Справа №583/1330/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Ковальова О. О.Номер
провадження 22-ц/788/1438/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 39
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

03 вересня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Маслова В. О. , Дубровної В. В. ,

з участю секретаря судового засідання -
Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 23 червня 2014
року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
Сонячненської сільської ради
Охтирського району Сумської області
про визнання права власності на
спадкове майно,

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 23 червня 2014
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просять рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким залишити без розгляду
позовну заяву від 11 квітня 2014 року про
визнання права власності на спадкове
майно за відсутністю оригіналів
правовстановлюючих документів, а також
змінити рішення суду в частині
зазначення другого секретаря судового
засідання.

Вказують, зокрема, що висновки суду про
те, що в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України ОСОБА_8
прийняла спадщину після померлого
чоловіка, оскільки вона постійно
проживала разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини і протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не
заявила про відмову від неї, не
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства, так як вона як
спадкоємець за наявності у складі
спадщини нерухомого майна повинна
була звернутися до нотаріуса із заявою
про видачу свідоцтва на право на
спадщину за законом після смерті
чоловіка та провести державну
реєстрацію права на нерухоме майно та
на транспортні засоби, які підлягають
обов'язковій реєстрації в порядку,
визначеному Постановою Кабінету
Міністрів України від 07 вересня 1998 року
№1388.

Крім того, посилаються на те, що суд
розглянув первісну позовну заяву, не
розглянув позовну заяву з збільшеними
позовними вимогами, а тому вважають
необхідним залишити позовну заяву без
розгляду, скасувавши рішення суду.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення відповідача ОСОБА_5 та її
представника, які заперечують проти
скарги та вважають рішення суду вірним,
вивчивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції і розглянутих судом,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

14 квітня 2014 року позивачі звернулись до
суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що
вони та відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 є, відповідно, сестрами та
братами.

Під час спільного проживання їх
батьків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 останні
набули у власність квартиру АДРЕСА_1,
пай на земельну ділянку для
сільськогосподарського призначення на
території Сонячненської сільської
ради Охтирського району; автомобіль
марки «Москвич - 412», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, зеленого
кольору; причеп для
сільськогосподарського призначення
(виготовлений саморобним шляхом без
проведення державної реєстрації); два
скутери без державної реєстрації;
ковдра розміром 2,0х3,0 м; ковдра та інші
побутові предмети та речі (предмети
звичайної домашньої обстановки та
вжитку), які знаходились в квартирі та у
господарчих спорудах на території
подвір'я біля будинковолодіння з
квартирою.

Батько ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
заповіту не залишив, після його смерті
спадщину ніхто не оформив. Сім'єю
вирішили, що спадщину після померлого
батька прийме і юридично оформить мати
ОСОБА_8 як дружина померлого чоловіка.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла і не
залишила заповіту.

Після смерті матері почали зникати
речі та предмети, які складають
спадкове майно, а саме: автомобіль
марки «Москвич - 412», саморобний причеп
для сільськогосподарського
призначення; два скутери, ковдри та
інші побутові предмети та речі
звичайної домашньої обстановки.

В подальшому з'ясувалося, що
транспортні засоби та речі вивезли в
невідомому напрямку інші спадкоємці
(сестра та брат) ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Речі
та інші предмети звичайної домашньої
обстановки продовжують зникати з
квартири без погодження з іншими
спадкоємцями, тобто з ними, позивачами.
Разом з речами зникли і документи на
спірну квартиру, автомобіль та інші
побутові речі.

На даний час кожен із п'яти спадкоємців
за законом звернулися до нотаріальної
контори з заявами про прийняття
спадщини після смерті матері ОСОБА_8,
спадщина

При зверненні до нотаріуса
з'ясувалося, що після смерті батька
ОСОБА_9 ніхто спадщину не оформив.
ОСОБА_8 - дружина ОСОБА_9 заяви про
прийняття спадщини не подавала,
спадщину юридично на себе не оформляла.

Позивачі вважали, що вони мають право
на оформлення спадщини за законом як
спадкоємці першої черги після смерті
батька, а тому просили визнати за ними
в порядку спадкування право власності
на спадкове майно за законом після
смерті батька ОСОБА_9 на майно
спадкодавця у вигляді квартири
АДРЕСА_1; земельної ділянки для
сільськогосподарського призначення на
території Сонячненської сільської
ради Охтирського району; автомобіля
марки «Москвич - 412», зеленого кольору,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1;
причепу для сільськогосподарського
призначення, виготовлений саморобним
шляхом без проведення державної
реєстрації та ідентифікаційних
ознаків; двох скутерів без державної
реєстрації; ковдри розміром 2х3 м;
одіяла інших побутових предметів та
речей, в тому числі предмети звичайної
домашньої обстановки та вжитку, які
залишилися у квартирі та у
господарських спорудах на території
подвір'я, біля будинковолодіння; трьох
мішків з зерном по 50 кг, загальною вагою
150 кг, у зв'язку з відсутністю оригіналу
правовстановлюючих документів на
квартиру; земельну ділянку,
транспортні засоби, як об'єктів, які
складають спадкове майно (а.с.2-3).

04 червня 2014 року представник позивачів
ОСОБА_10 подав заяву про залишення без
розгляду позовних вимог про визнання
права власності на спадкове майно за
відсутністю оригіналів
правовстановлюючих документів в
частині причепу для
сільськогосподарського призначення,
виготовлений саморобним шляхом без
проведення державної реєстрації; двох
скутерів без державної реєстрації;
ковдри розміром 2х3 м; ковдри; інших
побутових предметів та речей, в тому
числі предмети звичайної домашньої
обстановки та вжитку, які залишилися у
квартирі та господарських спорудах на
території подвір'я біля
будинковолодіння з квартирою АДРЕСА_1;
трьох мішків з зерном по 50 кг, загальною
вагою 150 кг (а.с.131).

В цей же день представник позивачів
ОСОБА_10 подав заяву про збільшення
позовних вимог та просив визнати, що
ідеальні частки у квартирі АДРЕСА_1, яка
є спільним сумісним майном ОСОБА_9,
ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 12 січня 1994 року
складають по 1/6 рівної частини за
кожним: ОСОБА_9 при житті, ОСОБА_8 при
житті, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Просив також визнати за ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в порядку спадкування після
смерті батька ОСОБА_9, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ?
частини квартири АДРЕСА_1, з 1/6 частини,
належної при житті ОСОБА_9

Просив визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_4 право
власності в порядку спадкування після
смерті батька ОСОБА_9 на земельну
ділянку площею по 0,98 га за цільовим
призначенням -для ведення особистого
сільського господарства на території
Сонячненської сільської ради, належної
при житті ОСОБА_9 на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю серії РЗ №711026 від 29
серпня 2002 року.

Просив також визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_4
право власності в порядку спадкування
після смерті батька ОСОБА_9 на
автомобіль марки «Москвич -412» (ИЖ),
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
1975 року випуску, зеленого кольору, та
мотоцикл «Восход 2М», 1979 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
в розмірі по ? частині (а.с. 132-133).

Ухвалою Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 23 червня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
частині визнання права власності на
спадкове майно у вигляді причепу для
сільськогосподарського призначення,
виготовленого саморобним шляхом без
проведення державної реєстрації та
ідентифікаційних ознак; двох скутерів
без державної реєстрації; ковдри
розміром 2х3 м; одіяла, інших побутових
предметів та речей, в тому числі,
предметів звичайної домашньої
обстановки та вжитку, які залишилися у
квартирі та у господарчих спорудах на
території подвір'я біля домоволодіння
з квартирою АДРЕСА_1; трьох мішків з
зерном по 50 кг, загальною вагою 150 кг,
залишені без розгляду (а.с.156).

Вирішуючи спір та відмовляючи
позивачам у задоволенні позовних вимог
за первісним позовом про визнання
права власності на спадкове майно за
законом після смерті їх батька ОСОБА_9 у
вигляді квартири АДРЕСА_1; земельної
ділянки для сільськогосподарського
призначення на території
Сонячненської сільської ради
Охтирського району; автомобіля марки
«Москвич -412», державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, суд першої інстанції
виходив з того, що після смерті батька
ОСОБА_9 у встановленому законом порядку
спадщину як спадкоємці першої черги
прийняли лише його дружина ОСОБА_8 та
його син - відповідач ОСОБА_6, а позивачі
спадщину після батька не прийняли.

Такі висновки суду відповідають вірно
встановленим судом обставинам справи
та вимогам матеріального та
процесуального права.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_9,
ОСОБА_8 були батьками сторін у справі -
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
(а.с.89, 90,92,94,101,103).

Батько сторін ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.129).

На момент смерті батька з ним проживали
дружина і син ОСОБА_6

Згідно повідомлення Охтирської
міської державної нотаріальної
контори від 18 квітня 2014 року,
після смерті ОСОБА_9 спадкова справа не
відкривалася (а.с.33).

Згідно державного акту на право
приватної власності на землю серії Р3
№711026 за життя ОСОБА_9 належала земельна
ділянка площею 1,96 га для ведення
особистого селянського господарства
на території Сонячненської сільської
ради Охтирського району Сумської
області (а.с.24).

На піставі свідоцтва про право
власності на житло від 12 січня 1994 року
батькам сторін ОСОБА_9 і ОСОБА_8, а також
їх дітям ОСОБА_4 ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6
належала приватизована на праві
спільної сумісної власності квартира
АДРЕСА_1.

Мати сторін ОСОБА_8 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

З копії спадкової справи №74/2014 після
смерті ОСОБА_8 з заявами про прийняття
спадщини, що залишилася після матері,
до Охтирської районної державної
нотаріальної контори звернулися всі її
діти: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 (а.с.83-87).

Суд прийшов до вірного висновку про те,
що, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК
України, згідно яких кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом, позивачі не
довели обгрунтованості своїх позовних
вимог.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців); спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Згідно ст. ст. 1218, 1220 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті;
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті
особи або день, з якого вона
оголошується померлою (частина третя
статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Згідно ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Ст. 1226 ЦК України передбачає, що частка
у праві спільної сумісної власності
спадкується на загальних підставах.

Суб'єкт права спільної сумісної
власності має право заповідати свою
частку у праві спільної сумісної
власності до її визначення та виділу в
натурі.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, є
її власником з моменту відкриття
спадщини.

Згідно ч. ч.1, 2 ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на
спадкування залежить від неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
іншими спадкоємцями, строк для
прийняття нею спадщини встановлюється
у три місяці з моменту неприйняття
іншими спадкоємцями спадщини або
відмови від її прийняття.

Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо
спадкоємець протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які
прийняли спадщину, спадкоємець, який
пропустив строк для прийняття
спадщини, може подати заяву про
прийняття спадщини нотаріусу за місцем
відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець,
який прийняв спадщину, може одержати
свідоцтво про право на спадщину.

Якщо спадщину прийняло кілька
спадкоємців, свідоцтво про право на
спадщину видається кожному з них із
визначенням імені та часток у спадщині
інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України
встановлений обов'язок спадкоємця
звернутися за свідоцтвом про право на
спадщину на нерухоме майно

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Якщо спадщину прийняло кілька
спадкоємців, свідоцтво про право на
спадщину видається на ім'я кожного з
них, із зазначенням імені та частки у
спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Відмова у державній реєстрації права
на нерухомість, ухилення від
реєстрації, відмова від надання
інформації про реєстрацію можуть бути
оскаржені до суду.

Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що
є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з
підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається
частковою, якщо договором або законом
не встановлена спільна сумісна
власність на майно.

Згідно ст. 368 ЦК України спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю.

Суб'єктами права спільної сумісної
власності можуть бути фізичні особи,
юридичні особи, а також держава,
територіальні громади, якщо інше не
встановлено законом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Майно, набуте в результаті спільної
праці та за спільні грошові кошти
членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

Враховуючи вищевказані положення
закону та вірно встановлені судом
обставини, суд прийшов до вірного
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог, оскільки
позивачі не довели наявності правових
підстав для визнання за ними права
власності на спадкове майно батька в
зв'язку з тим, що вони не прийняли після
нього спадщину у встановлений законом
строк та в передбаченому законом
порядку, оскільки не проживали разом з
спадкодавцем на момент його смерті, не
подавали заяви про прийняття спадщини
до нотаріальної контори, не звертались
до суду з заявою про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини. Самі позивачі в позовній
заяві зазначили, що діти після смерті
батька вирішили не приймати спадщину з
метою, щоб це зробила лише мати, яка, а
також син ОСОБА_6, проживаючи з батьком
на час його смерті, не писали заяви про
відмову від спадщини.

Та обставина, що спадкоємці, які
проживали разом з спадкодавцем ОСОБА_9
на час його смерті і таким чином
прийняли спадщину, до смерті матері
ОСОБА_8 не оформили свідоцтво про право
на спадщину після батька та не
зареєстрували у встановленому порядку
нерухомість, не свідчить про
доведеність вимог позивачів, оскільки,
згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Рішення суду узгоджується з
роз'ясненнями, які містяться в п. п. 23, 24,
27 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування», згідно яких, якщо
постійне проживання особи зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини не підтверджено
відповідними документами, у зв'язку із
чим нотаріус відмовив особі в
оформленні спадщини, спадкоємець має
право звернутися в суд із заявою про
встановлення факту постійного
проживання зі спадкодавцем на час
відкриття спадщини, а не про
встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов
для одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Особа, яка не прийняла спадщину в
установлений законом строк, може
звернутися до суду з позовною заявою
про визначення додаткового строку
для прийняття спадщини відповідно до
частини третьої статті 1272 ЦК .
Зазначене положення застосовується
до спадкоємців, в яких право на
спадкування виникло з набранням
чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в
такій справі у разі відсутності
письмової згоди спадкоємців, які
прийняли спадщину (частина друга
статті 1272 ЦК), а також за відсутності
інших спадкоємців, які могли б дати
письмову згоду на подання заяви до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини. Відповідачами у такій справі
є спадкоємці, які прийняли спадщину.
При відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх
від права на спадкування, неприйняття
ними спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий
строк для подання заяви про прийняття
спадщини, суд не повинен вирішувати
питання про визнання за ним права на
спадщину. Спадкоємець після
визначення йому додаткового строку для
прийняття спадщини має право прийняти
спадщину в порядку, установленому
статтею 1269 ЦК, звернувшись в
нотаріальну контору, після чого
вважається таким, що прийняв спадщину.

Отримання спадкоємцем, який прийняв
спадщину, свідоцтва про право на
спадщину відповідно до статті 1296 ЦК, є
правом, а не обов'язком спадкоємця.
Відсутність у спадкоємця свідоцтва
про право на спадщину не може бути
підставою для відмови у відкритті
провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
в судовому засіданні 23 червня 2014 року
відмовив у прийнятті позовної заяви
позивачів про збільшення позовних
вимог з посиланням на порушення при її
поданні вимог ст. ст. 119-121 ЦПК України,
та розглянув і ухвалив рішення по суті
позовних вимог, викладених в первісній
позовній заяві (а.с.154-155).

Колегія суддів вважає, що вимога
апеляційної скарги позивачів про
скасування рішення і залишення позову
без розгляду не ґрунтується на вимогах
закону і не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду.

Ч. 1 ст. 310 ЦПК України передбачає, що
рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених статтями 205 і 207 цього
Кодексу.

П. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України передбачає, що
суд постановляє ухвалу про залишення
заяви без розгляду, якщо позивач подав
заяву про залишення позову без
розгляду.

Як вбачається з вказаних норм
процесуального права, залишення позову
без розгляду в апеляційному суді
можливе за наслідками розгляду
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не містить посилань
на наявність підстав для залишення
позову без розгляду, яких не застосував
суд першої інстанції за заявою
позивача, подати яку позивач не був
позбавлений можливості.

Права особи, яка подала апеляційну
скаргу, визначені ст. 300 ЦПК України, яка
надає їй право на доповнення, зміну
апеляційної скарги, її відкликання чи
відмови від неї.

Главою 1 розділу V ЦПК України про
апеляційне провадження визначено два
випадки, коли сторони можуть
реалізувати диспозитивні права щодо
розпорядження своїми процесуальними
способами захисту: відмова позивача
від позову та мирова угода сторін (ст. 306
ЦПК України).

Отже, на стадії апеляційного
провадження позивачі не мають права
подавати заяву про залишення позову
без розгляду, а суд апеляційної
інстанції задовольняти її, оскільки
таке право позивач може реалізувати
лише під час розгляду справи в суді
першої інстанції до початку судових
дебатів.

Тобто на стадії апеляційного
провадження позов неможливо залишити
без розгляду за заявою позивача, так як
він уже розглянутий.

Згідно з ч. 1 ст. 304 ЦПК України справа
розглядається апеляційним судом за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими главою ЦПК України про
апеляційне провадження.

Звернення позивачів до суду
апеляційної інстанції з заявою про
залишення позову без розгляду на
підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України за
умови, що з такою заявою позивачі до
суду першої інстанції не зверталась і в
позові відмовлено, не може вважатись
належним способом захисту, а свідчить
про зловживання позивачами своїми
процесуальними правами.

Задоволення заяви позивачів про
залишення позову без розгляду, на думку
колегії суддів, призвело б до
порушенням вимог ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо справедливого судового
розгляду справи.

За таких обставин підстави для
залишення позову без розгляду і
скасування рішення суду в апеляційному
порядку з цих підстав відсутні.

Не спростовують висновків суду по суті
спору і посилання в апеляційній скарзі
на зазначення в оскаржуваному рішенні
двох секретарів судового засідання,
оскільки вказана обставина не впливає
на законність рішення, а вказаний
недолік може бути усунений в
передбаченому ст. 219 ЦПК України
порядку.

Таким чином, апеляційна скарга не
містить посилань на факти чи обставини,
які б могли були підставою для
скасування рішення суду, її доводи не
спростовують висновків суду, не дають
підстав для висновку про невірність
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до невірного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
є законним і обґрунтованим, відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України і підстав
для його скасування не вбачається.

У відповідності до п. 1 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін;

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 307 ч. 1 п.1, 308, 313, 314 ч.1
п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 23 червня 2014
року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -