Справа № 184/2737/14-ц
Номер провадження 2/184/589/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2014м. Орджонікідзе
Орджонікідзевський міський суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
судді Томаш В.І.

при секретарі -
Михайловій Т.В.,

розглянувши в м. Орджонікідзе цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про
визнання квартири спільною сумісною
власністю подружжя, поділ її шляхом
виділення ? частини»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з
вказаним позовом і просить суд визнати
1/2 частину квартири АДРЕСА_1, власником
якої на підставі договору
купівлі-продажу з 15 березня 2001 року
значиться ОСОБА_2, спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1;
поділити квартиру АДРЕСА_1 шляхом
залишення 1/2 її частини ОСОБА_2 та
виділення 1/2 частини ОСОБА_1 з
встановленням за ОСОБА_1 права
власності.

Позивачка в судове засідання не
з'явилася, але до суду надійшла
письмова заява, у якій вона підтримує
позов в повному обсязі, просить
розглянути справу за її відсутності.

Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, але до суду надійшла
письмова заява, у якій він не заперечує
проти позову, просить розглянути
справу за його відсутності.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи і
оцінивши їх в сукупності, прийшов до
висновку, що заявлені позивачкою
вимоги обґрунтовані, знайшли своє
підтвердження та підлягають
задоволенню в повному обсязі за
наступних підстав.

Судом встановлено, що
сторони по справі перебували в
зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 1991
року. Від цього шлюбу мають повнолітню
дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
неповнолітнього сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

15 березня 2001 року позивачка разом з
відповідачем за спільні кошти придбали
шляхом укладення договору купівлі -
продажу квартири АДРЕСА_1. Так як
продавці квартири надали саме
позивачці довіреність щодо продажу їх
квартири, то вона не могла бути при
оформленні договору і покупцем і
продавцем, тому відповідач оформив
документи з купівлі квартири АДРЕСА_1
на своє ім'я. Таким чином, відповідач
придбав право на вищезазначену
квартиру. Цьому позивачка зразу не
придала значення, так як у неї не було і
думки, що колись це стане предметом
роздору. В даній квартирі
зареєстровані позивачка, відповідач і
їхні діти - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. Відповідач і в
теперішній час за даними КП
«Нікопольського міжміською бюро
технічної інвентаризації» є єдиним
власником квартири АДРЕСА_1. Однак
спільне життя з відповідачем у
позивачки не склалося, оскільки за
своїми характерами вони виявилися
абсолютно протилежними людьми і
перестали розуміти один одного та
мають різні погляди на подружнє життя.
З січня 2013 року сторони не підтримують
сімейних стосунків, але вимушено
проживають в одній квартирі в різних
кімнатах. 25 липня 2013 року сторони
розлучились. У позивачки та їхніх дітей
немає іншого житла, а тому вони
вимушено проживають в спільній
квартирі. Квартира АДРЕСА_1 має три
житлові кімнати та спільні коридор,
кухню, санвузол, ванну, а тому в натурі
розділити квартиру неможливо.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України та ч.3 ст. 368 ЦК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно ст. 63 СК України, дружина та
чоловік мають рівні права на володіння
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідач не має наміру в
добровільному порядку згідно ст. 64 СК
України, укласти з позивачкою договір
про відчуження на її користь 1/2 частини
квартирі, яка є спільною сумісною
власністю подружжя, тому позивачка
вимушена з цього приводу звернутись до
суду.

Згідно ст. 69 СК України, дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Відповідно до ст. 70 Сімейного
кодексу України, у разі поділу майна,
яке є об'єктом спільної сумісної
власності, частки майна чоловіка і
дружини є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Таким чином, суд приходить
до висновку про необхідність визнати 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, власником
якої значиться ОСОБА_2, спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_1; поділити квартиру АДРЕСА_1
шляхом залишення 1/2 її частини ОСОБА_2
та виділення 1/2 частини ОСОБА_1 з
встановленням за ОСОБА_1 права
власності.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 368 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 60, 63, 64, 69, 70
Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11,
57, 60, 209 - 213 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Визнати ? частину квартири
АДРЕСА_1, власником якої на підставі
договору купівлі-продажу з 15 березня 2001
року значиться ОСОБА_2, спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_1.

Поділити квартиру АДРЕСА_1
шляхом залишення 1/2 її частини ОСОБА_2
та виділення ? частини ОСОБА_1 з
встановленням за ОСОБА_1 права
власності.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 - днів до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Орджонікідзевський
міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського
суду В. І. Томаш