У Х В А Л А

іменем україни

20 серпня 2014 року м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євтушенко О.І.,
Іваненко Ю.Г.,

Касьяна
О.П.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, заподіяної злочином,

за касаційною скаргою
ОСОБА_5, поданою представником - ОСОБА_7,
на рішення Томаківського районного
суду Дніпропетровської області від 30
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 13
березня 2014 року

та касаційною скаргою
ОСОБА_3, ОСОБА_4, поданою представником -
ОСОБА_8, на рішення Томаківського
районного суду Дніпропетровської
області від 30 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 13 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
відшкодування шкоди, посилаючись на те,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6, керуючи
автомобілем марки «Мерседес», який
належить ОСОБА_5, допустив зіткнення з
автомобілем «Шевроле» під керуванням
ОСОБА_9, в результаті чого ОСОБА_9
(чоловік позивачки) та ОСОБА_10
загинули. Внаслідок загибелі чоловіка
позивачка зазнала моральної шкоди та
значних майнових витрат, тому просила
суд стягнути з ОСОБА_5 майнову шкоду в
розмірі 13 420 грн, моральну шкоду в
розмірі 500 000 грн та щомісячно на
утримання малолітнього сина - 1 006 грн 25
коп, та з ОСОБА_6 моральну шкоду в
розмірі 200 000 грн.

Посилаючись на ті ж самі обставини, до
суду з позовом звернулась ОСОБА_4, яка є
дружиною загиблого ОСОБА_9, та просила
стягнути з ОСОБА_5 моральну шкоду в
розмірі 500 000 грн, щомісячно стягувати
на утримання малолітньої дитини по 1 265
грн 03 коп., а з ОСОБА_6 моральну шкоду в
розмірі 200 000 грн.

Рішенням Томаківського районного суду
Дніпропетровської області від 30 жовтня
2013 року позовні вимоги задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 200 000
грн, кошти на утримання малолітнього
сина ОСОБА_11 щомісячно в розмірі 335 грн
42 коп., починаючи з 21 листопада 2011 року і
до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
моральну шкоду в розмірі 200 000 грн, кошти
на утримання малолітньої дитини
ОСОБА_12 щомісячно в розмірі 421 грн 68
коп., починаючи з 21 листопада 2011 року і
до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13
березня 2014 року рішення Томаківського
районного суду Дніпропетровської
області від 30 жовтня 2013 року залишено
без змін.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_5 - ОСОБА_7 просить скасувати
оскаржувані судові рішення попередніх
інстанцій та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити
частково, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_8 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
попередніх інстанцій та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційні скарги підлягають
відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції в
межах касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився суд апеляційної
інстанції, виходив з того, що факт
нанесення моральної шкоди сторонами не
оспорюється, і враховуючи, що ОСОБА_6
під час керування автомобіля перебував
у трудових відносинах з ОСОБА_5, то
відповідно до ст. 1172 ЦК України,
останній несе відповідальність, в тому
числі і з відшкодування моральної
шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: 1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від

31 березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» (далі -
Постанова) суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у
пункті 9 вказаної Постанови, розмір
відшкодування моральної шкоди повинен
визначатися судом залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд повинен наводити в
рішенні відповідні мотиви.

Пунктом 10 Постанови визначено, що
судам слід мати на увазі, що у разі
заподіяння особі моральної шкоди
неправомірно вчиненими діями кількох
осіб розмір відшкодування
визначається з урахуванням ступеня
вини кожної з них. На осіб, які
заподіяли моральну шкоду спільно
(взаємопов'язаними, сукупними діями або
діями з єдиним наміром), відповідно до
статей 174, 451 ЦК покладається солідарна
відповідальність по її відшкодуванню.
При заподіянні особі моральної шкоди
обов'язок по її відшкодуванню
покладається на винних осіб незалежно
від того, чи була заподіяна потерпілому
майнова шкода та чи відшкодована вона.
Відповідно до ст. 454 ЦК розмір
відшкодування моральної шкоди може
бути зменшений судом з урахуванням
ступеня вини заподіювача і потерпілого
та майнового стану відповідача
(громадянина).

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України
передбачено, що юридична або фізична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

При задоволенні позовних вимог та
стягнення моральної шкоди з

ОСОБА_5 як роботодавця, останній не
звільняється від вини, оскільки це
прямо передбачено ст. 1172 ЦК України,
тому суди вірно встановили розмір
моральної шкоди, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Таким чином, перевіривши доводи
касаційних скарг, суд касаційної
інстанції дійшов висновку про їх
відхилення та залишення без змін
рішення Томаківського районного суду
Дніпропетровської області від 30 жовтня

2013 року та ухвали апеляційного суду
Дніпропетровської області від

13 березня 2014 року, оскільки судові
рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права та порушення
судами норм процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану
представником - ОСОБА_7, та касаційну
скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, подану
представником - ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Томаківського
районного суду Дніпропетровської
області від 30 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 13 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню
не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна Судді:О.І.
Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.П. Касьян
О.М. Ситнік