Справа № 415/6662/13-ц
Провадження № 2/415/105/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2014 року
м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської
області у складі:

головуючого судді
Калмикової Ю.О.,

при секретарі
Мягкій І.В.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу в м.
Лисичанську за позовною заявою ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського
міського суду з позовною заявою до
ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні
дії.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на те, що
відповідач у приміщені загального
користування (коридорі, який
призначений для проходу мешканців з
квартир до сходової клітини) житлового
будинку АДРЕСА_1, самовільно збудував
цегляну перегородку, перекривши вихід
з квартири позивача до сходової
клітини під'їзду № 3 вищевказаного
будинку. На думку позивача, дії
відповідача порушують його права як
мешканця будинку та власника, а також
будівельні та протипожежні норми з
наступних підстав. Відповідно до п. 1.4.1.
Правил утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
Наказом Держжитлокомунгоспу України
від 17.05.2005 року № 76 (далі - Правила),
переобладнання і перепланування жилих
будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень дозволяється
робити після одержання дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів, відповідно до
законодавства. Переобладнання і
перепланування жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень, що
призводять до порушення тривкості або
руйнації несучих конструкцій будинку,
погіршення цілісності і зовнішнього
вигляду фасадів, порушення вимог
протипожежної безпеки та засобів
протипожежного захисту, не
допускається. Перепланування жилих
будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень, що погіршує умови
експлуатації і проживання всіх або
окремих громадян у будинку або
квартирі, не допускається (п. 1.4.4.
Правил). Власник, наймач (орендар)
жилого будинку, жилого чи нежилого у
жилому будинку приміщення, що
припустив самовільне переобладнання
або перепланування, що призводить до
порушення конструктивних елементів
або засобів протипожежного захисту,
зобов'язаний за свій рахунок привести
це приміщення до попереднього стану. У
разі, якщо самовільне перепланування
або переобладнання приводить до
погіршення технічного стану жилого
будинку в цілому та порушують права
інших споживачів, зазначені роботи
виконуються виконавцем послуг, питання
відшкодування вартості цих робіт
власником, наймачем (орендарем) жилого
будинку, жилого чи нежилого у жилому
будинку приміщення вирішується у
судовому порядку (п. 1.4.6. Правил). У разі
реконструкції, перепланування,
капітального ремонту приміщень,
будинків необхідно дотримуватись
протипожежних вимог, визначених
нормативними документами в галузі
будівництва (п. 3.7.7. Правил). Розпочинати
вищевказані роботи дозволяється лише
за наявності проектної документації (п.
3.7.8. Правил). Евакуаційні шляхи і виходи
повинні бути вільними, нічим не
захаращуватися і в разі виникнення
пожежі забезпечувати безпеку під час
евакуації всіх людей, які перебувають у
приміщеннях будівель та споруд (п. 3.7.14.
Правил). Переобладнання і
перепланування жилого будинку
(квартири), що належить громадянинові
на праві приватної власності,
провадяться з дозволу виконавчого
комітету місцевої Ради народних
депутатів. Таким чином, на думку
позивача, відповідач, не маючи дозволу
на переобладнання приміщення та
проектної документації, самовільно
збудував цеглову перегородку, чим
обмежив його права на вільне
пересування, правила експлуатації
будинку, будівельні та протипожежні
норми. На підставі вищевикладеного
позивач просить суд зобов'язати ОСОБА_2
демонтувати цегляну перегородку, що
перешкоджає йому вільний доступ до
сходової клітини під'їзду № 3, будинку
АДРЕСА_1.

До початку розгляду справи по суті
відповідач ОСОБА_2 подав письмове
заперечення на позовну заяву про
зобов'язання вчинити певні дії, в якому
просив прийняти його заперечення щодо
всіх заявлених позовних вимог
унаслідок їх необґрунтованості,
недоведеності і незаконності, а також
закрити провадження по справі.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги,
підтвердив обставини, викладені у
позовній заяві, просив суд
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі. Суду пояснив, що він 08.02.2013 року
за договором купівлі-продажу купив у
ОСОБА_4 у власність двокімнатну
квартиру, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Під час купівлі-продажу
квартири він не бачив, що куплена ним
двокімнатна квартира не має виходу до
сходової клітнини, а має лише один
вихід з квартири через двері одразу на
вулицю. Вихід до сходової клітини був
перекритий перегородками, які були
збудовані власниками квартир № 57 та №
58 у будинку АДРЕСА_1. Із позовною заявою
він звернувся саме до власника
квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_2, адже, на його
думку, відповідач самовільно збудував
цегляну перегородку, перекривши йому
вихід з його квартири до сходової
клітини підїзду № 3 будинку № 349а, чим
обмежив його право на вільне
пересування, правила експлуатації
будинку, будівельні та протижежні
норми. До власника квартири АДРЕСА_3,
який також перекрив вихід з його
квартири до сходової клітини, він не
має, адже власник квартири № 58 має
дозвільні документи на перепланування
приміщення. Просив суд зобов'язати
ОСОБА_2 демонтувати цегляну
перегородку, що перешкоджає йому
вільний доступ до сходової клітини
під'їзду № 3, будинку АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_5 підтримав позовні
вимоги, підтвердив обставини,
викладені у позовній заяві та просив
суд задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
позовні вимоги не визнав у повному
обсязі, проти задоволення позовних
вимог заперечував. Суду пояснив, що він
за договором дарування від 22.12.2004 року
отримав у власність квартиру АДРЕСА_4.
Дану квартиру він отримав у тому виді,
якому вона є на теперішній день,
перепланування або переобладнання
квартири він не здійснював. Щодо
цегляної перегородки, то вона існувала
станом на 22.12.2004 року, що вбачається з
договору дарування від 22.12.2004 року, а
саме: згідно з п. 2 копії договору
дарування квартири від 22.12.2004 року
серії ВВТ № 032190, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_6 та
зареєстрованого за реєстровим № 4726,
вищеназвана двокімнатна квартира
складається з 1/3 частина № 1 - коридор,
5,9-житлові кімнати, 6,8- коридор, 7-туалет,
10-сушилка, 11-кімната, 12-кухня, загальна
площа квартири складає - 71,33 кв.м.,
житлова площа складає - 27,60 кв.м. Пункт 2
договору дарування від 22.12.2004 року
писався на підставі документів
попереднього власника. Договір
дарування був посвідчений нотаріусом,
власність була зареєстрована в Єдиному
державному реєстрі нерухомого майна, а
йому був виданий Лисичанським БТІ
технічний паспорт на даний об'єкт.
Також додав, що власниками його
квартири до нього ще дві особи. Так,
перший власник приватизував зазначену
квартиру у 2004 році. До вселення
позивача до квартири № 56 між
власниками кварти № 56, № 57 та № 58 спору
з приводу користування квартирами та
зведенням цегляних перегородок ніколи
не виникало.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнав у повному обсязі, проти
задоволення позовних вимог
заперечував.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7
пояснила, що будинок АДРЕСА_1 був
побудований у 1975 році та спочатку мав
статус гуртожитку. План на дану будівлю
в БТІ міста Лисичанська знаходиться з
2000 року. У 2000 році будинок АДРЕСА_1 мав
статус гуртожитку. У даному гуртожитку
були кімнати. У 2003 році даний
гуртожиток був переведений в статус
житлового будинку, але реконструкція
цього будинку здійснена не була.
Реконструкція будівель проводиться у
тому випадку, коли змінюється
призначення будівлі. У зв'язку з
наданням гуртожитку статусу житлового
будинку, у даному житловому будинку
кімнати стали квартирами, а кімнатам
були присвоєні номера квартир. У 2003
році ЖЕК № 3 прийняв на баланс житловий
будинок АДРЕСА_1. Квартира АДРЕСА_4
приватизована 19.05.2004 року, а квартира №
56 була приватизована 02.11.2006 року. Станом
на 2000 рік і № 56 і № 57 квартири мали
вихід через середній, тобто другий
під'їзд. Зазначити точно до якого
під'їзду на даний час відноситься
квартира № 56 важко сказати, у зв'язку з
тим, що гуртожиток був переведений у
статус житлового будинку, але
реконструкція цього будинку здійснена
не була. Посилаючись на Наказ № 127 від
24.05.2001 року про затвердження Інструкції
про порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, зазначила, що зведення цегляних
перегородок не відноситься до
капітального будівництва, тому
дозвільних документів на возведення
даної цегляної перегородки не
потрібно.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши письмові докази по справі,
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Спір між позивачем та відповідачем
виник з приводу того, що позивач ОСОБА_1
вважає, що відповідач, ОСОБА_2, не маючи
дозволу на переобладнання приміщення
та проектної документації, самовільно
збудував цеглову перегородку, чим
обмежив його право на вільне
пересування, правила експлуатації
будинку, будівельні та протипожежні
норми.

