АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/3958/2014
Головуючий у І інстанції - Кириченко
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого судді
Рубан С.М.

суддів
Котула Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі
Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу законного представника ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 11 жовтня 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Златобанк»
до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа:
служба у справах дітей Дарницької
районної у м. Києві державної
адміністрації про примусове виселення
з житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дарницького районного суду
м. Києва від 11 жовтня 2013 року позов
Публічного акціонерного товариства
«Златобанк» - задоволено.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 з
квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Златобанк» 57 грн. 35 коп. в рахунок
відшкодування судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Златобанк» 57 грн. 35 коп. в рахунок
відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду,
законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явились, про час і місце
розгляду справи повідомлені належно,
тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх
неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи і це
було встановлено судом, 17.09.2008 року між
позивачем та ОСОБА_3 було укладено
договір іпотеки, який забезпечує
виконання ЗАТ «Волар» зобов'язань, що
випливають з укладеного між боржником
та іпотекодержателем кредитного
договору № 38/08/КL від 11.09.2008 року, за
умовами якого боржник зобов'язаний
повернути іпотекодержателю кредитні
кошти у формі кредитної лінії для
поповнення обігових коштів з
максимальним лімітом заборгованості в
сумі 300 000 доларів США з кінцевим
терміном повернення 10.09.2009 року.(а. с. 10 -
11).

Предметом іпотеки є нерухоме майно, а
саме квартира АДРЕСА_1 яка належить
іпотекодавцю на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 за р. № 3149 від 15.05.2003 року.

20.12.2011 року Дарницьким районним судом м.
Києва винесено рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки.(а. с. 16 - 17).
Рішення набрало чинності.

26.10.2012 року на виконання вищевказаного
рішення видано два виконавчі листи, на
підставі яких 02.11.2012 року старшим
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві ОСОБА_5 відкрито виконавче
провадження.(а. с. 18, 19, 20).

Згідно довідки Форми № 3 виданої 29.11.2012
року ЖБК «Більшовик-8» на запит
виконавчої служби, в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані три особи, відповідачі
та їх неповнолітній син ОСОБА_1.(а. с. 21).

29.03.2013 року позивачем направлено на
адресу відповідачів письмову вимогу
про добровільне звільнення квартири
АДРЕСА_1 Відповідач ОСОБА_3 вимогу
отримав 02.04.2013 року адресою: АДРЕСА_2 та
за адресою: АДРЕСА_1. Вимоги, направлені
на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повернулися
позивачеві за закінченням терміну
зберігання (а. с. 22 - 28).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 40 Закону України
"Про іпотеку", звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення всі мешканці зобов'язані на
письмову вимогу іпотекодержателя або
нового власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст.
39-40 Закону України «Про іпотеку»
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. При
цьому, суд за заявою іпотекодержателя
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
наявності підстав, передбачених
законом, ухвалює рішення про виселення
мешканців цього житлового будинку чи
житлового приміщення.

Примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов: якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про виселення, оскільки
відповідачі в добровільному порядку
звільнити житло відмовляються, рішення
суду не виконане, а також те, що це є
порушенням прав та інтересів позивача.

Доводи представників відповідачів в
суді першої інстанції про те, що їхні
довірителі не отримували повідомлення
банку про необхідність добровільного
звільнення квартири, судом вірно не
прийнято до уваги, оскільки позивач
направляв повідомлення вчасно на
адресу відповідачів, що
підтверджується матеріалами справи.
Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що один з відповідачів,
який є батьком неповнолітньої дитини,
тобто являється його законним
представником, вказане повідомлення
отримав.

Встановлено судом, що 29 березня 2013 року
АТ «Златобанк» направив ОСОБА_3, ОСОБА_1
та ОСОБА_2 вимогу про звільнення
квартири АДРЕСА_1 протягом одного
місяця. (а.с.28).

ОСОБА_3, який є також законним
представником неповнолітнього сина
ОСОБА_1 отримав зазначену вимогу, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення. (а.с.23,25).

Направлені ОСОБА_2 рекомендованою
кореспонденцією вимоги за тією ж
адресою, що і ОСОБА_3 повернулися на
адресу банку з відміткою «за
закінченням терміну зберігання».
(а.с.28).

Тобто, при виселенні із спірної
квартири відповідачів права
неповнолітнього не будуть порушені,
виходячи з наступного.

Виходячи із змісту ст. 17 Закону України
"Про охорону дитинства", яка регулює
право дитини на майно, батьки або особи,
які їх замінюють, не мають права без
дозволу органів опіки і піклування,
наданого відповідно до закону,
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню та/або
державній реєстрації, відмовлятися від
належних дитині майнових прав,
здійснювати поділ, обмін, відчуження
житла, зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання. Вимоги вказаної статті
регулюють правовідносини щодо майна
дитини й не можуть бути застосовані до
правовідносин із відчуження жилого
приміщення, стосовно якого в дитини є
право користуватися.

Відповідно до довідки Форми № 3 виданої
29.11.2012 року ЖБК «Більшовик»,
неповнолітній ОСОБА_1, 2003
рокународження, був зареєстрований в
житловому приміщенні 30.12.2008 року, а
договір іпотеки спірної квартири між
позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було
укладено 17.09.2008 року, тому передача
квартири в іпотеку ПАТ "Златобанк"
відбулася раніше за реєстрацію в ній
неповнолітньої особи, а неповнолітній
зареєстрований у спірній квартирі
після укладення договору іпотеки.
(а.с.21).

Квартира, що є предметом іпотеки,
належить на праві приватної власності
відповідачу ОСОБА_3

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України якщо
законом встановлені правові наслідки
недобросовісного або нерозумного
здійснення особою свого права,
вважається, що поведінка особи є
добросовісною та розумною, якщо інше не
встановлено судом.

З п. 2.1.8. Договору іпотеки вбачається, що
іпотекодавець підтвердив, що на момент
укладення Договору малолітніх та
неповнолітніх дітей в житловому
приміщенні, яке є предметом іпотеки, та
мають право користуватися предметом
іпотеки, немає. (а.с.10).

Таким чином, доказами у справі
встановлено, що дитина права власності
на предмет іпотеки не мала та не мала
права на користування предметом
іпотеки на момент укладення договору
іпотеки, а реєстрація неповнолітньої
дитини, яка вчинена без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки, є недобросовісними
діями батьків неповнолітньої дитини з
метою уникнення звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що
відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» у редакції від 22 вересня
2011 року після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Аналогічне положення містить
ч. 3 ст. 109 ЖК України.

Із змісту зазначених норм вбачається,
що вимога письмового попередження про
добровільне звільнення житлового
приміщення стосується лише такого
способу звернення стягнення на предмет
іпотеки, як позасудове врегулювання на
підставі договору, і не застосовується
в порядку звернення стягнення за
рішенням суду. Задоволення позову про
виселення мешканців із переданого в
іпотеку житлового приміщення не
залежить від дотримання
іпотекодержателем ч.2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку». З урахуванням ч.
2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»
відповідне рішення може бути прийняте
судом (за заявою іпотекодержателя)
одночасно з прийняттям рішення про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Враховуючи, що рішення суду про
звернення стягнення на предмет іпотеки
не виконано, письмова вимога позивача
про добровільне виселення
відповідачами залишена поза увагою,
право на користування квартирою у
неповнолітнього виникло після
укладення договору іпотеки, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що позовні вимоги в частині
виселення відповідачів є законними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Оскільки рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу законного
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2
-відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 11 жовтня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розляду циільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: