Р І Ш Е Н Н Я

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ МІСТА КИЄВА

24 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

Головуючого - судді Лапчевської О.Ф.

Суддів Корчевного Г.В.,
Крижанівської Г.В.

при секретарі Басюк Ю.В.

за участю: представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційні скарги
представника Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві Попчук Тетяни Олександрівни та
першого заступника прокурора
Дарницького району м. Києва Дяденка
КостянтинаВолодимировича на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
19 вересня 2014 року

У справі за позовом ОСОБА_5 до Київської
міської ради, Департаменту будівництва
та житлового забезпечення виконавчого
органу Київради (КМДА), треті особи
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, Садово-дачне товариство
«Стадне» про визнання права власності,
-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дарницького районного суду
м. Києва від 19 вересня 2014 року позов
задоволено./а.с. 70-73/

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
представник Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві Попчук Т.О. подала апеляційну
скаргу на рішення суду посилаючись на
його незаконність та
необґрунтованість. Вважає, що судом
першої інстанції не повно з'ясовані
обставини справи, зокрема те, що
позивачем не доведено наявності
порушеного права з боку інспекції.
Судом першої інстанції в порушення
норм процесуального права в основу
рішення покладено експертизу,
виготовлену приватним товариством, а
позивачем здійснено самочинне
будівництво нерухомого майна без
відповідних дозвільних документів. З
урахуванням положень чинного
законодавства, зокрема ст. 331, 376 ЦК
України, позивач є власником
матеріалів, а не новоствореного
об'єкту в цілому. З урахуванням
викладеного в апеляційній скарзі
просила рішення суду скасувати та
постановити нове про відмову у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
першим заступником прокурора
Дарницького району м. Києва
ДяденкомК.В. також подано апеляційну
скаргу, на рішення суду посилаючись на
його незаконність та
необґрунтованість. Вважає, що судом
першої інстанції не повно з'ясовані
обставини справи, зокрема не враховані
положення ст. 331, 392 ЦК України, та не
звернуто увагу на те, що позивачем не
доведено факт набуття права власності
на збудоване нерухоме майно, яке
виникає з моменту державної
реєстрації. Не враховано також, що
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві дозвільних документів не
видавала та не реєструвала, забудова
здійснена без затвердженого проекту,
за відсутності висновків відповідних
установ щодо додержання архітектурних,
будівельних, санітарних та інших норм і
правил, інформація про прийняття
спірного об'єкта в експлуатацію
відсутня. З урахуванням викладеного в
апеляційній скарзі просив рішення суду
скасувати та постановити нове про
відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників позивача, які з'явились у
судове засідання, дослідивши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження, вважає, що апеляційні
скарги підлягають задоволенню, а
рішення скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову, на підставі наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 10.09.2013 року ОСОБА_5 є власником
земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1,
загальною площею 0, 1017 га, з цільовим
призначенням для ведення садівництва.

У 2002 році ОСОБА_5 самочинно побудувала
на вказаній ділянці житловий будинок з
надвірними будівлями.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції керувався вимогами
ст. 392 ЦК України про те, що власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути визнано за рішенням суду за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку під уже
збудоване нерухоме майно, прийшовши до
висновку про визнання за ОСОБА_5 права
власності на садовий (дачний) будинок.

Однак з таким висновком суду
погодитись не можна з наступних
підстав.

Згідно з положеннями ст. 90 ЗК України та
ст. 375 ЦК України власники земельних
ділянок мають право споруджувати на
них житлові будинки, виробничі та інші
будівельні споруди.

Власники земельних ділянок, які мають
намір здійснити будівництво об'єктів
містобудування на земельних ділянках,
що належать їм на праві власності чи
користування, відповідно до ЗУ «Про
регулювання містобудівної діяльності»

від 17.02.2011 № 3038-VI, зобов'язані отримати
від виконавчих органів відповідних
рад, Київської та Севастопольської
міських державних адміністрацій, у
разі делегування їм таких повноважень
відповідними радами, дозвіл на
будівництво об'єкта містобудування,
здійснити всі, передбачені вказаним
законом дії до початку будівництва.

Такого дозволу ОСОБА_5 отримано не було,
доказів звернення позивачем для його
отримання, судам в порядку ст. 60 ЦПК
України, також не надано.

Відповідно до ст. 376 ЦК України
самочинним (здійсненим з порушенням
вимог закону) є будівництво нерухомого
майна на земельній ділянці, що не була
відведена особі, яка здійснює
будівництво, або відведена не для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право на виконання
будівельних робіт, чи без належно
затвердженого проекту, або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» за загальним правилом
кожна особа має право на захист свого
цивільного права лише в разі його
порушення, невизнання або оспорювання
(частина перша статті 15 ЦК, частина
перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України . У
зв'язку із цим звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Разом з тим, матеріали справи не
містять жодного дозвільного документа,
необхідність яких визначена земельним
та містобудівним законодавством, а
також доказів того, що новозбудоване
нерухоме майно було прийняте в
експлуатацію та пройшло державну
реєстрацію.

Таким чином, постановляючи рішення,
судом першої інстанції не надано
оцінку тому факту, що будівництво
спірного об'єкту здійснювалось в
порушення вимог чинного
містобудівного законодавства, без
належних дозвільних документів, а отже
є самочинним будівництвом.

Слід також зазначити, що Департамент
будівництва та житлового забезпечення
виконавчого органу Київради (КМДА) не є
належним відповідачем у справі,
оскільки предмет спору не відноситься
до їх компетенції, про що у матеріалах
справи наявні заперечення / а.с. 29-30/, на
що суд першої інстанції, в порушення
вимог ст.ст. 33, 35 ЦПК України, уваги не
звернув.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про те, що рішення судом
першої інстанції постановлено в
порушення вимог законодавства, а право
власності визнано за позивачем у
порядку ст. 392 ЦК України, при
відсутності між сторонами спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги представника
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві ПопчукТетяни Олександрівни та
першого заступника прокурора
Дарницького району м. Києва Дяденка
Костянтина Володимировича -
задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 19 вересня 2014 року -
скасувати, постановивши нове рішення
про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: