Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/778/2914/14
Головуючий у 1-й інстанції: Мінасов В.В.
Суддя-доповідач: Поляков О.З.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

суддів: Полякова О.З.

Бабак А.М.

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 13 травня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
стягнення боргу за договором позики ,-

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2003 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення
боргу за договором позики на загальну
суму 749920 доларів США.

В листопаді 2003 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення
боргу за договором позики на загальну
суму 190060 доларів США.

Ухвалою суду від 13 березня 2006 року
цивільні справи за вказаними позовами
об'єднані в одне провадження.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що 10 вересня 1998 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено два
договори позики, відповідно до яких
ОСОБА_6 передав ОСОБА_5 кошти в розмірі
688000 та 175000. доларів США із зобов'язанням
повернути до 10.09.2000 року та 24.11.2000 року.

ОСОБА_5 у визначений строк кошти не
повернув.

27 серпня 2003 року ОСОБА_6 уступив право
вимоги за зазначеними договорами
позики ОСОБА_3, уклавши відповідні
договори уступки права вимоги.

Посилаючись на вказані обставини,
неодноразово уточнюючи позовні вимоги,
просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його
користь суму боргу за договорами
позики від 10 вересня 1998 року в розмірі
863000 доларів США, а також 3% річних за
весь час прострочення 347265,86 доларів
США.

Справа неодноразово розглядалась
судами.

Останнім рішенням Жовтневого
районного суду м. Запоріжжя від 13
травня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 користь ОСОБА_3 суму
боргу за договорами позики в розмірі 1
117250 грн. що еквівалентно 125000 доларів
США, три відсотки річних за весь час
прострочення в сумі 449593,63 грн., що
еквівалентно 50301,37 доларів США та
судовий збір в розмірі 3654 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду ОСОБА_3 в особі представника
ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове яким
стягнути з ОСОБА_5 на його користь суму
боргу за договорами позики в розмірі
7713494 грн. що еквівалентно 863000 доларів
США, три відсотки річних за весь час
прострочення в сумі 3103862,25 грн., що
еквівалентно 347265,86 доларів США та
судовий збір в розмірі 3654 грн. та
судовий збір за подання апеляційної
скарги в розмірі 1827 грн. .

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції і обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,якщо
визнає,що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи 10
вересня 1998 року між ОСОБА_5 та
громадянином Ізраїлю ОСОБА_6 укладено
два договори позики, які були оформлені
відповідними розписками: - на суму 688000
доларів США (розписка 1), - на суму 175 000
доларів США (розписка 2) на загальну
суму 863000 доларів США.

У розписці 1 зазначено: «ОСОБА_5 отримав
від ОСОБА_6 гроші у борг у сумі 688 000
доларів США, які зобов'язується
повернути до 10 вересня 2000 року. Борг
зобов'язується повертати кожен місяць
по 12 798 доларів США, починаючи з 10 грудня
1998 року, а починаючи з 10 травня 2000 року
щомісячно повертати по 100 000 доларів США
до повного погашення боргу. При цьому,
ОСОБА_5 має право на дострокове
повернення боргу».

У розписці 2 зазначено: «ОСОБА_5 отримав
від ОСОБА_6 гроші у борг у сумі 175 000
доларів США, які зобов'язується
повернути до 24 листопада 2000 року. Борг
зобов'язується повертати кожен місяць
по 3 333 доларів США, починаючи з 24 грудня
1998 року, а починаючи з 24 серпня 2000 року
щомісячно повертати по 25 000 доларів США
до повного погашення боргу. При цьому
ОСОБА_5 має право на дострокове
повернення боргу».

27 серпня 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3
було укладено договори уступки вимоги,
згідно з якими ОСОБА_6 уступив ОСОБА_3
право вимоги за зазначеними договорами
позики.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 03.10.2006 року, яке набрало
законної сили в цивільній справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про
визнання недійсним договорів уступки
вимоги від 27.08.2003 року, було встановлено
факт отримання ОСОБА_5 грошових коштів
за договорами позики.

Також за рішенням Солом'янського
райсуду м. Києва від 21.12.2007 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 16.04.2008
року, по цивільній справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання
недійсними договорів позики було
встановлено, що договори позики,
укладені 10 вересня 1998 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_6, не суперечать закону, іншим
актам цивільного законодавства, тому у
задоволенні позову ОСОБА_5 було
відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР загальний
строк для захисту права за позовом
особи, право якої порушено (позовна
давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР перебіг
строку позовної давності починається з
дня

виникнення права на позов. Право на
позов виникає з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ст. 77 ЦК УРСР зміна осіб у
зобов'язанні не тягне за собою зміни
строку позовної давності. Аналогічний
припис міститься і у ст. 262 ЦК України.

Згідно з частиною 2 ст. 241 ЦПК України
при виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 цього
Кодексу.

Згідно з правовою позицією,
висловленою Верховним Судом України у
справі № 6-116 цс 13 відповідно до ст. 261 ЦК
України початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України), що
підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Строк остаточного повернення грошей за
розпискою 1 встановлено 10.09.2000 року - з
позовом до суду про стягнення боргу за
вказаною розпискою ОСОБА_3 звернувся
09.09.2003 року.т.2 а.с.1-4,21

Строк остаточного повернення коштів за
розпискою 2 встановлено 24.11.2000 року - з
позовом до суду про стягнення боргу за
вказаною розпискою ОСОБА_3 звернувся
17.11.2003 року. т.1 а.с.3

Оскільки розписками було передбачено
повернення боргу частинами, розмір
сплати цих частин є різний і
встановлено конкретні строки сплати
цих частин боргу, про порушення своїх
прав ОСОБА_6 дізнався або повинен був
дізнатися на наступний день після
спливу строку сплати кожної чергової
частини боргу.

Окрім цього, за матеріалами справи
встановлено, що фактично у борг ОСОБА_5
передавалися гроші яки належали ОСОБА_3

З липня 2000 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були
учасниками та засновниками ТОВ «
РЕАЛАВТОУКРАЇНА» т.1 а.с.154-158, 09 липня 2001
року ОСОБА_6 на ім"я ОСОБА_3 була видана
довіреність на представництво його
інтересів т.1 а.с. 136 і перелічене
свідчить , що у позивача не було
перешкод для своєчасного звернення до
суду за захистом своїх інтересів
внаслідок невиконання зобов"язань з
боку відповідача за договором позики.

Суд першої інстанції правомірно дійшов
висновку ,що за розпискою 1 ОСОБА_6 і
ОСОБА_3 не було пропущено позовну
давність лише щодо останнього платежу
у сумі - 100 000 доларів США, за розпискою
2-25 000 доларів США, а щодо решти позовних
вимог строк позовної давності сплив, і
тому обґрунтовано застосував строк
позовної давності

Відповідно до ст.214 ЦК Української РСР
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний заплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочки, а також три проценти річних
від простроченої суми, якщо законом чи
договором не встановлено інший розмір
процентів.

Районним судом також правомірно
стягнуто з відповідача три відсотки
річних від прострочених сум.

На підставі вищенаведеного,судова
колегія вважає,що доводи апеляційної
скарги суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права,які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст.307,308,317 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 13 травня 2014 року у цій
справі - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: