Справа №333/4927/14-ц
Провадження №2/333/2127/14
РІШЕННЯ

Іменем України

03 вересня 2014 року

м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя
у складі:

головуючого -
судді Тучкова С.С.,

при секретарі
Шелесько Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, цивільну справу
№333/4927/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на
неповнолітню дитину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_2
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій
грошовій сумі в розмірі 1032 гривень,
починаючи з дня пред'явлення позову і
до досягнення сином повноліття,
посилаючись на те, що вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем,
добровільно надавати матеріальну
допомогу на утримання доньки
відповідач відмовляється, тому вона
вимушена звернутися до суду.

Позивач в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені своєчасно та
належним чином, надали суду заяву, в
якій просили на підставі ч.2 ст.158
Цивільного процесуального кодексу
України розглядати справу за її
відсутності, позовні вимоги підтримала
повністю, просила суд позов
задовольнити.

Відповідач, повідомлений судом
належним чином про час та місце
розгляду справи, у судове засідання не
з'явився, надав суду заяву, в якій
просив розглядати справу без його
участі, позов визнав частково, а саме в
частині стягнення з нього аліментів на
утримання дитини у розмірі 600 гривень
щомісячно.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши
письмові докази та проаналізувавши
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд приходить до
наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Згідно ст.60 Цивільного процесуального
кодексу України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

На підставі свідоцтва про шлюб, серії
НОМЕР_1, виданого 15.09.2007 року
Комунарським відділом реєстрації
актів цивільного стану Запорізького
міського управління юстиції,
встановлено, що 15.09.2007 року сторони
уклали шлюб, про що в книзі реєстрації
шлюбів було зроблено відповідний запис
за №643 (а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про
народження, серії НОМЕР_2, виданим
Комунарським відділом реєстрації
актів цивільного стану Запорізького
міського управління юстиції, сторони є
батьками неповнолітньої дитини -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Згідно довідки №32 від 07.07.2014 року,
виданої Міським комунальним
підприємством «Основаніє», дитина
проживає разом з ОСОБА_1 (а.с.13).

Таким чином, судом встановлено, що на
даний час дитина знаходиться на
утриманні матері ОСОБА_1, проживає
разом з нею. Добровільно відповідач
ОСОБА_2 матеріальної допомоги на
утримання дитини не надає, хоча є
працездатним.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
батько (батьки) або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про
права дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
батьки несуть однакову
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
в усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 Сімейного кодексу України
передбачено, що батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу
України за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу
України при визначенні розміру
аліментів суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини і
платника аліментів, наявність у
останнього інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного
кодексу України частка заробітку
(доходу) матері, батька, яка буде
стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу
України мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст.184 Сімейного
кодексу України.

Статтею 184 Сімейного кодексу України
передбачено, якщо платник аліментів
має нерегулярний, мінливий дохід,
частину доходу одержує в натурі, а
також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
виходячи з якнайкращого забезпечення
інтересів дитини, оскільки відповідач
є працездатною особою, офіційно не
працює, в центрі зайнятості на обліку
не знаходиться та доказів того, що
відсутність у нього постійної роботи
обумовлена об'єктивними, а не
суб'єктивними причинами, суду не надав,
має нерегулярний мінливий дохід, суд
приходить до висновку, що аліменти на
утримання дитини мають бути присуджені
у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів, які
підлягають стягненню з відповідача,
суд виходить з наступного.

Сторонами, як вбачається з матеріалів
справи, не було надано доказів розміру
нерегулярного доходу відповідача. На
утриманні відповідача інших дітей не
має.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
державний бюджет України на 2014 рік»
прожитковий мінімум на одну особу в
розрахунку на місяць з 1 січня 2014 року
для дітей віком від 6 до 18 років
становить 1032,00 гривень.

У зв'язку з викладеним, враховуючи, що
батьки несуть однакову
відповідальність за виховання і
розвиток дитини, а також те, що дитина
проживає разом з матір'ю, виходячи з
принципу розумності та справедливості,
зважаючи на те, що відповідач визнав
позов частково у розмірі 600 гривень,суд
вважає за необхідне стягнути з
відповідача аліменти на користь
позивача на утримання неповнолітньої
дитини в твердій грошовій сумі у
розмірі 600 гривень щомісячно до
досягнення останньою повноліття.

Доказів того, що відповідач не в змозі
сплачувати на дитину аліменти у
зазначеному розмірі, останній суду не
надав.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу
України встановлено, що аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову.

Таким чином, у зв'язку із викладеним,
аналізуючи зібрані у справі докази та
вимоги чинного законодавства,
приймаючи до уваги положення ст.11
Цивільного процесуального кодексу
України щодо розгляду справ в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, виходячи з
якнайкращого забезпечення інтересів
дитини, враховуючи обставини справи, а
також те, що відповідач визнав позов
частково, суд вважає за можливе
задовольнити позов частково.

Так як судом частково задоволені
позовні вимоги позивача, яка була
звільнена від сплати судового збору
при подачі заяви, з відповідача повинен
бути стягнений в дохід держави судовий
збір, пропорційно до тієї частини
позовних вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено (600,00 гривень х
243,60 гривень / 1032,00 гривень = 141,63 гривень).

Керуючись ст.ст.180-184, 191 Сімейного
кодексу України, ст.8 Закону України
«Про охорону дитинства», ст.ст.3, 18, 27
Конвенції про права дитини,
ратифікованої постановою Верховної
Ради України від 27.02.1997 року, ст.209, 214-215,
367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
користь ОСОБА_1 на утримання
неповнолітньої дитини - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 600
(шістсот) гривень 00 копійок щомісячно,
починаючи з 17.06.2014 року і до повноліття
дитини.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий
збір в дохід держави в розмірі 141 (сто
сорок одна) гривню 63 копійки.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів
підлягає негайному виконанню у межах
суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м.Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя
С.С.
Тучков