Стаття 386 ЦК України передбачає, що
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

З матеріалів справи
вбачається, що згідно з копією паспорту
громадянина України серії НОМЕР_1,
виданого Лисичанським МВ УМВС України
в Луганській області, ОСОБА_1
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.4-5).

Згідно з п. 1 копії договору
купівлі-продажу квартири від 08.02.2013
року, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_8 та зареєстрованого
за реєстровим № 302, ОСОБА_4 продала, а
ОСОБА_1 купив двокімнатну квартиру, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно з копією витягу з
Державного реєстру прав на нерухоме
майно про реєстрацію права власності №
377848, ОСОБА_1 є власником двокімнатної
кварири за адресою: АДРЕСА_1. Опис
об'єкта: 1-коридор, 2,4- житлові кімнати,
5-кухня, 6-санвузол, загальна площа 47,00
кв.м. житлова площа 28,80 кв.м. (а.с.8).

Отже, позивач дійсно є
власников квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з
чим у нього виникло право на звернення
до суду з даним позовом.

Згідно з п. 6 копії договору
купівлі-продажу квартири від 08.02.2013
року, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_8 та зареєстрованого
за реєстровим № 302, продавець свідчить,
що предмет цього договору, відповідно
до ст. 676 ЦК України знаходиться у стані
придатному для використання за
цільовим призначенням. Покупець
свідчить, що особисто оглянув квартиру,
до оформлення цього договору, і
самовільного перепланування та
реконструкції обєкта не виявив;
недоліків, дефектів, які перешкоджали б
її використанню за цільовим
призначенням, на момент огляду ним
виявлені не були. Претензії до продавця
щодо якісних характеристик
відчужуваної квартири покупець не має
(а.с.7).

З пояснень, наданих позивачем у
судовому засіданні встановлено, що під
час придбання квартири він не бачив, що
куплена ним двокімнатна квартира не
має виходу до сходової клітнини, а має
лише один вихід з квартири через двері
одразу на вулицю. Однак, з п. 6 копії
договору купівлі-продажу квартири від
08.02.2013 року, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_8 та зареєстрованого
за реєстровим № 302, вбачається, що
Покупець, ОСОБА_1 свідчить, що особисто
оглянув квартиру, до оформлення цього
договору, і самовільного
перепланування та реконструкції
обєкта не виявив; недоліків, дефектів,
які перешкоджали б її використанню за
цільовим призначенням, на момент
огляду ним виявлені не були. Претензії
до продавця щодо якісних характеристик
відчужуваної квартири покупець не має.

У зв'язку з викладеним, суд вважає,
що при купівлі квартири за адресою:
АДРЕСА_1, позивач ОСОБА_1 особисто
оглянув квартиру, до оформлення цього
договору, і недоліків, дефектів, які
перешкоджали б її використанню за
цільовим призначенням, на момент
огляду ним виявлені не були, а тому його
пояснення, надані в судовому засіданні,
суд не приймає до уваги та вважає
такими, що не відповідають дійсності.

Згідно з п. 1 копії договору
дарування квартири від 22.12.2004 року
серії ВВТ № 032190, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_6та
зареєстрованого за реєстровим № 4726,
даруватель подарувала, а обдарований,
ОСОБА_2, прийняв в дар квартиру, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.38).

Згідно з п. 2 копії договору
дарування квартири від 22.12.2004 року
серії ВВТ № 032190, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_6 та
зареєстрованого за реєстровим № 4726,
вищеназвана двокімнатна квартира
складається з 1/3 частина № 1 - коридор,
5,9-житлові кімнати, 6,8- коридор, 7-туалет,
10-сушилка, 11-кімната, 12-кухня, загальна
площа квартири складає - 71,33 кв.м.,
житлова площа складає - 27,60 кв.м. (а.с.38).

Згідно з копією витягу про
реєстрацію в Державному реєстрі
правочинів № 539070, ОСОБА_2 є власником
двокімнатної кварири за адресою:
АДРЕСА_1. Опис об'єкта: 1-коридор, 2,4-
житлові кімнати, 5-кухня, 6-санвузол,
загальна площа 47,00 кв.м.. житлова площа
28,80 кв.м. (а.с.8).

Згідно з копією технічного паспорту на
квартиру АДРЕСА_4 станом на 03.08.2012 року,
виданого Лисичанським БТІ, власником
зазначеної квартири є ОСОБА_2 на
підставі договору дарування квартири
від 22.12.2004 року серії ВВТ № 032190,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_6та зареєстрованого за
реєстровим № 4726 (а.с.44-45).

З аналізу вище зазначених
документів судом встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 є влансиком квартири
АДРЕСА_4. З пояснень відповідача,
наданих у судовому засіданні,
встановлено, що він за договором
дарування від 22.12.2004 року отримав у
власність квартиру АДРЕСА_4 тому виді,
якому вона є на теперішній день,
перепланування або переобладнання
квартири він не здійснював. Цегляна
перегородка існувала станом на 22.12.2004
року, що вбачається з п. 2 договору
дарування квартири від 22.12.2004 року
серії ВВТ № 032190, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_6 та
зареєстрованого за реєстровим № 4726,
згідно з яким вищеназвана двокімнатна
квартира складається з 1/3 частина № 1 -
коридор, 5,9-житлові кімнати, 6,8- коридор,
7-туалет, 10-сушилка, 11-кімната, 12-кухня,
загальна площа квартири складає - 71,33
кв.м., житлова площа складає - 27,60 м., та
плану квартири АДРЕСА_4.

На підставі викладеного суд
вважає, що пояснення відповідача
відповідають дійсності та знайшли своє
підтвердження у судовому засіданні.

Правила утримання жилих будинків
та прибудинкових територій,
затверджених Наказом Державного
комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17 травня 2005 р. № 76, містять легальні
визначення жилого будинку,
реконструкції жилого будинку,
капітального ремонту будинку,
перепланування та переобладнання. Так,
до елементів перепланування жилих
приміщень належать: перенесення і
розбирання перегородок, перенесення і
влаштування дверних прорізів,
улаштування і переустаткування
тамбурів, прибудова балконів на рівні
перших поверхів багатоповерхових
будинків. Переобладнання - улаштування
в окремих квартирах багатоквартирних
будинків індивідуального опалення та
іншого інженерного обладнання,
перенесення нагрівальних,
сантехнічних і газових приладів;
влаштування і переустаткування
туалетів, ванних кімнат, вентиляційних
каналів.

Відповідно до п. 14.1. Правил утримання
жилих будинків та прибудинкових
територій, затверджених Наказом
Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005
року № 76, переобладнання і
перепланування жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень
дозволяється робити після одержання
дозволу виконавчого комітету місцевої
Ради народних депутатів, відповідно до
законодавства.

Позивач, у своїй позовній заяві
посилається на той факт, що
переобладнання та перепланування
жилого будинку (квартири), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, відповідно до вимог ст. 152 ЖК,
провадиться з дозволу виконавчого
комітету місцевої Ради народних
депутатів.

З аналізу легальних визначень термінів
переобладнання та перепланування,
наданих законодавцем у Правилах
утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
Наказом Держжитлокомунгоспу України
від 17.05.2005 року № 76, зведення цегляної
перегородки не підпадає під жодне
визначення, а отже, отримання дозволу
не потребує, що також було підтверджено
у судовому засіданні поясненнями
свідка ОСОБА_7

Стаття 1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод від 4.11.1950 року,
підписана від імені України 9 листопада
1995 року та ратифікована Законом
України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року
закріплює, що кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном.

Стаття 319 ЦК України регламентує
наступне: власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону. Держава
не втручається у здійснення власником
права власності. Діяльність власника
може бути обмежена чи припинена або
власника може бути зобов'язано
допустити до користування його майном
інших осіб лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Стаття 321 ЦК України призюмує, що право
власності є непорушним, ніхто не може
бути обмежений у його здійсненні.

З плану квартири АДРЕСА_4,
вбачаться, що квартира складається з 1/3
частина № 1 - коридор, 5,9-житлові
кімнати, 6,8- коридор, 7-туалет, 10-сушилка,
11-кімната, 12-кухня, загальна площа
квартири складає - 71,33 кв.м., житлова
площа складає - 27,60 м., та плану квартири
АДРЕСА_4.

У разі демонтування
цегляної перегородки для надання
вільного доступу позивачу ОСОБА_1 до
сходової клітини під'їзду № 3 будинку
АДРЕСА_1, буде мати місце порушення
права власності відповідача ОСОБА_2 на
вільне володіня, користування та
розпорядження своїм майном (квартирою
№ 57) на власний розсуд.

Як встановлено з позовної заяви, спір
між позивачем та відповідачем виник з
приводу того, що позивач ОСОБА_1 вважає,
що відповідач, ОСОБА_2, не маючи дозволу
на переобладнання приміщення та
проектної документації, самовільно
збудував цеглову перегородку, чим
обмежив його право на вільне
пересування, правила експлуатації
будинку, будівельні та протипожежні
норми.

. Як було встановлено судом,
відповідач ОСОБА_2 є влансиком квартири
АДРЕСА_4, яку він отримав за договором
дарування від 22.12.2004 року серії ВВТ №
032190, посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_6 та зареєстрованого за
реєстровим № 4726, і у якій
перепланування або переобладнання
квартири він не здійснював, а цегляна
перегородка існувала станом на 22.12.2004
року. Окрім цього, з аналізу легальних
визначень термінів переобладнання та
перепланування, наданих законодавцем у
Правилах утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
Наказом Держжитлокомунгоспу України
від 17.05.2005 року № 76, зведення цегляної
перегородки не підпадає під визначення
переобладнання або перепланування, а
отже, отримання дозволу не потребує.

За таких обставин суд
вважає, що позов заявлено
необґрунтовано, доводи, викладені
позивачем на підтвердження своїх
вимог, не знайшли своє підтвердження в
ході судового засідання, відповідач
ОСОБА_2 переобладнання та
перепланування у квартирі АДРЕСА_4 з 2004
року не здійснював, позивач ОСОБА_1
згідно з п. 6 договору купівлі-продажу
квартири від 08.02.2013 року, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_8 та
зареєстрованого за реєстровим № 302,
особисто оглянув квартиру, до
оформлення цього договору, і
самовільного перепланування та
реконструкції обєкта не виявив;
недоліків, дефектів, які перешкоджали б
її використанню за цільовим
призначенням, на момент огляду ним
виявлені не були, претензії до продавця
щодо якісних характеристик
відчужуваної квартири покупець не мав,
у зв'язку з чим позов задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, ст.ст. 152 ЖК
України, ст.ст. 319, 321, 386 ЦК України, п. 14.1.
Правил утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
Наказом Держжитлокомунгоспу України
від 17.05.2005 року № 76, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про зобов'язання вчинити певні дії,
відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному суді Луганської області
через Лисичанський міський суд, шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ
Ю.О. КАЛМИКОВА