АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/9777/2014 Головуючий у
1 - й інстанції: Маринченко М.М.
Доповідач: Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

04 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду
місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Музичко С.Г.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на рішення Оболонського
районного суду міста Києва від 16 червня
2014 року в цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л
а:

Рішенням Оболонського районного суду
міста Києва від 16 червня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
зареєстрований 19 листопада 2003 року
Відділом реєстрації актів
громадського стану Печерського
районного управління юстиції в місті
Києві, актовий запис №764, розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
відповідач ОСОБА_3 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просив
рішення Оболонського районного суду
міста Києва від 16 червня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду ухвалене на основі
неповного з'ясування всіх обставин
справи, з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що він заперечує
проти розірвання шлюбу, про, суд 1-ї
інстанції, в порушенні вимог ст.111 СК
України та п.10 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, не
вжив заходів для примирення подружжя
шляхом відкладення розгляду справи та
надання сторонам строку на примирення.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 ОСОБА_8 проти доводів
апеляційної скарги заперечувала,
просила рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
повторно не з'явився, про день та час
слухання справи судом повідомлявся у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомив, а тому,
колегія суддів вважає можливим слухати
справу в його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 19 листопада 2003
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено
шлюб, який зареєстрований Відділом
реєстрації актів громадського стану
Печерського районного управління
юстиції в місті Києві, актовий запис
№764.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки сторони не підтримують
шлюбно-сімейні відносини, не ведуть
спільне господарство, позивач ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом про
розірвання шлюбу.

Задовольняючи позовні вимоги та
розриваючи шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
суд 1-ї інстанції посилався на те, що
позивач категорично заперечує
подальше підтримання шлюбних
стосунків з відповідачем, збереження
сім'ї є неможливим.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Так, згідно з частиною 1 статті 24 СК
України, шлюб ґрунтується на вільній
згоді жінки та чоловіка. Примушування
жінки та чоловіка до шлюбу не
допускається.

Частинами 3 та 4 статті 56 СК України
встановлено, що кожен з подружжя має
право припинити шлюбні відносини,
примушування до збереження шлюбних
відносин є порушенням права дружини,
чоловіка на особисту свободу і може
мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності до положень статті 111
СК України, суд повинен вживати
заходів щодо примирення подружжя, якщо
це не суперечить моральним засадам
суспільства.

За змістом статті 112 СК України, суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу, бере до уваги наявність
малолітньої дитини та інші обставини
життя подружжя.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року,
проголошена Конституцією України
охорона сім`ї полягає, зокрема, в тому,
що шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей.

З урахуванням обставин справи та
вказаних положень закону, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
прийшов до вірного та обґрунтованого
висновку про те, що між сторонами
втрачене взаєморозуміння, примирення
та збереження шлюбно-сімейних відносин
неможливе і суперечить інтересам
позивача ОСОБА_4, а тому є всі правові
підстави для задоволення позовних
вимог та розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3.

Не є підставою для скасування
правильного по суті рішення суду 1-ї
інстанції доводи апелянта про те, що
судом 1-ї інстанції в порушення вимог
ст.111 СК України не вжито заходів до
примирення подружжя шляхом
відкладення розгляду справи та надання
сторонам строку на примирення, з огляду
на таке.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.
10 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» №11 від 21
грудня 2007 року, суди повинні уникати
формалізму при вирішенні позовів про
розірвання шлюбу, повно та всебічно
з'ясовувати фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, враховувати
наявність малолітньої дитини,
дитини-інваліда та інші обставини
життя подружжя, забезпечувати участь у
судовому засіданні, як правило, обох
сторін, вживати заходів до примирення
подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК
України вжиття судом заходів щодо
примирення подружжя застосовується у
випадку відсутності згоди одного з них
на розірвання шлюбу за ініціативою
однієї зі сторін або суду у формі
відкладення розгляду справи слуханням
та надання сторонам строку на
примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України). Судам
слід використовувати надану законом
можливість відкласти розгляд справи
для примирення подружжя, особливо за
наявності неповнолітніх дітей. При
визначенні строку на примирення суд
заслуховує думку сторін та враховує
конкретні обставини справи. Якщо після
закінчення призначеного судом строку
примирення подружжя не відбулося і
хоча б один з них наполягає на
припиненні шлюбу, суд вирішує справу по
суті.

Судом 1-ї інстанції достовірно
встановлено, що позивач категорично
заперечує проти подальшого спільного
життя з ОСОБА_3 і збереження шлюбу
суперечить її інтересам, а тому
намагання збереження шлюбу шляхом
відкладення розгляду справи та надання
сторонам строку на примирення порушило
б закріплений ст.51 Конституції України
та ст.24 СК України принцип вільної
згоди чоловіка і жінки та
добровільності шлюбу.

Доводи апеляційної скарги апелянта про
те, що висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи та вимогам
закону, колегія суддів вважає
безпідставними, так як суд повно та
об'єктивно встановив дійсні обставини
справи, дослідив надані сторонами
докази, дав їм правильну правову оцінку
та ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду також не
спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги представника
відповідача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного
суду міста Києва від 16 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Судді: