СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Качана В.Я., Желепи О.В.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 22 травня 2014р. по цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1

про стягнення грошових коштів

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3

про визнання правочину недійсним,

встановила:

у жовтні 2013р. позивач звернувся до суду
з позовом про стягнення з відповідача
боргу у сумі 71 548грн., витрати на правову
допомогу у сумі 2400грн. та судовий збір.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що 27 липня 2010р.
передав відповідачу 5 200 доларів США та
30 000грн. у борг, а відповідач
зобов'язалася повернути грошові кошти
до 1 вересня 2010р., що підтверджується
відповідною розпискою. Проте,
відповідач грошові кошти не повернула.

Також позивач посилався на те, що
уклав договір про надання правової
допомоги з адвокатом ОСОБА_3, за що
сплатив 2 400грн.

У квітні 2014р. відповідач
звернулася до суду із зустрічним
позовом про визнання недійсним
правочину та стягнення моральної шкоди
у сумі 10 000грн.

Мотивуючи зустрічні позовні
вимоги, відповідач посилалася на те, що
перебувала із ОСОБА_3 протягом двох
років у фактичних шлюбних стосунках, а
коли вирішила розірвати їх стосунки,
позивач примусив її написати розписку
про ніби то отриманні від нього грошові
кошти, застосувавши до неї фізичну
силу.

У подальшому позивачем були
збільшені позовні вимоги і він просив
стягнути з відповідача 9 234грн.
сплачених ним за прямокутну кабіну з
гідромасажем, яка встановлена у
квартирі відповідача.

Рішенням суду від 22 травня 2014р.
визнано пропуск позовної давності
ОСОБА_3 з поважних причини, позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3 борг у сумі 71 548грн. та
судові витрати у сумі 715грн. 48коп. У
задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач та її представник просять
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
первісного позову та задоволення
зустрічних позовних вимог.

Апелянти посилаються на
безпідставність поновлення судом
строку позовної давності

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/8787/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Чех Н.А.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.та
на необ'єктивну оцінку наданих суду
доказів.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, яка

- 2
-

підтримала апеляційну скаргу,
пояснення позивача та його
представника, які заперечували проти
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом встановлено, що 27 липня
2010р. ОСОБА_1, яка змінила прізвище на
ОСОБА_1, надала ОСОБА_3 розписку про те,
що винна йому грошові кошти у сумі 5200
доларів США та 30 000грн., сплачених ним за
ремонт її квартири, які зобов'язується
повернути у строк до 1 вересня 2010р.

Задовольняючи первісні позовні
вимоги, суд виходив з їх доведеності, а
відмовляючи у задоволенні зустрічних
позовних вимог, вважав їх недоведеними.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
так як він відповідає обставинам
справи, наданим сторонами доказам та
ґрунтується на нормах матеріального
права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позико-давцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками
договір позики є реальною,
односторонньою, оплатною або
безоплатною угодою, на підтвердження
якої може бути надана розписка
позичальника, яка є доказом не лише
укладення договору, але й посвідчує
факт передання грошової суми
позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним
з моменту передання грошей або інших
речей, і може не співпадати з датою
складання розписки, яка посвідчує цей
факт, однак у будь-якому разі складанню
розписки має передувати факт передачі
коштів у борг, а за своєю суттю розписка
про отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики після
отримання коштів, підтверджуючи як
факт укладення договору та зміст умов
договору, так і факт отримання
боржником від кредитора певної
грошової суми..

Укладення між сторонами договору
позики підтверджено розпискою
відповідача від 27 липня 2010р., яка
написана у присутності свідків, і
підтверджує отримання ОСОБА_1 грошових
коштів від ОСОБА_3 до її написання.

Доводи апелянта про те, що дана
розписка була написана під примусом, у
результаті заподіяння їй тілесних
ушкоджень ОСОБА_3, не знайшли свого
підтвердження під час судового
розгляду, так як належних та допустимих
доказів ОСОБА_1 надана не було.

Допитаний судом свідок ОСОБА_8, який був
присутнім під час написання розписки
відповідачем, не підтвердив, що
розписка була написана під примусом.
Також свідок не пояснював, що під час
написання розписки ОСОБА_1
відмовлялася її писати та
стверджувала, що робить це під
примусом, у результаті нанесення їй
тілесних ушкоджень ОСОБА_3

Постановою ДІМ Дніпровського РУ ГУ МВС
України в м. Києві від 5 серпня 2010р.

відмовлено у порушенні кримінальної
справи по заяві ОСОБА_1 від 28 липня 2010р.
про

- 3 -

нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_3

Дана постанова ОСОБА_1 оскаржена не
була. Також відповідач не зверталася до
суду із позовом про визнання договору
позики недійсним до моменту звернення
позивача до суду із позовною заявою про
стягнення з неї боргу за договором
позики.

Посилання апелянта на фіксацію
завданих їй 27 липня 2010р. тілесних
ушкоджень та покази свідка ОСОБА_9, яка
бачила тілесні ушкодження на її
обличчі, не можуть бути достатніми
доказами заподіяння цих тілесних
ушкоджень саме ОСОБА_3 з метою
примусити ОСОБА_1 написати розписку про
отримання грошових коштів.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до правомірного висновку про
відсутність достатніх доказів у
підтвердження укладення договору
позики під примусом, без волі
відповідача.

Твердження апелянта про те, що за своїм
матеріальним станом їй не було
необхідності брати гроші у борг у
позивача, належними доказами не
підтверджені.

Крім того, укладення договору позики не
залежить від матеріального положення
позичальника.

Оскільки грошові кошти ОСОБА_1 у
визначений строк повернуто не було,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правомірно стягнув їх з
позичальника відповідно до вимог ст.ст.
530 та 1049 ЦК України.

Доводи апелянта про
безпідставність поновлення судом
строку позовної давності, колегія
суддів вважає безпідставними, так як з
наданих суду першої інстанції доказів
вбачається, що позивачем у межах
трьохрічного строку подано позовну
заяву до Дарницького районного суду м.
Києва, яка була повернута ухвалою судді
у зв'язку із тим, що місце проживання
відповідача не відноситься до
території Дарницького району м. Києва.
У день отримання ухвали судді
позивачем позовна заява подана до
належного суду, тому суд першої
інстанції мав правові підстави для
поновлення пропущеного процесуального
строку.

Судом першої інстанції повно
встановлені обставини справи, оцінені
надані сторонами докази, правильно
застосовані норми матеріального права,
не допущено порушень норм
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду та задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2 відхилити, рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 22 травня 2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: