Справа № 1311/1013/12
Головуючий у 1 інстанції: Горошко Л.Б.
Провадження № 22-ц/783/3217/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В.,
Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Кам'янка-Бузького районного
суду Львівської області від 23 грудня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся з позовом, з
врахуванням уточнених вимог, прийнятих
судом, про поділ спільного майна
подружжя, до якого входить земельна
ділянка площею 0,1662 га у с.Старий Яричів,
телевізор, мікрохвильова піч, комод,
диван, праска і комп'ютерний стіл, а
також визнання за ним права власності
та виділ йому в натурі ? земельної
ділянки. Свої вимоги обґрунтовує тим,
що вказане майно набуто сторонами в
шлюбі. Після розірвання шлюбу 18 травня
2012 року між ними не досягнуто згоди
щодо поділу спільно нажитого майна.
Просить позов задовольнити, визнати за
ним право власності на ? частину
спірної земельної ділянки, яку
виділити в натурі, визнати за
відповідачем право власності на ?
частину земельної ділянки та інше
майно, що набуто в шлюбі.

Рішенням Кам'янка-Бузького районного
суду Львівської області від 23 грудня
2013 року відмовлено у задоволенні
позову.

Рішення оскаржив ОСОБА_4 У апеляційній
скарзі посилається на те, що вказане
рішення не ґрунтується на вимогах
закону, ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю. Зазначає, що
після розірвання шлюбу 18 травня 2012
року, між ним та відповідачем не
досягнуто згоди щодо поділу спільно
нажитого в шлюбі майна. Вважає, що
спірна земельна ділянка є спільною
власністю подружжя, оскільки спірну
земельну ділянку вважає спільним
майном подружжя.

Представники ОСОБА_5 в судовому
засіданні заперечили проти доводів
апеляційної скарги, посилаючись на
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, перевіривши матеріали справи
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог; колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити частково. В частині
відмови у задоволенні вимоги про поділ
земельної ділянки суд першої інстанції
зробив свої висновки без належних
підстав, справу вирішено без
достатньої перевірки обґрунтованості
позовної вимоги; висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи, встановленим на підставі
повної і всебічної перевірки доказів,
їх дослідження і правильної оцінки;
тому з висновками суду в зазначеній
частині погодитися не можна.

На підставі ст.ст.11, 58, 59, 60, 61 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Рішення вважається
обґрунтованим, якщо воно ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення у
зазначеній частині цим вимогам не
відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Згідно з ч.3 ст. 368 ЦК України, ст.60 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності.
Статтею 70 цього Кодексу встановлено, що
в разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором. В окремих випадках
суд може відступити від начала
рівності часток подружжя, враховуючи
інтереси неповнолітніх дітей або
одного з подружжя, що заслуговують на
увагу.

Встановлено, що сторони з 16 липня 2005
року до 18 травня 2012 року перебували в
шлюбі, від якого вони мають сина -
ОСОБА_6 (а.с.59-10).

На підставі рішення Старояричівської
сільської ради Кам'янка-Бузького
району Львівської області № 65 від 25
травня 2011 року ОСОБА_5 передано
безоплатно в порядку приватизації
земельну ділянку у АДРЕСА_1 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, що стверджується державним
актом про право власності на земельну
ділянку (а.с.8).

Відповідно до ч.5 ст. 61 СК України, яка
була чинною на час приватизації
земельної ділянки відповідачем,
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя є земельна ділянка,
набута внаслідок безоплатної передачі
її одному з подружжя із земель
державної або комунальної власності, у
тому числі приватизації.

Виходячи з цієї норми, колегія суддів
приходить до висновку, що спірна
земельна ділянка є об'єктом права
спільної сумісної власності сторін та
підлягає поділу між ними.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції, як таке, що у зазначеній вище
частині не відповідає вимогам
матеріального закону та дійсним
обставинам справи про права та
обов'язки сторін щодо предмету спору, в
силу вимог ч.1 ст.309 ЦПК України
залишатися в законній силі не може й
підлягає скасуванню з ухваленням
судом апеляційної інстанції нового
рішення.

Відповідно до ст.370 ЦК України, ч.5 ст. 89
ЗК України співвласники мають право на
виділ у натурі, що є у спільній сумісній
власності. Частиною 4 ст.334, ч.2 ст.373 ЦК
України, ст. 125 ЗК України передбачено,
що право власності на земельну ділянку
виникає з моменту державної реєстрації
такого права. Оскільки позивач не
набув права власності на спірну
ділянку як співвласник, то його вимога
про виділ в натурі ? частини цієї
земельної ділянки до задоволення не
підлягає.

Відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті
рішення суду. Відтак, у частині
відмови щодо зазначеної вище вимоги
оскаржуване рішення слід залишити без
змін.

Щодо іншого майна сторонами не надано
доказів про наявність такого та
придбання його під час шлюбу. Відтак,
слід погодитися з рішенням суду про
відмову у задоволенні вимог про поділ
іншого майна.

Керуючись ст. ст. 88, 218, 303, п.п.1,2 ч.І ст.307,
ст.ст. 308, 309, п.1 ч.І , ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Кам'янка-Бузького районного
суду Львівської області від 23 грудня
2013 року в частині відмови у поділі
земельної ділянки скасувати та в цій
частині ухвалити нове рішення. Позов
задовольнити частково. Провести поділ
земельною ділянки, розташованої у
АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, площею 0,1662 га, кадастровий
номер :01:001:0181, між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4. Визнати за ОСОБА_4 право
власності на ? частину земельної
ділянки, розташованої у АДРЕСА_1 з
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
площею 0,1662 га, кадастровий номер
:01:001:0181. Визнати за ОСОБА_5 право
власності на ? частину земельної
ділянки, розташованої у АДРЕСА_1 з
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
площею 0,1662 га, кадастровий номер
:01:001:0181.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: