Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючої: Готра Т.Ю.,

суддів : Джуги С.Д.,
Кеміня М.П.,

при секретарі:
Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 26 листопада 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого
комітету Сторожницької селищної ради
Ужгородського району про визнання
права власності на нерухоме майно в
порядку спадкування,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з даним позовом, в якому вказував
на те, що після смерті його матері
ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
відкрилася спадщина на належну їй
частку житлового будинку з належними
до нього господарськими будівлями та
спорудами, що розташований в АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що зазначений
будинок відносився до колгоспного
двору, на момент припинення існування
якого станом на 15.04.1991 року його брат
ОСОБА_2 у цьому будинку не проживав, а
був лише зареєстрований, так як в
будинку фактично проживав він, позивач,
разом з мамою, на який відсутні
правовстановлюючі документи, тому
просив визнати відповідача ОСОБА_2
таким, що не являвся членом колгоспного
двору, а саме вказаного будинку, та
визнати за ОСОБА_1 в цілому право
власності на колишній колгоспний двір -
житловий будинок з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами
АДРЕСА_1, а саме на 1/2 частку, що належить
йому як члену колгоспного двору, та на
1/2 частку в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 26 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати зазначене рішення, як
постановлене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
і ухвалити нове рішення, яким його
позов задовольнити.

У судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_4 апеляційну скаргу
підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_5 та представник Сторожницької
сільської ради Мацко Є.А. апеляційну
скаргу визнали.

Позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 у
судове засідання не з'явилися, хоча про
час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, а тому їх
неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
доводи апеляційної скарги та матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції виходив із того, що у зв'язку
з відсутністю відмови нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, відсутній
цивільно-правовий спір, який підлягає
розглядові у позовному провадженні.

Проте, колегія суддів із висновком суду
першої інстанції погодитись не може з
таких підстав.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_3,
яка є матір'ю позивача, померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, після смерті якої
відкрилася спадщина за законом.

Спадкоємцем майна померлої є її син
ОСОБА_1 (позивач), який спадщину прийняв,
що стверджується виданим йому
свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 08 листопада 2006 року на
спадкове майно, яке складається з
приватизованої земельної ділянки
площею 1,23 га., розташованої на
території Сторожницької сільської
ради Ужгородського району
Закарпатської області, та сертифікату
на право на земельну частку (пай).

З копії спадкової справи №431/2006,
заведеної Ужгородською районної
державною нотаріальною конторою за
померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3
слідує, що її син ОСОБА_2 (відповідач) не
бажає приймати спадщину і оформляти
належну йому в ній долю за померлою
матір'ю ОСОБА_3, про що подав нотаріусу
заяву від 22.09.2006 року.

Таким чином, матеріалами справи
встановлено, що спадкоємцем майна
померлої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року є її
син (позивач) ОСОБА_1

Згідно рішення виконкому
Сторожницької сільської ради
Ужгородського району Закарпатської
області №40 від 14 жовтня 2004 року, на
підставі поданої ОСОБА_1 заяви, записів
погосподарської книги сільської ради
станом на 01.07.1990 року, виконком
сільської ради вирішив оформити право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
за ОСОБА_3 (померла в 2004 році), ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 (а.с.6).

Згідно довідки Сторожницької
сільської ради №212 від 01.03.2013 року,
станом на 01.07.1990 року в колгоспному
дворогосподарстві АДРЕСА_1 постійно
проживали та вели господарство ОСОБА_3
(померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року), ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 (а.с.7).

Отже, матеріалами справи встановлено,
що дворогосподарство за адресою
АДРЕСА_1 відносилося до колгоспного
двору, в якому на час його припинення
15.04.1991 року постійно проживали та вели
господарство позивач ОСОБА_1, його брат
ОСОБА_2 та їхня мати ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після припинення колгоспного двору,
право власності на вказаний будинок не
оформлялося, у зв'язку з чим відсутні
правовстановлюючі документи на нього.

Також з матеріалів справи слідує, що
вказаний будинок був збудований у 1983
році, що стверджується технічним
паспортом на жилий будинок (а.с.16-20),
право власності на який не
зареєстровано і відсутній акт про
прийняття будинку в експлуатацію.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України
від 01 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Таким чином, оскільки спірний будинок
було збудовано до 01.07.2004 року, то
державна реєстрація прав на нього не
була обов'язковою, а відтак виникнення
права власності на нього не залежить
від державної реєстрації.

Крім того, порядок оформлення права
власності на об'єкти нерухомого майна,
на які відсутні акти прийняття їх в
експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94
«Прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів» та в листі
Державного комітету України з
будівництва та архітектури від 23
березня 1999 року № 12/5-126, в якому,
зокрема, роз'яснюється:

- оформлення свідоцтва на право
власності на об'єкти, які були
закінчені будівництвом після 05 серпня
1992 року і на цей час не прийняті в
експлуатацію, проводиться тільки за
наявності актів прийняття їх в
експлуатацію відповідними комісіями -
державними приймальними або
державними технічними;

- по об'єктах, що збудовані до 05 серпня
1992 року, тобто до прийняття постанови
КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою
встановлено порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, при їх реєстрації для
оформлення права власності одним із
документів є висновок про технічний
стан будинку (будівлі), що складається
БТІ.

Виходячи зі змісту наведених
нормативних актів, громадяни, які
збудували житлові будинки до 05 серпня
1992 року, могли за умови прийняття їх в
експлуатацію відповідними комісіями
отримати правовстановлюючі документи
на будинок, навіть якщо його споруджено
самовільно (самочинно) на земельній
ділянці, яка перебуває в їх законному
користуванні або у приватній
власності. За наявності відповідних
доказів судами може визнаватися право
власності в порядку спадкування на
спірні будинки, збудовані до 05 серпня
1992 року, на які спадкодавцем не було
отримано правовстановлюючі документи.

За умови наявності акта відведення
земельної ділянки під забудову,
дозволів на забудову, якщо будинок не
було введено в експлуатацію, таке
будівництво не може визнаватись
самочинним.

Як вбачається з матеріалів справи,
вказаний будинок розташований на
земельній ділянці, яка на праві
приватної власності належить позивачу
ОСОБА_1, що стверджується виданим йому
державним актом на право власності на
земельну ділянку від 05.06.2007 року
(а.с.12-13).

Також в матеріалах справи наявний
технічний паспорт на вказаний будинок
складений 18.01.2005 року Ужгородським
районним комунальним підприємством
(бюро) технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна (а.с.16-20).

Таким чином, зважаючи на те, що спірний
житловий будинок було збудовано у 1983
році на земельній ділянці, яка на праві
приватної власності належить позивачу,
і наявний технічний паспорт про
відповідність, то такий будинок після
смерті ОСОБА_3 входить до складу
спадкового майна.

Посилання суду першої інстанції на
відсутність відмови нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, як на
відсутність цивільно-правового спору,
то колегія суддів констатує, що
представником позивача під час
розгляду справи в суді апеляційної
інстанції було надано відмову
державного нотаріуса Ужгородської
районної державної нотаріальної
контори Гончаренко М.В. від 24.03.2014 року
за №383 у видачі свідоцтва про право на
спадщину на майно, яке підлягає
реєстрації, у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів вважає, що висновок суду першої
інстанції про те, що право власності на
спірний будинок в порядку спадкування
не може визнаватися судом, є
помилковим. А тому позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання права власності на
спадкове майно підлягають задоволенню.
А у вимогах про визнання відповідача
ОСОБА_2 таким, що не являвся членом
колгоспного двору, вказаного житлового
будинку, слід відмовити за їх
недоведеністю.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції, у відповідності до п.1, 4 ч.1
ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню
з ухваленням по справі нового рішення,
яким позов і апеляційну скаргу
позивача слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 26 листопада 2013 року -
скасувати.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування право власності на
житловий будинок з належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1.

У решті вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуюча :

Судді: