АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1380/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Пироженко
(С.А.) С. А. Доповідач в апеляційній
інстанції Скіць М. І. РІШЕННЯ
27 серпня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоСкіця М. І.суддівОхріменко
Н. І. , Качана О. В. при секретаріВолвенко
А.В. з участю адвоката
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційні
скарги Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» та ОСОБА_6 на рішення
Соснівського районного суду м.Черкаси
від 20 березня 2014 року по справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - Банк) до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и л а :
В грудні 2013 року Банк звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості, посилаючись на те, що 13
квітня 2007 року між сторонами було
укладено кредитний договір № CSRKAK00200267,
згідно якого ОСОБА_6 отримав кредит в
сумі 10 497,11 Євро на термін до 13 квітня 2012
року зі сплатою відсотків за
користування кредитом в строки та в
порядку встановлених кредитним
Взяті на себе зобов'язання відповідач
виконував неналежним чином, внаслідок
чого у нього утворилась
заборгованість, яка станом на 6
листопада 2013 року складає 4 222, 76 Євро, з
яких: 2079,53 Євро - заборгованість за
кредитом, 815,76 Євро - заборгованість по
процентам за користування кредитом,
352,80 Євро - заборгованість по комісії за
користування кредитом, 974,67 Євро - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором.
Просив суд стягнути з відповідача на
користь Банку вищезазначені суми та
судові витрати.
Рішенням Соснівського районного суду
м.Черкаси від 20 березня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ
заборгованість за кредитним договором
в сумі 22 417 грн. 33 коп. (еквівалент 2079,53
Євро), 8793 грн. 989 коп. заборгованість по
відсоткам за користування кредитом та
312 грн. 11 коп. судового збору, а всього 31
523 грн. 33 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк посилаючись
на неповне з»ясування обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення змінити в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
щодо стягнення комісії в розмірі 352,80
Євро та пені в розмірі 974,67 Євро та
ухвалити нове рішення про задоволенні
позовних вимог у вказаній частині.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
посилаючись на невідповідність
висновків обставинам по справі та
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення скасувати і ухвалити
нове рішення, відмовивши Банку в
задоволенні позовних вимог за спливом
строку позовної давності.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги Банку
та відхилення апеляційної скарги
ОСОБА_6 з наступних підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в частині позовних вимог
про стягнення комісійної винагороди та
пені, суд першої інстанції виходив з
того, що банком було пропущено строки
позовної давності щодо вищезазначених
вимог.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з таким висновком суду за
наступних підстав.

Щодо необґрунтованості рішення суду в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про стягнення пені та комісійної
винагороди за пропуском строку
позовної давності колегія суддів
виходить з наступного.

Як встановлено судом, 13 квітня 2007 року
між сторонами було укладено кредитний
договір № CSRKAK00200267, згідно якого ОСОБА_6
отримав кредит в сумі 10 497,11 Євро на
термін до 13 квітня 2012 року зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
строки та в порядку встановлених
кредитним договором для придбання
транспортного засобу з терміном
повернення кредитних коштів 13 квітня
2012 року ( а.с. 6).

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК
України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових
норм, сплата неустойка є штрафною
санкцією за невиконання договору, а
комісія - це є плата за вчинення дій, а
даному випадку за обслуговування
кредитного договору, тому комісійна
винагорода не є борговою сумою.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України
позовна давність переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Після переривання перебіг
позовної давності починається заново.
Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що в 2009
році ОСОБА_6перестав виконувати
щомісячні зобов'язання з погашення
кредиту і банк звернувся до суду з
позовом про звернення стягнення на
предмет застави.

Також з матеріалів справи вбачається,
що 01 грудня 2009 року Соснівський
районний суд м. Черкаси відмовив у
задоволенні вищезазначеної вимоги
Банку з підстав добровільного
виконання боржником вимоги банку та
передачі для реалізації 26.11.2009 року
предмета застави ( автомобіля) ( а.с.24-29).

Крім того було встановлено і не
оспорюється сторонами, що в березні 2010
року заставний автомобіль було
реалізовано банком і виручені кошти в
квітні 2010 року спрямовано на погашення
заборгованості. Відповідно до умов п.п.
13.7 договору виручені кошти були
спрямовані як на погашення
простроченої заборгованості так і в
рахунок майбутніх щомісячних платежів
і станом на 01 липня 2011 року відповідач
не мав заборгованості по тілу кредиту,
що підтверджується наданим банком
розрахунком ( а.с. 4-5).

Таким чином з приписів ст. ст. 261, 530, 631 ЦК
України випливає, що у разі порушення
боржником строків сплати чергових
платежів, передбачених договором,
відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України
кредитор протягом всього часу - до
закінчення строку виконання
останнього зобов'язання (закінчення
терміну дії договору - 13 квітня 2012 року)
вправі заявити вимоги про дострокове
повернення тієї частини позики, що
підлягає сплаті разом з нарахованими
процентами, а також стягнути
несплачені до моменту звернення
кредитора до суду з позовом, щомісячні
платежі (з процентами) в межах позовної
давності щодо кожного із цих платежів.

В останньому випадку, перебіг позовної
давності буде починатись в залежності
від закінчення строку сплати кожного
із щомісячних платежів.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

З наведеного вище випливає, що право
вимоги у банка виникло в липні 2011 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

З наданого банком розрахунку
вбачається, що сума пені з 06.11.2012 по
06.11.2013 складає межах річного строку
становить 236.56 Евро.

Колегія суддів повністю не може
погодитись з вищезазначеною сумою
оскільки позов зареєстрований в суді
12.12.2013 року і відповідно початок
перебігу строку річної позовної
давності слід відраховувати з 12.12.2012
року, а не з 06.11.2012 року, як зазначено в
розрахунках банку і відповідно сума
пені повинна бути зменшена на 16.23 Євро(
нарахування за листопад 2012 р.) і
фактично складає 220.33 Євро, що в
еквіваленті до національної валюти
буде становити 2375.16 гривень за курсом
10.78, покладеним в основу розрахунку як
банком так і судом першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_6
відносно спливу строку позовної
давності, колегія суддів вважає, що
вони ґрунтуються на неправильному
тлумаченні норм матеріального права
оскільки спростовуються
вищенаведеними приписами чинного
законодавства та встановленими по
справі обставинами, зокрема фактом
передачі автомобіля (предмета застави)
на реалізацію в 26.11.2009 року, продаж
банком предмета застави в березні 2010
року та зарахування виручених коштів в
квітні 2010 року на погашення
заборгованості за кредитним договором
та в рахунок майбутніх платежів.

Таким чином визначений ОСОБА_6 початок
перебігу позовної давності (листопад
2009 року) не відповідає фактичним
обставинам оскільки ним були вчинені
вищезазначені дії, що відтермінували
початок перебігу строку.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом ухвалено рішення про
часткове задоволення позову через
неправильне застосування норм
матеріального права, що відповідно до
ст. 309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення в частині не
задоволених вимог й ухвалення нового
рішення про задоволення позову в
розмірах вищезазначених сум пені і
комісійної винагороди.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316, 218 ЦПК
України, колегія суддів , -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "ПриватБанк"
задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду
м.Черкаси від 20 березня 2014 року по даній
справі змінити.

Скасувати рішення в частині відмови в
задоволенні позовних вимог Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості по пені та
комісійній винагороді і ухвалити нове
рішення в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
публічного акціонерного товариства
"ПриватБанк" заборгованість по пені в
сумі 2375 гривень 16 копійок( еквівалент
220.33 Євро) та комісійній винагороді - за
кредитним договором у розмірі 3803
гривні 19 копійок ( еквівалент 352.80 Євро).

В решті рішення Соснівського районного
суду м.Черкаси від 20 березня 2014 року по
даній справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :