АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 22-ц/796/8751/2014
Головуючий у 1-й інстанції - Колдіна О.О.
Доповідач Рубан С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого
судді Рубан С.М.

суддів
Желепа О.В., Кабанченко О.А.

при секретарі
Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 20 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні квартирою,
зобов'язання не чинити перешкоди у
користуванні квартирою та вселення та
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа: Голосіївський районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби в м. Києві про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням та
зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И
Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
витребування ключів від вхідних дверей
квартири, зобов'язання відповідача не
чинити перешкоди у користуванні
квартирою та вселення.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 19.09.2005 року придбав
квартиру АДРЕСА_1, в якій проживав та є
зареєстрованим. В подальшому, 14.11.2011
року позивач подарував вказану
квартиру відповідачу, після чого
відповідач із своїм чоловіком почали
перешкоджати позивачу користуватись
квартирою.

На підставі положень статей 64, 156 ЖК
України позивач просить захистити його
право користування спірним жилим
приміщенням, як члена сім'ї власника
житла, оскільки після укладення
Договору дарування не втратив це право
і не зобов'язаний був звільняти
приміщення, оскільки про це не
зазначено в самому договорі і після
укладення договору проживав в квартирі
та користувався квартирою нарівні з
відповідачкою та своєю дружиною ОСОБА_4
- матір'ю відповідачки.

З січня 2013 року відповідачка разом із
своїм чоловіком почали перешкоджати
позивачу в проживанні в квартирі
шляхом заміни замка у вхідних дверях.

Посилається на те, що за захистом свого
права він звернувся до Голосіївського
РУ ГУ МВС України.

Відповідач подала до суду зустрічну
позовну заяву, в якій просить суд
визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування спірним жилим
приміщенням та зняти ОСОБА_1 з
реєстрації. В обґрунтування своїх
позовних вимог ОСОБА_3 посилається на
те, що після відчуження квартири ОСОБА_1
втратив право користування квартирою,
яке було пов'язане з правом власності
на майно. ОСОБА_1 не є членом сім'ї
ОСОБА_3, не проживав постійно в квартирі
АДРЕСА_1, оскільки мешкав з матір'ю
відповідачки в АДРЕСА_5, а тому
після відчуження квартири у ОСОБА_1 не
збереглось право користування жилим
приміщенням.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 20 травня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у користуванні
квартирою, зобов'язання не чинити
перешкоди у користуванні квартирою та
вселення - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа: Голосіївський районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби в м. Києві про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням та
зняття з реєстрації - задоволено.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Знято ОСОБА_1 з реєстраційного обліку
за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні квартирою, зобов'язання
не чинити перешкоди у користуванні
квартирою та вселення. Відмовити у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
до ОСОБА_1, третя особа: Голосіївський
районний відділ Головного управління
Державної міграційної служби в м. Києві
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
та зняття з реєстрації у повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача за первісним
позовом підтримали апеляційну скаргу.

Відповідач заперечила проти
апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що після припинення права
власності ОСОБА_1 на спірну квартиру
він втратив право користування цим
житлом, яке було нерозривно пов'язане з
правом власності.

Задовольняючи зустрічний позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, зокрема жилим приміщенням,
шляхом зняття особи з реєстраційного
обліку, залежить від вирішення питання
про право користування такої особи
жилим приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства
(статті 71, 72, 116, 156 ЖК України, стаття 405
ЦК України) та дійшов висновку, що
реєстрація ОСОБА_1 у спірній квартирі
перешкоджає ОСОБА_3 вільно реалізувати
право користуватися та розпоряджатися
жилим приміщенням, а саме відчужити
його.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у вересні 2005 року
ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1на
підставі договору купівлі-продажу від
19.09.2005 року. (а.с.5).

За згодою ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_3
(дочка дружини позивача ОСОБА_4) була
зареєстрована в спірній квартирі в 2007
році. (а.с.29).

Мебльована квартира за кошти позивача
ОСОБА_1 та його дружини, що підтвердила
відповідач ОСОБА_3

14 листопада 2011 року позивач за основним
позовом ОСОБА_1 подарував вказану
квартиру відповідачці ОСОБА_3 по
договору Дарування, відповідно до
якого ОСОБА_1 передав майно у власність
ОСОБА_3 безоплатно.(а.с.23-25).

Влітку 2012 року позивач та, на той час
його дружина, ОСОБА_4 - мати
відповідачки, влаштували весілля
відповідача ОСОБА_3, що підтвердили
сторони.

На час розгляду справи судом в спірній
квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1,
відповідач ОСОБА_3 та з 18.03.2014 року син
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.120).

На час розгляду справи судом першої
інстанції відповідач ОСОБА_3 проживає в
спірній квартирі разом із своїм
чоловіком.

Судом першої та апеляційної інстанцій
встановлено проживання у спірній
квартирі позивача ОСОБА_1, його дружини
ОСОБА_4 та її доньки, відповідача
ОСОБА_3, як членів однієї сім'ї, вказані
обставини підтверджуються самими
сторонами та показами свідків у справі.

Відповідач ОСОБА_3 підтвердила в
апеляційній інстанції, що ОСОБА_1
подарував їй квартиру безоплатно, як
доньці своєї дружини та члену їх сім'ї.

Відповідно до статті 156 ЖК України
члени сім'ї власника житлового буднику
(квартири), які проживають разом із ним
в будинку (квартирі), що йому належить
користуються жилим приміщенням на
рівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселення не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей, згода власника не
потрібна.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
ч.2 ст. 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку квартири і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
ст. 168 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 64 ЖК України до членів
сім'ї наймача належить дружина наймача,
їх діти та батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб якщо
вони проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначенні в ч. 2 цієї
статті, перестали бути членами сім'ї
наймача, але продовжують проживати в
займаному житловому приміщенні, вони
мають такі ж права і обов'язки, як
наймач і члени його сім'ї.

Відповідно до роз'яснень Верховного
Суду України у разі виникнення спору
між власником та членами сім'ї власника
суд повинен врахувати, що право члена
сім'ї власника на користування житлом є
сервітутним правом, у зв'язку з чим
припинення цього права повинно
відбуватися у відповідності з вимогами
статей 405,406 ЦК України, зокрема,
сервітут може бути припинений за
рішенням суду на вимогу власника майна
за наявності обставин, які мають
істотне значення або через відсутність
без поважних причин члена сім'ї понад
один рік у спірному житловому
приміщенні, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Щодо виселення колишніх членів сім'ї
власника, то відповідно до статей 9, 156,
157 ЖК сам факт припинення сімейних
відносин з власником (власниками)
квартири не позбавляє колишніх членів
його (їх) сім'ї права користування
займаним приміщенням і не є підставою
для їх виселення з цього жилого
приміщення. Право вимагати в судовому
порядку виселення колишніх членів
сім'ї власник жилого будинку (квартири)
має відповідно до ст. 157 ЖК, але за
наявності обставин, передбачених ч. 1
ст. 116 цього Кодексу. Передбачені
статтями 9, 156, 157 ЖК України обмеження
щодо виселення колишніх членів сім'ї
власника не є порушенням права
власності. Відповідно до ч.4 ст. 41
Конституції України, ст. 319, частин 1,2 ст.
321 ЦК України власник не може бути
протиправно позбавлений права
власності або обмежений у цьому праві,
однак у передбачених законом випадках
обмеження права власності можуть мати
місце. У цьому випадку обмеження прав
власника передбачені статтями 156, 157 ЖК
України. Такий висновок зроблений
Верховним Судом України у справі №
6-24089св06 (ухвала від 31 січня 2007 року).
Подібне у справі № 6-20552св07 (рішення від
28 травня 2008 року).

У разі звернення з позовом про усунення
перешкод у користуванні житлом шляхом
зняття особи з реєстраційного обліку
судам слід мати на увазі, що відповідно
до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003
року № 1382-ІV «Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із зазначеної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України №
1382-ІV «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст. 7 цього
Закону підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом знаття з реєстрації місця
проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема шляхом
зняття з реєстрації місця проживання,
пред'явивши разом з тим одну із таких
вимог: 1) позбавлення права власності
на житлове приміщення; 2) позбавлення
права користування житловим
приміщенням; 3) визнання особи безвісно
відсутньою; 4) оголошення фізичної
особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про користування такої особи
жилим приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства
(статті 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК України).
Зазначена правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
16 січня 2012 року у справі № 6-57-цс11.

Судом першої та апеляційної інстанцій
встановлено з пояснень сторін, що до
вересня 2012 року позивач, відповідач
ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_4 - дружина
позивача, проживали однією сім'єю,
позивач стверджує, що лише з січні 2013
року не зміг потрапити у спірну
квартиру, оскільки відповідач ОСОБА_3
почала перешкоджати йому у проживанні
в квартирі шляхом заміни замка у
вхідних дверях, на його прохання нових
ключів від дверей йому не надала.
Мотиви такої поведінки позивач
пов'язує з одруженням відповідачки та
вселення у спірну квартиру чоловіка
відповідачки та погіршення стосунків
міх позивачем та матір'ю відповідача.

В суді апеляційної інстанції
відповідач ОСОБА_3 підтвердила суду, що
дійсно в січні 2013 року змінила на
вхідних дверях спірної квартири замки,
ключів від квартири позивачу не надала,
оскільки позивач, подарувавши їй
квартиру за договором дарування,
втратив право власності на неї. Крім
того, починаючи з 2013 року
взаємовідносини вітчима та матері
відповідача почали погіршуватись,
позивач, відповідач за зустрічним
позовом проживав у будинку
побудованому ним з матір'ю в селі
Вишеньки Київської області з іншою
жінкою, за цих підстав відповідач
ОСОБА_3, позивач за зустрічним позовом
не надає згоди на проживання
відповідача за зустрічним позовом у
спірній квартирі та заявляє вимогу про
визнання його таким, що втратив право
користування цією квартирою та зняття
його з реєстрації.

Тобто, судом встановлено, що з січня 2013
року відповідач ОСОБА_3 перешкоджає
позивачу ОСОБА_1 користуватись
квартирою шляхом зміни замка у вхідних
дверях квартири, що не заперечується
відповідачем ОСОБА_3

Виходячи з положень статей 64 ЖК України
та встановлених обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
ОСОБА_1 являвся членом сім'ї ОСОБА_3 та
її матері ОСОБА_4, але у зв'язку з
перешкоджанням відповідачем ОСОБА_3,
позбавлений можливості користуватись
спірною квартирою з січня 2013 року.

Крім цього, судом апеляційної
інстанції встановлено та не
оспорюється сторонами, що позивач
ОСОБА_1 до січня 2013 року мав вільний
доступ до спірної квартири,
користувався спірною квартирою та
проживав з матір'ю відповідача,
реєстрація позивача як суб'єкта
підприємницької діяльності, за адресою
АДРЕСА_1 та зазначення вказаної адреси
в документах також підтверджує факт
користування квартирою. Посилання
відповідача за первісним позовом
ОСОБА_3 на те, що позивач ОСОБА_1 має інше
житло не знайшло підтвердження
доказами в апеляційній інстанції
відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК
України.

Доводи позивача за зустрічним позовом
ОСОБА_3 про те, що з 2007 року ОСОБА_1 та її
мати ОСОБА_4 постійно проживали в
АДРЕСА_5, в будинку який є їх спільною
сумісною власністю, не знайшли
підтвердження в суді апеляційної
інстанції, оскільки рішенням
Апеляційного суду Київської області
від 18 червня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання
земельної ділянки та будинку в селі
Вишеньки Київської області спільним
сумісним майном подружжя та поділ
спільного сумісного майна по Ѕ частині
кожному з подружжя відмовлено в
повному обсязі.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що
твердження позивача за зустрічним
позовом ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 переїхали до будинку на
постійне проживання з 2007 року в
АДРЕСА_5, який належить ОСОБА_4 та
побудований нею за час шлюбу, не
знайшли свого підтвердження доказами
відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК
України та крім того, будівництво
будинку поза межами міста Києва не
являється підставою для визнання особи
такою, що втратила право користування
квартирою.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України в Постанові № 2
від 12.03.1985 року з послідуючими змінами у
справах про визнання наймача або члена
його сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК України), необхідно з'ясовувати
причини відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Судом встановлено та не заперечується
відповідачем, що позивач отримує
кореспонденцію за адресою спірної
квартирі, в спірній квартирі
знаходяться його спільні з ОСОБА_4 речі,
меблі та інше. В січні 2013 року
відповідач ОСОБА_3 змінила замки у
вхідних дверях спірної квартири, що
підтвердила суду, тобто з січня 2013 року
позивач не зміг потрапити до квартири,
внаслідок неправомірної поведінки
відповідача ОСОБА_3 З цього приводу
звертався до ЖЕО-107 Голосіївського
району м. Києва та Голосіївського РУ ГУ
МВС України в м. Києві та врешті
звернувся з позовом до суду про
усунення перешкод у користуванні
квартирою та вселення 05 липня 2013 року.

Також колегія суддів зазначає, що
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3
не заявляла вимог про усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження
власністю, а заявила позовні вимоги про
визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування у зв'язку з непроживанням
у спірній квартирі з посиланням на
норми статей 71,72,156 ЖК України, ч. 2, ст. 405
ЦК України та зняття його з реєстрації
за місцем спірної квартири. Однак, суд
першої інстанції, як вбачається із
мотивувальної частини рішення суду по
суті вирішив питання про усунення
перешкод у користуванні власністю без
заявлення таких вимог позивачем за
зустрічним позовом, тобто вийшов за
межі позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції допущено неправильне
застосування норм матеріального права,
у зв'язку з чим рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову ОСОБА_1 про
усунення перешкод у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 шляхом витребування
ключів від ОСОБА_3 від вхідної двері
вказаної квартири, зобов'язання ОСОБА_3
не чинити ОСОБА_1 перешкоди в
користуванні квартирою та вселення та
про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_1 таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1 та зняття його з реєстрації за
адресою цієї квартири.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313-316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 20 травня 2014 року - скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
витребування ключів від ОСОБА_3 від
вхідної двері вказаної квартири.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1
перешкоди в користуванні квартирою
АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

В зустрічному позові ОСОБА_3 -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: