АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2553/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 27 Резнік Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Подорога В. М. УХВАЛА
26 листопада 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської
головуючогоПодороги В.
М.суддівДемченка В. А. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 14 березня 2013
року у справі за позовом ПАТ КБ
"ПриватБанк" до ОСОБА_6 про стягнення
в с т а н о в и л а :
В січні 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк"
звернулось в суд з позовом до ОСОБА_7
про стягнення заборгованості. В
обґрунтування своїх позовних вимог,
зазначало, що за договором № DNH4KP95570080
від 02 липня 2006 року укладеним між
позивачем та ОСОБА_7 у письмовій формі,
відповідач отримав кредит у розмірі
3213,59 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25,08 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 02 липня 2007 року.
Договором встановлена позовна
давність за вимогами стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за договором тривалістю 10
років (п.5.5. Умов надання кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
Станом на 04 січня 2013 рік позичальник
грн., яка складається з наступного:
- 2528,83 грн. - заборгованість за кредитом;
- 10 922, 45 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
- 17 701,70 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором;
а також штрафи відповідно до пункту 5.3
умов та правил надання банківських
- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);
- 1557,65 грн. - штраф (процентна складова).
Відповідач добровільно не виконує
взяті на себе зобов'язання, тому
просило суд стягнути з ОСОБА_6 на
користь ПАТ КБ "ПриватБанк"
заборгованість в розмірі 33 210,63 грн. за
кредитним договором № DNH4KP95570080 від 02
липня 2006 року та судові витрати по
справі.
Заочним рішенням Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 14 березня 2013 року позов
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
"ПриватБанк" заборгованість за
кредитним договором від 02 липня 2006 року
в розмірі 33 210,63 грн.
Вирішено питання щодо судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6
подав апеляційну скаргу, посилаючись
на неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими, що висновки суду не
відповідають обставинам справи,
порушення та неправильне застосування
норм матеріального та процесуального
права і просив заочне рішення суду
скасувати, та ухвалити нове, яким в
задоволенні позовну ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовити.
Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до відхилення,
виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.
Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає.
Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_6, 02 липня
2006 року уклав договір DNH4KP95570080 з ПАТ КБ
«ПриватБанк» (юридична адреса: м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50), за яким отримав кредит у
розмірі 3 213,59 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 25,08 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 02 липня 2007 року. Згідно
заяви позичальника, ОСОБА_6 виразив
свою згоду, що заява позичальника
разом із умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам, тарифами
складає між ним та банком
кредитно-заставний договір(а.с.4, 9-16).

Відповідно до п.1.4 Умов, датою укладення
договору є дата підписання
позичальником заяви позичальника.

ОСОБА_6 взяв на себе зобов'язання за
кредитним договором, проте у
встановлені терміни добровільно його
не виконав і кошти позичальнику не
повернув.

Станом на 04 січня 2013 року позичальник
ОСОБА_6 має заборгованість по сплаті
кредиту в сумі - 33 210,63 грн.(а.с.3), яка
складається:

2528,83 грн. - заборгованість за кредитом;

10 922,45 - заборгованість по процентам за
користування кредитом;

17 701,70 грн. -пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язання за договором;

500 грн. - штраф (фіксована частина);

1557,65 грн. штраф (процентна складова).

Згідно зі ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначені умов договору
з урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені між ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

На підставі ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до Заяви позичальника, яка
підписана ОСОБА_6, встановлено, що він
ознайомився і згідний з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам, які діяли на час видачі
кредитних коштів, а сама Заява та Умови
є одним цілим договору кредиту.

Згідно п. 5.5. умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(«Стандарт») терміни позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним договором
встановлюється сторонами тривалістю
10 років ( а. с. 15).

Стаття 259 Цивільного кодексу України
надає сторонам право за взаємною
домовленістю збільшувати позовну
давність, яка встановлена законом, але
не визначати початок перебігу позовної
давності, що врегульовано ст. 261
Цивільного кодексу України.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).
Тому посилання апелянта на ту
обставину, що у позивача спливли всі
строки для звернення до суду за
захистом їх прав та інтересів не
заслуговує на увагу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цивільного кодексу України.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Судом установлено, що кредитні кошти
відповідач по справі отримав, але умов
договору по поверненню кредитних
коштів не виконував, порушивши свої
зобов'язання перед позивачем.

Таким чином, зважаючи на таку юридичну
природу правовідносин сторін, як
грошових зобов'язань, на них
поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як
спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності за прострочення
виконання зобов'язання.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК
України, якщо за порушення зобов'язання
встановлено неустойку, то вона
підлягає стягненню в повному розмірі,
незалежно від відшкодування збитків.

Разом з тим, згідно із ст. 536 ЦК України
за користування чужими грошовими
коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.
На відміну від процентів, які є платою
за користування чужими грошима,
неустойка є засобом забезпечення
виконання зобов'язання.

Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536,
ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України дає підстави
для висновку про те, що проценти та
неустойка є різними правовими
інститутами, обмеження можливості
одночасного застосування яких законом
не встановлена.

Доводи апеляційної скарги не є
суттєвими і не дають підстави для
висновку про неправильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює
та постановив законне і обгрунтоване
рішення, підстав для зміни чи
скасування якого судова колегія не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317,
319 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
відхилити.

Заочне рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 14 березня 2013 року у справі
за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :

Судді :