Провадження №22-ц/784/3175/14
Головуючий у першій інстанції-Боброва
Категорія 27
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського
І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Свіщуку О.В.,

без участі сторін розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк»

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 18 лютого 2014 року у
цивільній справі за позовом

публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк»

до ОСОБА_1 та

ОСОБА_2

про стягнення кредитної
заборгованості

У С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ПАТ «Універсал Банк»
звернувся з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про стягнення кредитної
заборгованості.

Позивач зазначав, що 4 листопада 2009 року
між банком та ПНВП «Віланік» було
укладено кредитний договір № BL 10807, за
яким останнє отримало кредит у розмірі
300 000 гривень. Того ж дня банк уклав з
ОСОБА_1 договір поруки № BL 10807-П1, а з
ОСОБА_2 - договір поруки № BL 10807-П2.

Посилаючись на порушення
позичальником кредитних зобов'язань,
банк просив стягнути солідарно з
поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_2
заборгованість, яка виникла станом на 24
квітня 2013 року у розмірі 598 817, 32 грн. з
яких 299 899, 39 грн. за кредитом, 104 404, 91 грн.
за відсотками та 194 513, 02 грн. за
підвищеними відсотками.

Представник відповідачів позов не
визнав, посилаючись на припинення
поруки.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 18 лютого 2014 року у позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Універсал
Банк» просив рішення скасувати та
направити справу для повторного
розгляду до суду першої інстанції,
посилаючись на те, що суд не з'ясував
причин, з яких позивач пропустив строк
пред'явлення вимоги до поручителів.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів не вбачає підстав для її
задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 4
листопада 2009 року між банком та ПНВП
«Віланік» було укладено кредитний
договір № BL 10807 (далі - Кредитний
договір), за яким ПНВП «Віланік»
отримало кредит у розмірі 300 000 гривень (
а.с.6-14).

Строк повернення кредитних коштів,
отриманих за кредитною лінією, - не
пізніше 31 жовтня 2010 року ( пункт 1.2.2
Договору)

Того ж дня банк уклав з ОСОБА_1 договір
поруки № BL 10807-П1 (а.с. 25 - 26), а з ОСОБА_2 -
договір поруки № BL 10807-П2 (а.с. 28 - 29).

Пунктом 4.2 кредитних договорів
встановлено, що порука припиняється із
припиненням всіх зобов'язань,
забезпечених порукою.

Внаслідок порушення позичальником
кредитних зобов'язань станом на 7
жовтня 2010 року виникла заборгованість
у розмірі 313 810, 24 грн.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 16 лютого 2011
року було з ПНВП «Віланік» на користь
банку стягнуто 313 810,24 грн. (а.с. 51-56).

Правовідносини між кредитором та
поручителем боржника регулюються,
насамперед, статтею 553 ЦК України, за
змістом якої поручитель поручається
перед кредитором боржника за виконання
ним свого обов'язку і відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559
ЦК України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251
ЦК України строком є певний період у
часі, зі спливом якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (частина
перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (частина друга статті 251 та
частина друга статті 252 ЦК України).

Зі змісту договорів поруки, укладених з
відповідачами, вбачається, що строк
дії договору поруки пов'язаний з
припиненням зобов'язань, забезпечених
порукою (пункт 4.2).

Оскільки строк дії поруки не визначено
періодами у часі, а припинення
основного зобов'язання не можна
вважати подією, що неминуче має
настати, то відсутні і підстави
вважати, що договорами поруки
встановлено строк, який передбачено
статтями 251, 252 ЦК України.

Тому в цьому разі підлягають
застосуванню норми частини 4 статті 559
ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки строк виконання основного
зобов'язання чітко визначений
Договором - 31 жовтня 2010 року, то у банку
право вимоги до поручителів ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про виконання ними основного
зобов'язання ПНВП «Віланік» щодо
повернення кредиту виникло з 31 жовтня
2010 року та діяло протягом наступних 6
місяців, тобто до 31 квітня 2011 року.

У цей період будь-яких вимог до
відповідачів банк не заявляв.

Позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позивач
пред'явив тільки 30 жовтня 2013 року, тобто
після спливу встановленого частиною
четвертою статті 559 ЦК України
шестимісячного строку.

Отже основний висновок суду першої
інстанції про припинення поруки за
статтю 559 ЦК України та відсутність
підстав для задоволення позову
відповідають обставинам справи та
вимогам норм цивільного законодавства,
в тому числі і правовій позиції, яка
викладена у постанові Верховного Суду
України від 18 липня 2012 року, ухваленій в
порядку статті 355 ЦПК та обов'язковій
для застосування судами України
(справа №6-78цс12).

При цьому колегія суддів не може
прийняти до уваги посилання апелянта
на необхідність встановлення причин
пропуску строку, передбаченого статтею
559 ЦК України. Строки, визначені цією
нормою, не є строком позовної давності,
а є обмежувальними (преклюзивними), які
не підлягають поновленню.

Оскільки апеляційна скарга не містить
доводів, які б спростовували висновки
суду чи доводили б порушення ним норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування судового рішення

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» відхилити, а рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 18
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді