АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
інстанції: Волкова С.Я.. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді:
Білич І.М.

Суддів:
Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі:
Прохоровій В.С.

за участю: представника позивача
ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
3 жовтня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_5 до приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого
напису таким, що не підлягає виконанню.

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду із
вищевказаним позовом та ставив питання
про визнання виконавчого напису №871,
вчиненого 23.05.2014 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, яким йому
запропоновано повернути ТОВ «Порше
Лізинг Україна» майно транспортний
засіб: марки Volkswagen, моделі Scirocco,
державний номер НОМЕР_1, загальною
вартістю 309 465 гривень, що було передано
в користування на умовах фінансового
лізингу за договором про фінансовий
лізинг №00002335, укладений 27.09.2010 року, за
невиплачену в період з 16.11.2013 року по
5.02.2014 рік заборгованість у розмірі 22
111,34 гривень - несплачені лізингові
платежі, 562,94 гривень - штрафні санкції
за прострочення сплати будь-яких
платежів, 1 131,49 гривень - витрати,
понесені лізингодавцем з метою
повернення простроченої
заборгованості, що становить 23 805,77
гривень. Мотивуючи свої вимоги тим, що
договір лізингу не був розірваний
лізингодавцем в односторонньому
порядку, лізингодавцем не було
дотримано законної процедури для
звернення до нотаріуса та отримання
виконавчого напису.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 3 жовтня 2014 року у задоволенні
позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
представник позивача подала
апеляційну скаргу, та ставила питання
про скасування рішення суду та
постановлення нового про задоволення
позову. Мотивуючи свою вимогу тим, що
судом порушені норми матеріального та
процесуального права.

Представник апелянта підтримала
подану апеляційну скаргу та просила
суд її задовольнити.

Відповідач не визнав подану апеляційну
скаргу, заперечував проти її
задоволення.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, вислухавши пояснення осіб
що з'явилися у судове засідання,
вивчивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає що подана
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи було
встановлено, що 19.05.2014 року ТОВ „Порше
Лізинг Україна" звернулося до
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4 з
проханням вчинити виконавчий напис на
договорі про фінансовий лізинг від
27.09.2010 року укладеного між ТОВ „Порше
Лізинг Україна" та ОСОБА_7 з метою
звернення стягнення на об'єкт
фінансового лізингу - автомобіль
„Фольксваген" державний номер НОМЕР_2.

23.05.2014 року Приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий
напис № 871.

Звертаючись до суду з позовом про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню, позивач
вказував на те, що ТОВ «Порше лізинг
Україна» у порушення вимог ч. 2 ст. 7 ЗУ
«Про фінансовий лізинг», не
відмовившись від договору лізингу, не
розірвавши його звернулось до
нотаріуса для отримання виконавчого
напису. Крім цього, всупереч вимогам
ст.ст. 57-64 ЦПК України, в матеріалах
справи відсутні письмові докази на
підтвердження направлення та вручення
на адресу позивача обов'язкових
письмових вимог та повідомлень про
розірвання договору фінансового
лізингу. А, нотаріус при здійсненні
виконавчого напису не витребував
визначених постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.1999 року №1172
обов'язкових письмових повідомлень про
вручення лізингоодержувачу
повідомлень про несплату платежів та
розірвання договору.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що у
відповідності до положень ст. 50 Закону
України „Про нотаріат" нотаріальні дії
або відмова у їх вчиненні оскаржується
до суду. Право на оскарження
нотаріальної дії або відмови у
вчиненні, нотаріального акту має особа,
прав та інтересів якої стосуються такі
дії чи акти. При цьому стаття закону не
містить такого способу захисту права,
як визнання вчиненого нотаріусом
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню. А відтак
враховуючи, що обраний позивачем
спосіб захисту не відповідає нормам
вищевикладеного законодавства вважав,
що в задоволенні заявлених ним вимог
слід відмовити.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені у судовому засіданні.

Постановлене судове рішення
зазначеним вище вимогам не відповідає.

Колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції при постановленні
судового рішення не було взято до уваги
п. 16 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних так кримінальних
справ „Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ" у
відповідності до якого:

право на оскарження нотаріальної дії
або відмови у її вчиненні, а також
нотаріального акта має особа, прав та
інтересів якої стосуються такі дії чи
акти ( частина 2 ст. 50 Закону України від
02.09.1993 року „Про нотаріат"

Спори між боржниками і стягувачами, а
також спори за позовами інших осіб,
прав та інтересів яких стосуються
нотаріальні дії чи акт, у тому числі про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню повністю або
частково, про повернення стягнутого за
виконавчим написом вирішуються судом в
порядку цивільного судочинства за
позовами боржників або зазначених
осіб до стягувачів, якщо однією зі
сторін відповідного спору є фізична
особа.

За правилами цивільного судочинства як
спір про право в позовному провадженні
розглядаються позови про оскарження
дій нотаріуса щодо вчинення
виконавчого напису, коли йдеться
виключно про порушення нотаріусом
правил вчинення відповідної
нотаріальної дії і при цьому позивачем
не порушується питання про захист
права відповідно до положень
цивільного законодавства.

Отже висновки суду першої інстанції,
щодо невідповідності обраного
позивачем способу захисту нормам
діючого законодавства, а саме Закону
України «Про нотаріат» не
узгоджуються з правовими позиціями
зазначеними вище. Відтак рішення суду,
як таке, що постановлено з порушенням
норм матеріального права підлягає
скасуванню з постановленням нового за
правилами ст. 309 ЦПК України.

При розгляді позовної заяви суду слід
було враховувати, що здіснення
виконавчого напису нотаріусом
регулюється ст.ст. 87, 88 Закону України
„Про нотаріат", Постановою КМУ від
29.06.1999 року № 1172 „Про затвердження
переліку документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів",
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженою наказом МЮУ від 03.03.2004
року № 20/5, яка діяла на час вчинення
виконавчого напису.

Згідно ст. 87 Закону України „Про
нотаріат" для стягнення грошових сум
або витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи
на документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюються КМУ.

Відповідно до положень ст. 88 Закону
України „Про нотаріат" нотаріус вчиняє
виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують без спірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

ч. 2 пункту 283 Інструкції передбачено,
що вчинення виконавчого напису в разі
порушення основного зобов'язання
здійснюється нотаріусом після спливу
тридцяти днів з моменту одержання
боржником письмової вимоги про
усунення порушень.

Відповідно до ч. 1 п. 284 Інструкції
нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо
подані документи підтверджують
безспірність заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем.

Заборгованість або інша
відповідальність боржника визнається
безспірною і не потребує додаткового
доказування у випадках, якщо подані для
вчинення виконавчого напису документи
передбачені Переліком документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку,
затвердженому Постановою КМУ ( ч. 1 п. 284
Інструкції)

За змістом п. 1 Переліку документів,
затвердженого постановою КМУ від
29.06.1999 року за № 1172 стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів, для
одержання виконавчого напису
додаються :

- оригінал нотаріально посвідченої
угоди, що передбачає сплату грошових
сум, передачу або повернення майна, а
також право звернення стягнення на
заставне майно

- документи що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання.

Колегія суддів вважає, що перевірка
дотримання нотаріусом зазначених вище
вимог при вчиненні виконавчого напису
не можлива без залучення до участі у
справі ТОВ «Порше Лізинг Україна», так
як саме воно зверталося до нотаріуса з
проханням вчинити виконавчий напис,
який позивач просить визнати таким що
не підлягає виконанню.

Суд апеляційної інстанції
процесуально не наділений
повноваженнями щодо залучення до
участі в справі осіб, які не були
залучені сторонами до участі в справі у
суді першої інстанції.

А відтак, позивачу слід відмовити у
задоволенні заявлених ним вимог з
підстав зазначених вище.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 3 жовтня 2014 року скасувати та
постановити нове за яким,

ОСОБА_5 відмовити у задоволенні
заявлених вимог до приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: