Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Провадження № 22-ц/783/5045/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Бадівської О.О.

з участю:
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 18 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи: Львівська міська рада, Шоста
Львівська державна нотаріальна
контора, Обласне комунальне
підприємство Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки», про визнання
недійсними: свідоцтва про право
власності, державної реєстрації права
власності, свідоцтва про право на
спадщину та повернення квартири у
власність держави,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в
якому просила:

- визнати недійсним свідоцтво про право
власності на квартиру від 08.07.2003 № Г-02892,
згідно з яким передано у спільну
сумісну власність квартиру АДРЕСА_1
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.;

- визнати недійсною державну
реєстрацію права власності членів
сім'ї позивача, у тому числі ОСОБА_7, на
вказану квартиру на підставі цього ж
приватизаційного свідоцтва;

- визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом від 23.09.2005р. за
реєстраційним номером 1-964, видане
Шостою Львівською державною
нотаріальною конторою ОСОБА_2 на
спадщину її сина ОСОБА_7 - одну третю
частину вказаної житлової квартири;

- визнати недійсною державну
реєстрацію в БТІ 27.10.2005р. за
відповідачкою ОСОБА_2 права власності
на одну третю частину вказаної
квартири;

- визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину за законом від
14.05.2009р. за реєстром номер 3-569, виданого
позивачу Шостою Львівською державною
нотаріальною конторою на спадщину
після смерті чоловіка ОСОБА_7;

- визнати недійсною державну
реєстрацію в БТІ 10.06.2009р. позивачем
право власності на одну шосту частину
вказаної квартири;

- визнати недійсним свідоцтво про право
на спадкування за законом від 14.05.2009р.
за реєстром номер 3-574 виданого
відповідачу ОСОБА_7 Шостою Львівською
державною нотаріальною конторою на
спадщину його батька ОСОБА_7- одну шосту
частину спірної квартири;

- визнати недійсною державну
реєстрацію в БТІ 21.05.2009р. ОСОБА_3 права
власності на одну шосту частину
вказаної квартири;

- повернути спірну квартиру у власність
держави України, дозволивши її
приватизувати відповідно до норм
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду" позивачу
ОСОБА_8, єдиному квартиронаймачу цієї
квартири.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що у квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані та проживали вона, її
чоловік ОСОБА_9 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2.), син
чоловіка ОСОБА_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1.) та
після смерті яких позивач єдина мала
право на приватизацію спірної
квартири. Однак, 08.07.2003р. Львівська
міська рада видала приватизаційне
свідоцтво про право власності на
спірну квартиру на всіх вищевказаних
осіб, незважаючи на те, що чоловік і
його син померли на день видачі
оскаржуваного свідоцтва; ніхто за
таким свідоцтвом не звертався до ЛМР,
яке, окрім цього, 21.07.2003р. було
зареєстровано у реєстрі права
власності на нерухоме майно. Надалі на
підставі такого свідоцтва Шостою
Львівською державною нотаріальною
конторою протиправно видано: 23.09.2005р.
відповідачу ОСОБА_2 свідоцтво про право
на спадщину за законом після смерті
сина ОСОБА_7; 14.05.2009р. ОСОБА_4 свідоцтво
про право на спадщину за законом після
смерті чоловікаОСОБА_7.; 14.05.2009р.
відповідачу ОСОБА_3 свідоцтво про право
на спадщину після смерті батька та на
підставі всіх цих свідоцтв третьою
особою ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" за
вищевказаними спадкоємцями проведено
державну реєстрацію їх права власності
на успадковані частки у спірній
квартирі відповідно 27.10.2005р., 21.05.2009р.,
10.06.2009. Враховуючи наведені вище
обставини, просила задовольнити її
позов.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 18 червня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивачка.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
необґрунтованість та незаконність
рішення суду, просила рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення її позову.

Зокрема, вказує на те, що без її відома
та згоди Львівська міськрада двічі
провела приватизацію спірної квартири,
включивши в неї небіжчиків, чим
створила підстави для незаконного
захоплення квартири відповідачами.
Безпідставно було видано два свідоцтва
про право власності на квартиру, у які
було включено небіжчиків.

Позивач ОСОБА_10 та її представник
ОСОБА_11 в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явились, представником
ОСОБА_11 11.11.2014р. подана заява про
розгляд справи у відсутності позивача
та її представника.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши доводи осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень статей 55, 124
Конституції України та статті 3 ЦПК
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом
звернутись до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
правильно прийшов до висновку, що права
позивачки, на які вона вказує у
позовній заяві, не порушені.

З матеріалів справи вбачається, що
предметом спору у даній справі є
квартира АДРЕСА_1, яка складається з
двох житлових кімнат житловою площею
28,1 кв.м. та кухні, загальна площа
квартири - 50,4 кв.м., комора в підвалі 1,2
кв.м.

На підставі власноручно підписаної
письмової заяви ОСОБА_4, її чоловіка
ОСОБА_9 та сина чоловіка від першого
шлюбу ОСОБА_7 поданої в липні 1997р.
керівнику органу приватизації (а.с.168),
розпорядженням Галицької районної
адміністрації виконавчого комітету
Львівської міської ради № 523 від 03
серпня 1995р., затвердженого
розпорядженням виконавчого комітету
Львівської міської ради № 522 від 03
серпня 1995р. зазначена квартира була
передана у власність заявникам
(а.с.165-167), та 03 серпня 1995р. за № Г-02892 було
видано свідоцтво про право спільної
власності на АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4,
ОСОБА_9 та ОСОБА_7. Право власності на
квартиру було зареєстровано ЛМБІ в
реєстрову книгу за № 13912 10.08.95р. (а.с.128).

На час видачі цього свідоцтва усі
співвласники були живі.

Доводи позивачки про те, що вона заяви
на приватизацію не подавала, її не
підписувала та нічого про приватизацію
не знала не заслуговують на увагу,
оскільки не відповідають дійсності та
спростовуються діями самої позивачки
ОСОБА_4

Зокрема, в липні 2003р. після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1. сина ОСОБА_9 від першого
шлюбу ОСОБА_7 позивач ОСОБА_4 звернулась
до органу приватизації про оформлення
їй дубліката свідоцтва про право
власності на квартиру у зв'язку з
втратою нею оригіналу (а.с.172) і такий
дублікат свідоцтва від 08 липня 2003р. №
Г-02892 їй було видано на підставі
розпорядження виконкому Львівської
міської ради № 522 від 03.08.1995р. із
зазначенням усіх співвласників на яких
проведена приватизація квартири у 1995р.
(а.с.175).

Таким чином доводи позовної заяви та
апеляційної скарги про те, що без
відома позивачки двічі незаконно у 1995р.
та у 2003р., проведена приватизація
квартири є безпідставними.

У зв'язку із смертю 8 січня 2003р.
співвласника 1/3 частки квартири ОСОБА_7,
його частку у спірній квартирі
успадкувала лише його мати ОСОБА_2, а
батько ОСОБА_9 був усунутий від
спадщини після смерті сина рішенням
Сихівського районного суду м. Львова
від 29 грудня 2004р. як вбивця сина ОСОБА_7
(а.с.131).

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 22 квітня 2005р. був
задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та
ОСОБА_9 про виділення ідеальної частки
в квартирі для прийняття спадщини
після смерті сина, у якому зафіксована
правова позиція ОСОБА_4, яка проти
позову не заперечила та пояснила, що
претендує лише на свою 1/3 частку у цій
квартирі (а.с.68).

Наведеним також підтверджується, що
позивачу ОСОБА_4 було відомо про те, що
квартира була приватизована і передана
у власність усім зареєстрованим в ній
особам.

Таким чином відповідач ОСОБА_2 на
законних підставах одержала свідоцтво
про право на спадщину за законом на 1/3
частину спірної квартири від 23.09.2005р.
зареєстрованого в реєстрі за № 1-964
(а.с.73-74) і правові підстави для визнання
його недійсним відсутні.

Співвласник 1/3 частини спірної
квартири ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.
(а.с.11).

Спадщину після його смерті прийняли та
одержали свідоцтва: його дружина
ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частки (а.с.8,78) та
його син ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частки
(а.с.79, 135-136).

Таким чином свідоцтво про право на
спадщину видано відповідачу ОСОБА_3 на
законних підставах і правові підстави
для визнання його недійсним відсутні.

На підставі наведеного суд першої
інстанції правильно прийшов до
висновку про безпідставність позовних
вимог.

Враховуючи, що суд першої інстанції
повно і правильно встановив фактичні
обставини справи, застосував закон,
який поширюється на зазначені
правовідносини, доводи апеляційної
скарги та зміст оскаржуваного рішення
не дають підстав для висновку про те, що
судом при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального та
процесуального права, які є підставами
для скасування рішення суду, колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст. 209, ст. 218 ЦПК
України проголосити вступну та
резолютивну частини ухвали, складання
повної ухвали відкласти на 5 днів.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 18 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20-ти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ з дня набрання
ухвалою апеляційного суду законної
сили.

Головуючий
Т.Г. Мусіна

Судді:
І.В. Бермес

Р.В. Савуляк