Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3460/14
Головуючий у 1-й інстанції Лихосенко
Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 16 червня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ
«Запорізький завод «Перетворювач» про
визнання наказів незаконними та їх
скасування, поновлення на роботі,
виплату середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ПАТ "Запорізький завод "Перетворювач"
про визнання наказів 126 від 22.05.2013 року
та 99-к від 03.06.2013 року зі змінами,
внесеними наказом 102-к від 04.06.2013 року
про притягнення до дисциплінарної
відповідальності незаконними та їх
скасування, поновлення на роботі на
посаді керівника групи корпоративного
управління.

В обґрунтування позову зазначила, що з
03.07.2006 року ОСОБА_3 працювала у
відповідача постійно керівником групи
корпоративного управління.

Наказом від 22.05.2013 року № 126 позивачці
було оголошено догана за порушення п.2,9,
2.12, 2.17, 2.29 посадової інструкції.

Наказом № 99-к від 03.06.2013 року голови
правління Грошенковим М.Ю. «Про
дисциплінарне стягнення» позивача
звільнено з роботи з 05.06.2013 року за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на неї
трудовим договором на підставі п.3 ст.40
Кодексу законів України про працю.

04 червня 2013 року наказом № 102-к внесені
зміни до п. 1 наказу від 03.06.2013 № 99-к, а
саме, позивач звільнена з роботи за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на неї
трудовим договором згідно з п.3 ст.40
КЗпП України з моменту відновлення
працездатності.

З 3 червня по 12 червня 2013 позивач
знаходилася па лікарняному, що
підтверджується копією листка
непрацездатності серії АВС № 1 85372.

13 червня 2013 року позивач вийшла на
роботу та її ознайомили з наказами від
03.06.2013 року № 99-к та від 04.06.2013 року №
102-к. та видали трудову книжку де
зазначено про звільнення з роботи
13.06.2013 року.

Позивач вважає, що наказ від 03.06.2013 року
№ 99-к зі змінами, внесеними наказом від
04.06.2013 року № 102-к. про її звільнення з
роботи незаконний з наступних підстав.

З підстав, передбачених п. З ст. 40 КЗпП
працівник може бути звільнений лише за
проступок на роботі, вчинений після
застосування до нього дисциплінарного
або громадського стягнення за
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених па нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Наказом від 22.05.2013 року № 126 «Про
дисциплінарне стягнення» позивачу
була об'явлена догана за порушення п. 2,9,
2,12, 2.17, 2.29 посадової інструкції.

Підставою для застосування до позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани, як викладено у наказі, є
розміщення недостовірної інформації в
загальнодоступній базі даних Комісії з
цінних паперів та фондового ринку та
опублікування такої інформації.

Недостовірність розміщеної та
опублікованої інформації виразилася у
наступному:

- річна інформація не узгоджена та не
підписана керівником підприємства;

- невірно вказана інформація відносно
посадових осіб емітента та належних їм
акцій;

- невірно вказана інформація про випуск
акцій;

- невірно вказана інформація про стан
корпоративного управління;

- допущена помилка в реквізитах
свідоцтва про державну реєстрацію
товариства.

При цьому наказ від 22.05.2013 року № 126 не
містить відомостей, яка конкретно
інформація є невірною, а яка у даному
випадку повинна бути вказана. Тобто
наказ не конкретизує, яка саме
інформація є недостовірною.

Стосовно факту розміщення та
опублікування не узгодженої
керівником підприємства річного звіту,
то такі дії позивач вимушена була
зробити з метою виконання наказу в.о.
голови правління від 06.03.2013 року № 59.
відповідно до якого повинна була
підготувати регулярну інформацію за 2012
рік, забезпечити її опублікування та
розміщення у термін до 20.04.2013 року.

Оскільки голова правління Грошенков
М.Ю. знаходився у відрядженні у період з
17 по 19 квітня 2013 року, то вона
розмістила регулярну інформацію на
стрічці новин без узгодження її з
керівником, розуміючи також при цьому,
що дану інформацію зможу повторно
розмістити, що дозволяється чинним
законодавством, коли керівник
повернеться з відрядження. З цієї ж
причини нею була направлена регулярна
інформація за 2012 рік і для
опублікування, оскільки невиконання
наказу від 06.03.2013 року № 59 в частіші
незабезпечення до 20.04.2013 року
опублікування інформації потягло б за
собою застосування до неї
дисциплінарного стягнення за
невиконання наказу керівника
підприємства.

Стосовно інформації про посадових
осіб, то позивачем вірно були указані
всі посадові особи ПАТ «Запорізький
завод «Перетворювач»; щодо
недостовірності інформації про
належні їм акції, то мені невідомо, яка
саме інформація, що була розміщена в
стрічці новин, є недостовірною.
Інформація ж. опублікована в бюлетенях
«Відомості НКЦПФР» від 22.04.2013 року № 77
та від 29.04.2013 року № 82 не містить
відомостей про належні посадовим
особам акції підприємства.

Що стосується факту зазначення
позивачем невірної інформації про стан
корпоративного управління, то у зв'язку
з тим, що дана інформація в наказі не
конкретизована, то незрозуміло, що в
цій інформації вказала невірно.

Що стосується невірно вказаної
інформації про свідоцтво про державну
реєстрацію в річному звіті, то Законом
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
скасування свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи та фізичної
особи-підприємця» від 07.04.2011 року
№3205-УІ, зі змінами, свідоцтво про
державну реєстрацію юридичної особи та
фізичної особи-підприємця скасовано.
Законодавством введене нове поняття:
замість свідоцтва про державну
реєстрацію видається виписка з Єдиного
державного реєстру.

Згідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про внесення
змін до Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» щодо спрощення
механізму державної реєстрації
припинення суб'єктів господарювання»
від 01.07.2010 року № 2390-УІ свідоцтва про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. оформлені з
використанням бланків старого зразка
та видані до 01 липня 2004 року, після
10.02.2012 року вважаються недійсними.

Враховуючи вищевикладене, позивачем у
регулярній інформації були вказані
відомості щодо серії та номеру виписки
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.

Також наказ містить недостовірну
інформацію. Так, у наказі вказано, що
позивачем розміщений річний звіт ПАТ
«Запорізький завод «Перетворювач» на
сайті smida.gov.ua.. Однак, позивачем
розміщений річний звіт емітента в
загальнодоступній інформаційній базі
даних Національної комісії з цінних
паперів та фондового ринку про ринок
цінних паперів на сайті stockmarket.gov.ua, як
того і вимагає чинне законодавство.
Рішенням НКЦПФР від 25.12.2007 року № 1857
затверджене саме не доменне ім'я
веб-сайта загальнодоступної
інформаційної бази даних Національної
комісії з цінних паперів та фондового
ринку.

Згідно до наказу від 22.05.2013 року № 126 до
позивача застосована догана за
неналежне, виконання своїх посадових
обов'язків та спричинення підприємству
матеріальної шкоди у розмірі вартості
другої публікації. При цьому
заподіяної шкоди підприємству у наказі
не вказаний.

Перелічені вище обставини свідчать про
те, що позивачем не зроблено ніяких
винних протиправних дій та вона не
допускала неналежного виконання без
поважних причин своїх трудових
обов'язків.

Наказ від 03.06.2013 № 99-к зі змінами,
внесеними наказом від 04.06.2013 № 102-к про
звільнення позивача з роботи за п.3 ст. 40
КЗпП України також вважає незаконним
та таким, що підлягає скасуванню, з
наступних підстав.

Оскільки наказ від 22.05.2013 року № 126 є
незаконним з наведених вище підстав, то
і звільнення її за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених трудовим
договором згідно до п. 3 ст. 40 КЗпП. є
незаконним та безпідставним.

В порушення вимог ст. 43 КЗпП України
відповідач звільнив її з роботи без
попередньої згоди з профспілковим
комітетом підприємства

Крім того, чинне законодавство,
забороняє звільняти працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової працездатності.

З 03.06.2013 року позивач хворіла, що
підтверджено лікарняним листом.

Наказ винесений в період моєї
тимчасової працездатності (листок
непрацездатності серії АВС№ 185372).

Наказ від 03.06.2013 року № 99-к зі змінами,
внесеними наказом від 04.06.2013 року № 102-к,
не містить точної дати звільнення, а
містить вказівку про звільнення з
моменту відновлення працездатності.

Наказ від 03.06.2013 року № 99-к був
винесений на підставі акта про
результати перевірки наявності
документів, пов'язаних з питаннями
корпоративного управління від 31.05.2013
року.

Наказом від 27.05.2013 року № 128 було
створено комісію для проведення
перевірки наявності на підприємстві
документів, пов'язаних з питаннями
корпоративного управління; випуску,
обігу та обліку цінних паперів
відкритого (публічного) акціонерного
товариства «Запорізький завод
«Перетворювач», Закритого
акціонерного товариства
«Перетворювач», а також інших
підприємств, учасником яких є ПАТ
«Завод «Перетворювач», за період з
01.01.2009 року по день видання наказу.

Не дивлячись на те, що наказ про
звільнення був виданий на підставі
вищевказаного акта перевірки, однак,
ознайомитися з ним їй можливості не
надали.

31.05.2013 року позивачу був наданий
перелік документів, який нібито
відсутній в групі корпоративного
управління.

Відсутність кожного документу з
переліку була пояснена в наданих нею
поясненнях, вказано місцезнаходження
кожного документа.

Таким чином, позивачем не були порушені
правила зберігання документів, що
виключає можливість застосування
дисциплінарного стягнення.

Відповідачем порушений порядок
застосування дисциплінарного
стягнення.

Так, до застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

У позивача таких пояснень не відібрали.

Крім того, перше дисциплінарне
стягнення застосовувалося до позивача
наказом від 22.05.2013 року № 126. за
порушення пунктів 2, 9, 2, 12. 2.17 посадової
інструкції.

Наказом від 03.06.2013 року № 99-к до
позивача застосовано стягнення за
порушення вже інших пунктів посадової
інструкції: п.п 2.28, 2.31. що виключає
можливість звільнення на підставі п.3
ст. 40КЗпП.

Оскільки в діях позивача відсутня
система порушень, просить суд визнати
незаконним та скасувати наказ 126 від
22.05.2013 року про притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності,
визнати незаконним та скасувати наказ
99-к від 03.06.2013 року зі змінами, внесеними
наказом 102-квід 04.06.2013 року про
звільнення з роботи за п.3 ст. 40 КЗпП
України, поновити її на роботі на
посаді керівника групи корпоративного
управління та стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу/ 9
місяців/ 18929 грн. 16 коп., виходячи із
середньоденного заробітку 182,89 грн.

Крім того, позивач зазначила, що раніше
не отримувала доган, вважалася
сумлінним працівником. Незаконне
звільнення призвело до моральних
страждань, оскільки порушені її
життєві зв'язки, вона позбавлена
можливості утримувати себе та родину,
принижено її як працівника та людину.

Просить стягнути з відповідача в
рахунок відшкодування моральної шкоди
3000 гривень.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 16 червня 2014 року у
задоволені позову відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 подала апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для зміни рішення суду
першої інстанції, є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_3 з
03.07.2006 року працювала у відповідача
постійно керівником групи
корпоративного управління.

Наказом № 99-к від 03.06.2013 року голови
правління Грошенковим М.Ю. «Про
дисциплінарне стягнення» позивача
звільнено з роботи з 05.06.2013 року за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на неї
трудовим договором на підставі п.3 ст.40
Кодексу законів України про працю.

04 червня 2013 року наказом № 102-к внесені
зміни до п. 1 наказу від 03.06.2013 № 99-к, а
саме, позивач звільнена з роботи за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на неї
трудовим договором згідно з п.3 ст.40
КЗпП України з моменту відновлення
працездатності.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з
того, що звільнення позивачки
відбулося з дотриманням норм трудового
законодавства.

Проте з такими висновками погодитись
не можна з наступних підстав.

Так, суд проаналізувавши наказ від
22.05.2013 № 126, прийшов до

висновку, що наказ визначає, яка саме
інформація, розміщена та опублікована

ОСОБА_3, є недостовірною.

Однак, це спростовується самим наказом
від 22.05.2013 № 126 (а.с. 8 том І), в якому
перераховуються в загальному вигляді
розділи інформації, в якій позивачем,
нібито, допущені помилки.

У розділі інформації про посадових
осіб вірно зазначені всі посадові
особи ПАТ «Запорізький завод
«Перетворювач» (а.с. 16 т. І).

Крім того, такий висновок суду
спростовується самим рішенням суду, в
якому в подальшому на п'яти аркушах
розписується, які саме відомості не
відповідають дійсності.

Виходячи з загальних засад притягнення
особи до юридичної відповідальності,
винна особа повинна нести передбачену
законом відповідальність за винні
конкретні дії. Тому для застосування
дисциплінарного стягнення відповідач
повинен був у наказі зазначити, які
саме відомості та в якій частині є
недостовірними.

Визнаючи законним наказ відповідача
від 22.05.2013 № 126, суд підтвердив той

факт, що позивач розмістила річний звіт
ПАТ «Запорізький завод «Перетворювач»
в

загальнодоступній базі даних Комісії з
цінних паперів та фондового ринку на
сайті

smiga.gov.ua.

Однак, цей висновок не відповідає
обставинам справи.

Згідно до ч. 4 ст. 40 Закону України «Про
цінні папери і фондовий ринок» річна
інформація про емітента підлягає
оприлюдненню емітентом не пізніше 30
квітня року, наступного за звітним,
шляхом:

розміщення у загальнодоступній
інформаційній базі даних Національної
комісії з цінних паперів та фондового
ринку про ринок цінних паперів;

опублікування в одному з офіційних
друкованих видань Верховної Ради
України, Кабінету Міністрів України
або Національної комісії з цінних
паперів та фондового ринку;

розміщення на власному веб-сайті.

Рішенням НКЦГІФР від 25.12.2007 № 1857
затверджене доменне ім'я веб-сайта
загальнодоступної інформаційної бази
даних Національної комісії з цінних
паперів та фондового ринку - www.stockmarket.ua.

Саме на цьому сайті відповідно до
чинного законодавства позивачем і було
розміщено річний звіт ПАТ «Запорізький
завод «Перетворювач».

Суд прийшов до висновку, що перебування
голови правління з 17.04.2013 у відрядженні
не могло вплинути на можливість
виконати позивачем обов'язку щодо
належної підготовки річної звітності
за 2012 рік шляхом підписання його у
виконуючого обов'язки голови
правління.

Даний висновок не відповідає
обставинам справи, оскільки позивач не
була повідомлена про призначення в.о.
голови правління Котляра Г.П., що
підтверджується відсутністю підпису
ОСОБА_3 на наказі від 16.04.2013 № 102 (а.с. 65
том І).

Крім того, здійснити розміщення та
опублікування не підписаного
керівником річного звіту позивача
вимусили вимоги наказу від 06.03.2013 № 59,
відповідно до якого вона повинна була
підготувати регулярну інформацію за 2012
рік. забезпечити її опублікування та
розміщення у термін до 20.04.2013.

Оскільки голова правління Грошенков
М.Ю. знаходився у відрядженні у період з
17 по 19 квітня 2013 року, то позивач
розмістила та подала на опублікування
регулярну інформацію без підписання
керівником, розуміючи, що дану
інформацію вона зможе повторно
розмістити, що дозволяється чинним
законодавством, коли керівник
повернеться з відрядження.

Судом зроблений висновок про неналежне
виконання своїх службових обов'язків,
що виразилося у розміщенні та
розкритті завідомо недостовірної
інформації (а.с. 46 том II).

По-перше, обставинами справи не
доведений факт наявності умислу у
ОСОБА_3 на розміщення та опублікування
завідомо недостовірної інформації.

Також суд не взяв до уваги, що позивач
притягнена до дисциплінарної
відповідальності за порушення
конкретних пунктів своєї посадової
інструкції, а саме, п. 2,9,2,12,2.17,2.29.

Натомість, пункти 9 та 12 у посадовій
інструкції начальника групи
корпоративного управління відсутні.
Пункт 2 інструкції вказаний у наказі 2
рази, сам пункт 2 містить більш як 30
пунктів.

У п. 2.9. посадової інструкції вказано, що
до задач та обов'язків керівника групи
корпоративного управління
відноситься, зокрема, наступне:

«Підготовлює у встановлений
законодавством термін отчетність
перед ГКЦБФР».

Під час судового розгляду
представниками відповідача
підтверджений факт своєчасного
подання позивачем у встановлений
законодавством термін до 01 червня 2013
року річного звіту до Дніпровського
теруправіління НКЦГІФР.

Пунктом 2.12. посадової інструкції на
ОСОБА_3 покладені обов'язки оперативно
виконувати коригувальні та
попереджувальні дії із забезпечення
якості поставлених задач, що
знаходяться в компетенції працівників
групи.

Цей пункт передбачає обов'язок ОСОБА_3
як керівника групи організувати
діяльність своїх підлеглих належним
чином для оперативного вирішення
задач, поставлених перед групою
корпоративного управління. Відношення
до розміщення та опублікування
інформації цей пункт не має.

Пунктом 2.17. посадової інструкції
встановлений обов'язок забезпечувати
підготовку інформації для прийняття
рішень загальними зборами акціонерів
ВАТ, наглядовою радою, правлінням по
функціям групи корпоративного
управління.

За змістом цей пункт також не має
відношення до розміщення та
опублікування річного звіту як і п. 2.29.

Отже судова колегія вважає, що
висновок суду про невиконання ОСОБА_3
своїх службових обов'язків та
відповідність наказу від 22.05.2013 № 126
вимогам законодавства не відповідає
обставинам справи.

Також вирішуючи питання про законність
самого наказу про звільнення, суд
першої інстанції вказав, що
відповідачем був виготовлений наказ №
99-

к від 03.06.2013 у редакції зі змінами,
внесеними наказом № 102-к від 04.06.2013, в
якому

зазначено дату звільнення з 13.06.2013.

Проте цей висновок не ґрунтується на
доказах, оскільки наказ від 03.06.2013 № 99-к
зі змінами, внесеними наказом від 04.06.2013
№ 102-к (а.с. 12, 13 том 1), не містить точної
дати звільнення позивача, а містить
вказівку про звільнення з моменту
відновлення працездатності. Наказ
винесений в період тимчасової
непрацездатності позивача (листок
непрацездатності серії АВС № 185372 - а.с.
15 том І).

Згідно ч.3 статті 40 КЗпП України
забороняє звільняти працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової працездатності.

Згідно п.п. 2.З., 2.4. Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України.
Міністерства соціального захисту
населення України від 29.07.1993 № 58, записи
в трудовій книжці при звільненні або
переведенні на іншу роботу повинні
провадитись у точній відповідності з
формулюванням чинного законодавства і
з посиланням на відповідну статтю,
пункт закону. Усі записи в трудовій
книжці про прийняття на роботу,
переведення на іншу постійну роботу
або звільнення вносяться власником або
уповноваженим ним органом після
видання наказу (розпорядження), а в разі
звільнення -у день звільнення і повинні
точно відповідати тексту наказу
(розпорядження).

За відсутності в наказі конкретної
дати звільнення позивачки такий наказ
не може бути визнаний таким, що
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Також суд помилково приходить до
висновку про дотримання відповідачем
ст. 149 КЗпП України щодо відібрання
пояснень з приводу виявленого
проступку, посилаючись на два
пояснення позивача від 31.05.2013.

Однак на момент складання пояснень,
31.05.2013. відсутній ще факт скоєння
проступку, а пояснення відбиралися у
позивача на виконання наказу від 27.05.2013
№ 128. згідно до п. 7.3. якого ОСОБА_3
повинна була надати пояснення у разі
встановлення відсутності документів
(а.с. 19 том 1).

Також суд не прийняв до уваги, що ОСОБА_3
не знала про високу вірогідність
накладення на неї стягнення у вигляді
звільнення, оскільки не була
ознайомлена з актом про результати
перевірки наявності документів,
пов'язаних з питаннями корпоративного
управління від 31.05.2013. який містив
висновки, що слугували підставою для її
звільнення.

Згідно ст.235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає судовий спір. При винесенні
рішення про поновленні на роботі орган
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу з урахуванням
різниці за час виконання нижче
оплачуваної роботи.

З огляду наведеного судова колегія
вважає, що звільнення відповідачки за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на неї
трудовим договором згідно з п.3 ст.40
КЗпП України відбулося без законних
підстав.

Згідно до розрахункових
відомостей відповідача середня
заробітна плата ОСОБА_3 за квітень та
травень місяці 2013 року дорівнює 4206,37
грн., а саме: квітень: 2039,59 грн., травень:
2166,78 грн.. Відпрацьовано за 2 місяці 23
робочих дні. Середньоденний заробіток
становить: 4206,37 грн. / 23 р.д. = 182,89 грн.

Загальна сума середнього заробітку за
час вимушеного прогулу обчислюється
шляхом множення середньоденної
заробітної плати на середньомісячне
число робочих днів у розрахунковому
періоді.

Середньомісячне число робочих днів
дорівнює 11,5 днів (23/2).

Середній заробіток на місяць
становить: 11,5 р.д. х 182, 89 грн. = 2 103, 24 грн.

Станом на 28 серпня 2014 року вимушений
прогул становить 14 місяців 5 днів,
середній заробіток за час вимушеного
прогулу становить: 14 міс.х 2103,24 грн. = 29445,
36 грн. 5 дн. х 182, 89 грн. = 914,45 грн. Всього:
29445, 36 грн. + 914, 45 грн. = ЗО 359, 81 грн.

Таким чином, середній заробіток ОСОБА_3
за час вимушеного прогулу, що станом на
28.08.2014 становить 14 місяців 5 днів,
дорівнює 30 359, 81 (тридцять тисяч триста
п'ятдесят дев'ять гривень вісімдесят
одна копійка) гривень, що зазначена без
урахування податків та обов'язкових
платежів, які підлягають виключенню із
зазначеної суми та перерахуванню
роботодавцем за призначенням.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди не
підлягають задоволенню, оскільки
позивачка у відповідності до ст.ст. 10, 60
ЦПК України як сторона, яка приймала
участь у справі не довела суду ті
обставини, на які вона посилалася як на
підставу своїх вимог, а саме не довела
наявність обставин, які б свідчили про
наявність моральної шкоди.

Судова колегія приходить до висновку,
що вказані порушення призвели до
неправильного вирішення справи, тому
суд апеляційної інстанції на підставі
ст. 309 ЦПК України рішення суду
скасовує та ухвалює нове рішення про
часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 16 червня 2014 року по цій
справі по цій справі скасувати та
ухвалити нове рішення наступного
змісту.

Позов ОСОБА_3 до ПАТ «Запорізький завод
«Перетворювач» про визнання наказів
незаконними та їх скасування,
поновлення на роботі, виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ
Публічного акціонерного товариства
«Запорізький завод «Перетворювач» від
22.05.2013 року № 126.

Визнати незаконним та скасувати наказ
Публічного акціонерного товариства
«Запорізький завод «Перетворювач» від
03.06.2013 року № 99-к зі змінами, внесеними
наказом від 04.06.2013 року № 102-к.

Поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді
керівника групи корпоративного
управління Публічного акціонерного
товариства «Запорізький завод
«Перетворювач».

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Запорізький завод
«Перетворювач» на користь ОСОБА_3
середньо місячний заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 30 359 грн. 81
коп.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Запорізький завод
«Перетворювач» судові витрати в доход
держави в сумі 455 грн. 40 коп.

В частині позову про стягнення
моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: