОСОБА_1»,
про що свідчить свідоцтво про шлюб,
видане Другим відділом РАЦС
Приморського районного управління
юстиції м.Одеси від 27.09.2008 року(актовий
запис №439).

Крім того, за час розгляду справи
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка ОСОБА_12 померла,
про що свідчить свідоцтво про смерть,
видане Відділом державної реєстрації
актів цивільного стану у м.Одесі
Одеського міського управління юстиції
від 21.10.2012 року. Після її смерті
позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину від
померлої ОСОБА_12 на підставі
складеного за життя заповіту від 14.12.2005
року та отримала свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, посвідченого
Шостою одеською державною
нотаріальною конторою 28.09.2013 року за
номером в реєстрі №6-947. Відтак -
позивачка ОСОБА_1 є правонаступником
померлої ОСОБА_12 в порядку ст.37 ЦПК
України.

Крім того, за час розгляду справи
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла відповідач
ОСОБА_13, після смерті якої була
відкрита спадкова справа на її доньку
ОСОБА_9, про що свідчить лист Шостої
одеської державної нотаріальної
контори №778/01-16 від 25.03.2014 року.

18.04.2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду із заявою про зміну
позовних вимог до Одеської міської
ради, ОНУ, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
за участю третьої особи Одеського
міського управління земельних
ресурсів Одеської міської ради, якими
просила суд:

- Витребувати у Одеського
національного університету
ім.І.І.Мечникова належним чином
засвідчену копію державного акту на
право постійного користування землею
I-ОД №0044234, зареєстрований у книзі
державних актів на право постійного
користування землею №164 від 27.08.2001 року,
яким посвідчено право постійного
користування Одеського національного
університету ім.І.І.Мечникова
земельною ділянкою загальною площею
17,1248 га, що знаходиться за
адресою:АДРЕСА_2;

- Визнати недійсним державний акт на
право постійного користування землею
I-ОД №0044234, зареєстрований у книзі
державних актів на право постійного
користування замлею №164 від 27.08.2001 року,
яким посвідчено право постійного
користування Одеського національного
університету ім.І.І.Мечникова
земельною ділянкою загальною площею
17,1248 га, що знаходиться за
адресою:АДРЕСА_2;

- Зобов'язати Одеський національний
університет ім.І.І.Мечникова повернути
державний акт на право постійного
користування на землю I-ОД №0044234,
зареєстрований у книзі державних
актів на право постійного користування
землею №164 від 27.08.2001 року, до архіву
Управління Держземагенства у м.Одесі
Одеської області;

- Визначити наступний порядок
користування земельною ділянкою
площею 1820,00 кв.м., на якій знаходиться
будинок АДРЕСА_1: в спільному
користуванні усіх співвласників
будинку залишити земельну ділянку під
будівлями та двором площею 891,00 кв.м.м,
в особистому користуванні ОСОБА_1
залишити земельну ділянку під садом
площею 929,кв.м.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник
мотивують позовні вимоги тим, що спірна
земельна ділянка площею 1820,00 кв.м. з
25.11.1955 року перебувала у постійному
(безстроковому) користуванні ОСОБА_16
на підставі рішення Одеської міської
ради трудящихся №1365 від 25.11.1955 року.
Крім того, до прийняття цього рішення
відповідно до довідок від 08.07.1948 року,
№201 від 03.07.1952 року Одеської міської
інвентаризаційної контори вказано, що
постановою Одеської житлової комісії
від 15.08.1922 року на підставі
денаціоналізованого закону УСРР від
01.11.1921 року в порядку денаціоналізації
ОСОБА_16 було повернуто у приватну
власність домоволодіння, яке належало
йому як попередньому власнику та
знаходилося в АДРЕСА_3, що складалося з
двору та будівель, розташованих на
земельній ділянці площею 400,11 кв.саж
(1821,40 кв.м.).

Після смерті ОСОБА_16, що сталася
ІНФОРМАЦІЯ_3, домоволодіння перейшло у
спадщину до ОСОБА_17 на підставі
свідоцтва про спадщину за заповітом
від 06.08.1962 року. В подальшому
співвласниками домовлодіння стали
ОСОБА_12 та ОСОБА_6 й з моменту отримання
правовстановлюючих документів до них
перейшло право користування земельною
ділянкою розміром 1820,00 кв.м. і це право в
подальшому не припинялося. Позивачка
зазначила, що починаючи з 1991 року, коли
нормами ЗК України було введено платне
користування землею, співвласники
ОСОБА_17 та ОСОБА_6 регулярно та у
встановлений законом строк сплачували
земельний податок, й вона, позивачка,
15.10.2013 року здійснила плату за землю у
розмірі 2052,24 гривні.

Позивачка стверджує, що до ОСОБА_17
одночасно з правом на домоволодіння
перейшло право користування земельною
ділянкою площею 1839,00 кв.м., що
знаходилася під домоволодінням. 18.07.1964
року ОСОБА_17 подарував на підставі
договорів дарування №761,762,763 частини
домоволодіння: 6/25 частини - ОСОБА_18, 7/50
частини - ОСОБА_19, 4/25 частини - ОСОБА_4.
28.07.1964 року ОСОБА_17 продав 1/5 частину
домоволодіння ОСОБА_20, 25.07.1978 року -
подарував 3/25 частини домоволодіння
ОСОБА_6.

Позивачка зазначила, що незважаючи на
відчуження ОСОБА_17 частини свого
домоволодіння своїм рідним та
постійним наймачам житла, відносно
земельної ділянки був встановлений
наступний порядок користування:
земельною ділянкою під садом площею
929,00 кв.м. користувалися виключно
ОСОБА_17 та його дружина ОСОБА_12; рештою
земельної ділянки 936,00 кв.м., з яких 470,00
кв.м. під будівлями, а 393,58 кв.м. - під
двором, користувалися усі
співвласники жилої будівлі
пропорційно до належних їм часток, а
земельною ділянкою під полісадником
площею 72,42 кв.м. користувалися лише
ОСОБА_17 та власник 7/50 частини
домоволодіння ОСОБА_19, а в подальшому -
наступний власник цієї частини
домоволодіння ОСОБА_10

Позивачка вказала, що з прийняттям
08.07.1970 року Земельного кодексу УРСР
відповідно до ст.ст.90,91 цього Кодексу
при переході права власності на
будівлю переходило також право
користування земельною ділянкою або її
частиною, а особи, яким належав будинок
на праві спільної власності
користувалися земельною ділянкою
спільно й порядок користування
визначали залежно від розміру часток
в спільній власності будинку.

Позивачка стверджує, що між
співвласниками домоволодіння станом
на 17.09.1978 року у користуванні була
земельна ділянка загальною площею
1861,кв.м., в тому числі під садом площею
962,00 кв.м., що підтверджується копією
технічного паспорту на домоволодіння
від 14.09.1978 року. Крім того, 28.04.1978 року
Одеським міжміським бюро технічної
інвентаризації був складений акт
фактичного користування домоволодіння
та довідка про розрахунок ідеальних
часток кожного співвласника. Виходячи
з цих часток між співвласниками
постійно дотримувався встановлений
порядок користування земельною
ділянкою, за виключенням саду, який
знаходився виключно у користуванні
ОСОБА_17 та полісадника, який був у
користуванні ОСОБА_17 та ОСОБА_19
Доказом того, що саме таким чином
співвласники домоволодіння
користувалися земельною ділянкою є
зошит ОСОБА_17, в якому той фіксував
проведенні співвласниками
домоволодіння розрахунки за земельний
податок виходячи із фактичного
користування земельною ділянкою. Втім
зважаючи на постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
по справі №2-а-198/11/1522, в якій зазначено,
що під домоволодінням знаходиться 1820,00
кв.м., а не 1865,00 кв.м., вона, позивачка,
просить встановити порядок
користування земельною ділянкою, за
яким в спільному користуванні
співвласників домолодіння - земельну
ділянку площею 891,00 кв.м.м, в її
особистому користуванні - земельну
ділянку під садом площею 929,кв.м.

Представники відповідачів Одеської
міської ради, Одеського національного
університету ім.І.І.Мечникова та
треьтої особи Управління земельних
ресурсів позов ОСОБА_1 не визнали,
заперечували проти задоволення позову,
мотивуючи свої заперечення тим, що
рішення Одеської міської ради
№2385-ХХІІІ від 17.04.2001 року, яке стало
підставою для оформлення державного
акту на право постійного користування
землею ОНУ, на час його прийняття
відповідало вимогам чинного
законодавства, Одеська міська рада
діяла у межах повноважень та у спосіб,
що передбачений Конституцією та
законами України. Відповідачі
зазначили, що позивачка не заявляла
своїх прав на земельну ділянку, на якій
фактично знаходилися будівля та
споруди студентського містечка ОНУ,
правовстановлючих документів на
земельну ділянку, які б відповідали
вимогам Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» вона не має. Крім
того, скасування державного акту на
право постійного користування землею
неможливе на підставі Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженою наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 04.05.1999 року №43, на яку посилається
позивачка, так як ця інструкція
втратила свою чинність на підставі
наказу Міністерства аграрної політики
та продовольства України № 404 від 03.07.2013
року.

Відповідач ОСОБА_10 позов ОСОБА_1
визнав, просив його задовольнити, про
що надав суду письмову заяву 28.02.2014
року.

Відповідач ОСОБА_9 позов ОСОБА_1 не
визнала, просила у його задоволенні
відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_22 позов ОСОБА_1 в частині
запропонованого позивачкою порядку
користування спірною земельною
ділянкою не визнали, надали суду свої
письмові заперечення від 15.05.2014 року.

Відповідач ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 до суду не з'явилися, про
час та місце розгляду справи
сповіщалися належним чином, про
причини неявки у судове засідання не
повідомили, відповідно до ст.169 ЦПК
України, суд розглядає справу у
відсутності відповідачів,
повідомлених належним чином, на
підставі наявних у ній даних та
доказів.

Суд, вивчивши матеріли справи,
заслухавши пояснення сторін,
вважає|лічить|, що позовні вимоги
ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.03.2006 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_12 був укладений договір
дарування, посвідчений державним
нотаріусом Шостої одеської державної
нотаріальної контори Петрушенко Т.А.
за номером в реєстрі №2-843, за яким
ОСОБА_12 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в
дар 7/50 частини домоволодіння з
господарчими спорудами під АДРЕСА_1 та
складається в цілому з одного
житлового будинку на плані зазначеного
під літерою: «А», житловою площею - 216,1
кв.м., та господарчих споруд під
літерами: «Б», «Б-1», «В», «Г», «З», «Ж», -
сараїв, «Б» - вбиральні, «Д» - погрібу,
«№1,2,3,6-9» огорожі, розташованих на
земельній ділянці площею 1865,00 кв.м., яка
знаходиться у фактичному користуванні.
(а.с.53-54, том 1).

З Витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно, складеного КП «О МБТІ
та РОН» 27.03.2006 року для нотаріального
посвідчення вищенаведеного договору
дарування від 29.03.2006 року, вбачається,
що на час набуття позивачкою 7/50
частини домоволодіння решта
домоволодіння належало: ОСОБА_24 - 1/10
частини домоволодіння, ОСОБА_8 - 1/10
частини домоволодіння, ОСОБА_4 - 3/50
частини домоволодіння, ОСОБА_3 - 6/50
частини домоволодіння, ОСОБА_5 - 1/10
частини домоволодіння, ОСОБА_6 - 3/25
частини домоволодіння, ОСОБА_13 - 3/25
частини домоволодіння, ОСОБА_25 - 7/50
частини домоволодіння (а.с.55-56 том 1).

Судом встановлено, що домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, розташоване на
земельній ділянці площею 1820,00 кв.м. та
перебуває у постійному (безстроковому)
користуванні власника (власників)
цього домоволодіння з 25.11.1955 року на
підставі рішення виконкому Одеської
міської ради трудящих № 1365 від 25.11.1955
року.

Наведене підтверджується постановою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2012 року
(справа №2-а-198/11/1522) за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_12, ОСОБА_6 до Одеської міської
ради про визнання нечинним та
скасування частини рішення органу
місцевого самоврядування, яке згідно
ч.3 ст.61 ЦПК України має для суду
преюдиційне значення при вирішенні
даного спору.

Згідно зі ст.87 ЗК України право
спільної часткової власності на
земельну ділянку виникає при придбанні
у власність земельної ділянки двома чи
більше особами за цивільно-правовими
угодами.

У ч.4 ст.88 ЗК України зазначено, що
учасник спільної часткової власності
на земельну ділянку має право на
отримання в його володіння,
користування частини спільної
земельної ділянки, що відповідає
розміру належної йому частки.

Відповідно до пункту 21 постанови
Пленуму Верховного Суду України №7 від
16.04.2004 року «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ», порядок
користування спільною земельною
ділянкою, у тому числі тією, на якій
розташовані належні співвласникам
жилий будинок, господарські будівлі та
споруди, визначається насамперед
їхньою угодою залежно від розміру
їхніх часток у спільній власності на
будинок, тому відповідно до статті 88 ЗК
України слід брати до уваги цю угоду
при вирішенні спорів як між ними
самими, так і за участю осіб, котрі
пізніше придбали відповідну частку в
спільній власності на землю або на
жилий будинок і для яких зазначена
угода також є обов'язковою. Це правило
стосується тих випадків, коли жилий
будинок було поділено в натурі.

Якщо до вирішення судом спору між
співвласниками жилого будинку розмір
часток у спільній власності на
земельну ділянку, на якій розташовані
будинок, господарські будівлі та
споруди, не визначався або вона
перебувала у користуванні
співвласників і ними не було досягнуто
угоди про порядок користування нею,
суду при визначенні частини спільної
ділянки, право на користування якою має
позивач (позивачі), слід виходити з
розміру його (їх) частки у вартості
будинку, господарських будівель та
споруд на час перетворення спільної
сумісної власності на спільну часткову
чи на час виникнення останньої.

З правовстановлюючого документу -
договору дарування від 29.03.2006 року
вбачається, що ОСОБА_1 набула право
власності на 7/50 частини домоволодіня,
яке розташоване на земельній ділянці,
що перебуває у фактичному
користуванні усіх співвласників
домоволодіння. При цьому будь-яких
належних доказів, зокрема укладених
між співвласниками домоволодіння угод
щодо особистого користування
земельною ділянкою під садом площею
929,кв.м., як ОСОБА_1, так і попередніми
власниками домоволодіння, суду не
надано.

Суд не приймає до уваги наданий
позивачкою складений Одеським
міжміським бюро технічної
інвентаризації акт фактичного
користування домоволодіння та довідка
про розрахунок ідеальних часток
кожного співвласника від 28.04.1978 року
(а.с.41-42 том 1), так як в ньому відсутні
посилання на площу та поділ земельної
ділянки, підписи співвласників
домовлодіння й при цьому зазначені
документи не зареєстровані (не
затверджені), як на час їх складання
вимагалося, у виконкомі місцевої Ради.

Таким чином, матеріали справи не
містять безспірних даних про те, що між
співвласниками домоволодіння склався
саме такий порядок користування
земельною ділянкою, як вказала
позивачка. При цьому суду не надано
плану відведення земельної ділянки в
натурі, немає даних про встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки, та будь-яких
варіантів поділу з посиланням на
земельну-технічну чи
будівельно-технічну експертизи.

Частина перша статті 5 ЦПК України
зазначає, що усі учасники цивільного
процесу є рівними перед законом і
судом.

Розгляд і вирішення справ в судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК
України).

У відповідності зі ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене суд дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою площею 1820,00 кв.м. із
залишенням в її особистому
користуванні земельної ділянки під
садом площею 929,кв.м. є безпідставними
та необґрунтованими, так як не
підтвердженні належними та
допустимими доказами згідно положень
ст.ст. 58-59 ЦПК України.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1
витребувати у відповідача ОНУ
засвідчену копію державного акту на
право постійного користування землею
визнати цей акт недійсним та
повернути його до архіву Управління
Держземагенства у м.Одесі Одеської, суд
виходить з наступного.

Позивачка ОСОБА_1 обгрунтовує позовні
вимоги про визнання недійсним
державного акту на право постійного
користування землею I-ОД №0044234,
виданого Одеському національному
університету ім.І.І.Мечникова, тим, що
рішення Одеської міської ради народних
депутатів №2385-ХХІІІ від 17.04.2001 року в
судовому порядку скасовано в частині
права постійного користування
земельною ділянкою площею 1820,00 кв.м, за
адресою: АДРЕСА_1, як частини земельної
ділянки площею 17,1248 га за адресою:
АДРЕСА_2.

Втім слід зазначити, що позивачка не
посилається на норми матеріального
права, які були чинними на час
оформлення оспорюваного державного
акту та які б передбачали зазначені
нею правові підстави для визнання
державних актів на право постійного
користування землею саме недійсними, в
той час, як відповідно до принципу
диспозитивності (стаття 11 ЦПК України)
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб із зазначених ними
підстав та в межах заявлених ними вимог
(стаття 31 ЦПК України).

При цьому суд виходить з того, що
оспорюваний позивачкою державний акт
виданий не лише на підставі частково
скасованого рішення міської ради
№2385-ХХІІІ від 17.04.2001 року, а й на
підставі інших рішень міської ради:
від 17 квітня 2001 року №2304-ХХІІІ та
№2305-ХХІІІ, які не були предметом
судового розгляду.

Крім того, оспорюваний державний акт
на право постійного користування
землею від 27.08.2001 року, виданий
Одеському національному університету
ім.І.І.Мечникова, як землекористувачу,
не містить ознак акту органу державної
влади чи органу місцевого
самоврядування, що породжує певні
права та обов'язки, оскільки вказаний
акт є виключно посвідчувальним
документом в розумінні ст.23 Земельного
кодексу України в редакції від 18.12.1990
року (чинний на момент оформлення
державного акту), автоматично виданим
на підставі та на виконання, зокрема,
рішення міської ради №2385-ХХІІІ від
17.04.2001 року. Отже, саме зазначене
рішення є актом місцевого
самоврядування, що породжує набуття
третьою особою прав та обов'язків
землекористувача, і тому саме визнання
недійсним цього рішення може бути
предметом спору, а не визнання
недійсним державного акту на право
постійного користування земельною
ділянкою, який має похідний характер
від рішення компетентного органу
місцевого самоврядування. А відтак суд
вважає, що матеріально-правовий спосіб
захисту цивільного права, який обрала
позивачка ОСОБА_1 не відповідає
вимогам закону.

Проаналізувавши всі встановлені судом
обставини і надані суду докази у їх
сукупності суд дійшов висновку, що
позивачка не довела в суді законність
заявлених нею вимог, підстав звернення
до суду та обгрунтованість заявлених
вимог, а тому суд відмовляє у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до
Одеської міської ради, Одеського
національного університету
ім.І.І.Мечникова, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, за участю третьої особи
Одеського міського управління
земельних ресурсів Одеської міської
ради про визнання недійсним
державного акту на право постійного
користування земельною ділянкою, про
зобов'язання повернути державний акт
на право постійного користування
земельною ділянкою, про встановлення
порядку користування земельною
ділянкою - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня його проголошення
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Одеської області
через Приморський районний суд м.Одеси.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
17.11.2014