Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3601/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Кочеткова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Воробйової І.А.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
ухвали Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 24 і 25 грудня 2013 року про
обмеження виїзду боржника за кордон ,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року державний виконавець
Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ
звернувся до суду з поданням про
обмеження виїзду за кордон ОСОБА_4, в
якому зазначав, що на примусовому
виконанні знаходиться виконавче
провадження, відкрите на підставі
виконавчого листа № 2-2392/2011, виданого 15
листопада 2011 року Жовтневим районним
судом м. Запоріжжя про стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів у
розмірі ? частки щомісячно до
повноліття дитини. Посилаючись на те,
що боржник від виконання рішення суду
ухиляється, вимоги державного
виконавця не виконує, просив про
задоволення подання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 24 грудня 2013 року подання
представника Жовтневого ВДВС
Запорізького МУЮ задоволено. Тимчасово
обмежено виїзд за межі України без
вилучення паспортного документу
боржнику ОСОБА_4 Ухвалою цього ж суду
від 25 грудня 2013 року виправлені описки,
допущені в мотивувальній і
резолютивній частині судової ухвали.

В апеляційній скарзі про скасування
судових ухвал від 24 і 25 грудня 2013 року і
відмову у задоволенні подання ОСОБА_4
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню у зв'язку із наступним.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

За змістом ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
установлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Стаття 6 вказаного Закону визначає
підстави для тимчасових обмежень у
праві виїзду громадян України за
кордон. Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 даного Закону
передбачено як підставу для
тимчасового обмеження у праві виїзду
громадянина за кордон ухилення від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань (в редакції
Закону із змінами, внесеними згідно із
Законом N 2677-VI від 04.11.2010).

Частиною 3 ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено
право державного виконавця у процесі
здійснення виконавчого провадження на
перевірку виконання боржниками рішень,
що підлягають виконанню відповідно до
цього Закону, безперешкодний вхід до
приміщень, що належать боржникам,
накладення арешту на майно боржника,
його вилучення та реалізацію в
установленому законодавством порядку,
здійснення інших повноважень,
передбачених цим Законом та іншими
законами.

Зокрема, п. 18 ч. 3 ст. 11 даного Закону
передбачено, право державного
виконавця у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Як вбачається із матеріалів справи, на
примусовому виконанні Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції з 7 грудня 2011 року знаходиться
виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі ?
частки щомісячно. Станом на 1 листопада
2013 року заборгованість ОСОБА_4 зі
сплати аліментів становить 19 625, 54 грн.
(а.с.37, 39 ).

7 грудня 2011 року державним виконавцем
направлено боржникові копію вказаної
постанови до відома (а.с.38).

Проте копія постанови про відкриття
виконавчого провадження боржникові не
була вручена, оскільки у виконавчому
листі, у постанові про відкриття
виконавчого провадження адреса місяця
проживання боржника вказана невірно
(замість квартири № 265 вказано квартира
№25).

Допустимих доказів про те, що державним
виконавцем направлялися відповідні
процесуальні документи за дійсною
адресою реєстрації і проживання
боржника, а також про те, що ним
вживалися усі передбачені Законом
України „Про виконавче провадження"
активні заходи для виконання судового
рішення, проте боржник ухилявся від
його виконання, матеріали справи не
містять.

Вказані обставини не були з'ясовані
судом і при розгляді подання
державного виконавця по суті, який
відбувався за відсутності останнього,
хоча задоволення такого подання
відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України
можливе лише за умови доведення факту
ухилення боржника від виконання
судового рішення. Наявність
заборгованості зі сплати аліментів не
є достатньою підставою для обмеження
боржника у його конституційному праві
на свободу пересування. Вказані
обмеження можуть бути застосовані як
крайній захід впливу на боржника при
доведеності як факту вчинення
посадовими особами виконавчої служби
передбачених Законом України „Про
виконавче провадження" процесуальних
дій з примусового виконання судового
рішення, так і факту ухилення боржника
і здійснення перешкод щодо примусового
виконання судового рішення.

Відповідно п.4 ч.2 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду скарги на ухвалу
суду першої інстанції апеляційний суд
має право скасувати ухвалу, що
перешкоджає подальшому провадженню у
справі і направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції, а за ч.3 ст. 312 ЦПК України,
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

Оскільки судом першої інстанції
порушено порядок розгляду подання
державного виконавця про обмеження
виїзду за кордон, який встановлений ч.2
ст.10, ч.2 ст.377-1 ЦПК України, оскаржувана
ухвала суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд.

Керуючись ст.ст.307, 312 п.3 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвали Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 24 і 25 грудня 2013 року у цій
справі скасувати з передачею питання
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно,
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: