Справа № 466/2662/11
Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/1962/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді
Приколоти Т.І.

суддів:
Тропак О.В., Федоришина А.В.

з участю
секретаря Іванової О.О.

з участю
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4,ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 на рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 26
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
Львівської міської ради, Департаменту
містобудування Львівської міської
ради, з участю третіх осіб: управління
Держкомзему у м.Львові, обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
про усунення перешкод у користуванні
будинком та земельною ділянкою,
встановлення порядку користування
земельною ділянкою, зобов'язання до
вчинення дій, стягнення майнової шкоди;
зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, з участю
третіх осіб: Львівської міської ради
Управління Держкомзему у м. Львові,
обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки», про визнання права
власності на ідеальні частки
будинковолодіння, усунення перешкод у
користуванні будинковолодінням,
стягнення компенсації, визначення
порядку користування земельною
ділянкою,-

встановила:

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 26
грудня 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено частково. Ухвалено
виділити ОСОБА_2 із спільного
будинковолодіння АДРЕСА_1 в натурі
житловий будинок, позначений в
технічному паспорті літерою А-2;
припинити право спільної часткової
власності на житловий будинок,
позначений у технічному паспорті
літерою А-2 у будинковолодінні АДРЕСА_1;
зобов'язати ОСОБА_7, з метою усунення
перешкод у здійсненні приватної
власності, знести самовільно
влаштовані споруди: фундамент,
дерев'яний сарай та вольєр; стягнути з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 судові
витрати: державне мито в сумі 8,50 грн. та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в сумі 37
грн. В решті позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.
Ухвалено поділити будинковолодіння за
адресою: АДРЕСА_1 відповідно до
ідеальних часток співвласників,
виділивши із спільного
будинковолодіння в натурі: ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 житловий будинок,
позначений в технічному паспорті
літерою Б-1; ОСОБА_2 - житловий будинок,
позначений в технічному паспорті
літерою А-2; зобов'язати ОСОБА_2
демонтувати самовільно влаштовану, між
житловими будинками, позначеними у
технічному паспорті літерами А-2 і Б-1,
споруду - металеву огорожу. В решті
позову відмовлено.

11 липня 2014 року Шевченківським
районним судом м.Львова ухвалено
додаткове рішення у справі. Цим
рішенням ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на
користь співвласників ОСОБА_7, ОСОБА_8 і
ОСОБА_9 грошову компенсацію в розмірі 405
грн.; стягнути з ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1 655 грн.;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7
судові витрати в сумі 3 230,70 грн.;
стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
недоплачену суму судового збору в
розмірі 851,29 грн.

Додатковим рішенням
Шевченківського районного суду
м.Львова від 11 серпня 2014 року
відмовлено у стягненні витрат на
користь ОСОБА_2 за сплату банківських,
оргпослуг, отримання довідки про
правовий статус земельної ділянки,
оплату послуг КП ЛОР «БТІ та ЕО» за
проведення технічної інвентаризації,
правову допомогу.

Рішення від 26 грудня 2013 року
оскаржили ОСОБА_2 і ОСОБА_6

Апелянти, посилаючись на незаконність
та необґрунтованість оскаржуваного
рішення, яке ухвалено при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, за недоведеності таких
обставин, при невідповідності
висновків суду обставинам справи,
порушенні і неправильному
застосуванні норм матеріального і
процесуального права; просять рішення
скасувати в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_2 щодо
усунення перешкод у користуванні
будинком та земельною ділянкою шляхом
зне сення самовільно встановленої
собачої будки, яка однією своєю
стороною розташована на зовнішній
стіні будинку позивача, позначеного
літерою А-2, встановлення порядку
користу вання земельною ділянкою
згідно із варіантом 1 висновку № 265/266
судової будівельно-тех нічної
експертизи по цивільній справі №
2-2726/2010, встановлення права земельного
серві туту, стягнення з відповідача
вартості відновлювального ремонту
(матеріальних збитків пош кодженого
нерухомого майна) та судових витрат і
задоволення зустрічного позову ОСОБА_7,
ОСОБА_9, ОСОБА_8 в частині зобов'язання
ОСОБА_2 демонтувати самовільно
влаштовану металеву огорожу між
житловими будинками, позначеними у
технічному паспорті літерами А-2, Б-1.
Просять встановити порядок
роздільного користування земельною
ділянкою відповідно до часток у праві
власності на будинковолодіння АДРЕСА_1
згідно із варі антом 1 Висновку № 265/266
судової будівельно-технічної
експертизи по цивільній справі №
2-2726/2010 за позовом ОСОБА_2, складеним 28
жовтня 2011 року експертами Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз, надавши в користування
земельні ділянки розмірами по
периметру в метрах, відповідно: ОСОБА_2-
земельну ділянку, позначену си нім
кольором та цифрами і літерами: - 13,45: 3,12;
19,80: 5,40: по стіні будинку під літ. А-2; 12,30:
8,60; 12,12: 2,33; 1,95: 1,0: по стіні будинку під
літ. Б-1: 1,33(м) в таблиці 9 графічної
частини висновку, площею 464 кв.м.;
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - земельну
ділянку, позначену зеленим кольором та
цифрами і літерами розмірами по
периметру в метрах, а саме: 13,20: 14,05: 1,33:
по стіні будинку під літ. Б-1: І,0: 1,95; 2,33;
12,12(м) таблиці 9 графічної частини
висновку, площею 180,6 кв.м; з метою
періодичного технічного огляду,
ремонту своїх житлових будинків,
конструктивних елементів даху та
покрівлі, встановити право земельного
сервітуту для сторін спору на земельну
ділянку розміром по периметру в метрах,
а саме: 1,0; 9,06; 1,76; 0,85; 1,0; 8,49; 1,0 (м) з
тильної сторони фасаду, для
обслуговування стіни своєї частини
будинку розміром 8,49 м згідно із
варіантом 1 висновку № 265/266 судової
будівельно-технічної експертизи по
цивільній справі № 2-2726 /2010 за позовом
ОСОБА_2, складеним 28 жовтня 2011 року
експертами Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз. Стягнути з відповідача по
первісному позову та позивача за
зустрічним позовом - ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_2 вартість відновлювального
ремонту з врахуванням вартості
будівельних матеріалів, який необхідно
ви конати для приведення приміщень та
будинку під літ. А-2 на АДРЕСА_1 в
попередній стан 85 129 грн. згідно із
висновком № 265/266 судової
будівельно-технічної екс пертизи по
цивільній справі № 2-2726/2010, складеним 28
жовтня 2011 року експертами Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз. Стягнути з відповідача по
первісному позову, позивача за
зустрічним позовом - ОСОБА_7 та
позивачів за зустрічним позовом -
ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2
судові витрати, витрати на правову
допомогу, судову будівельно-технічну
експер тизу, згідно платіжних
документів, наявних в матеріалах
справи. Відмовити ОСОБА_7, ОСОБА_9,
ОСОБА_8 у задоволенні вимог за
зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_6
повністю за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, перевіривши матеріали справи
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст.ст. 10, 59-61 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Встановлено, що будинковолодіння, яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
складається з двох житлових будинків:
А-2, житловою площею - 176,5 кв.м та Б-1,
житловою площею 40,7 кв.м, а також
нежитлових споруд (брами № 1,2,3, хвіртки
№ 4,5,6, огорожі № 7,8).

Рішенням виконавчого комітету
Львівської міської ради № 1504 від 13
жовтня 1953 року залишено в користуванні
при будинку АДРЕСА_1, що знаходився в
користуванні ОСОБА_10, присадибну
ділянку площею 531,2 кв.м, а самовільно
захоплену земельну ділянку площею 496,8
кв.м вирішено вилучити з користування
ОСОБА_10 та зарахувати до міського
земельного фонду, збов'язано ОСОБА_10
оформити документи на
будинковолодіння та зареєструвати
земельну ділянку в бюро технічної
інвентаризації; що стверджується
архівним витягом (т.1 а.с.25).

Узгоджувальна комісія Львівської
міської ради спір сторін щодо порядку
користування земельною ділянкою
будинковолодіння АДРЕСА_1 не вирішила
(т.2 а.с.97 зворот,98).

Свідоцтвами про право власності від 4
січня 1994 року стверджується, що по 7/50
будинковолодіння АДРЕСА_1 належить
ОСОБА_11 і ОСОБА_7 (т.1 а.с.42-43). Після
смерті ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1, його
частку успадкували у рівних частинах
ОСОБА_8 і ОСОБА_9

Відповідно до договору купівлі-продажу
частини будинковолодіння від 29 грудня
2001 року ОСОБА_12 і ОСОБА_13 продали, а
ОСОБА_2 купив 36/50 частин вказаного
будинковолодіння з відповідною до неї
частиною господарських будівель та
споруд. Господарські будівлі та
споруди складаються із брами №№1,2,3;
хвірток №№4 і 5;огорожі №№ 7 і 8. В
цілому будинковолодіння складається з
двох житлових будинків А-2 та Б-1.
Житловий будинок А-2 складається з
десяти житлових кімнат та двох кухонь
житловою площею 176,5 кв.м. Житловий
будинок Б-1 складається з трьох
житлових кімнат та кухні, житлова площа
його становить 40,7 кв.м (т.1 а.с.5). 3 січня
2002 року ОСОБА_2 Львівським обласним
державним комунальним бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки
видано реєстраційне посвідчення на 36/50
вказаного будинковолодіння (т.1 а.с.6).

Відповідно до технічного паспорта
вказаного будинковолодіння від 9
листопада 1999 року, з врахуванням
виправлень від 3 січня 2002 року, ОСОБА_7 і
ОСОБА_11 належить по 7/50 часток, а ОСОБА_2-
36/50 часток спірного будинковолодіння
(т.1 а.с.7). Цим технічним паспортом
стверджується, що до будинковолодіння
входять два житлові будинки з
тамбурами і 2 сараї (В і Г), які
прибудовані до північної стіни
житлового будинку А-2. Згідно
експлікації земельної ділянки
вбачається, що її площа по документах
становить 531,2 кв.м, у фактичному
користуванні знаходиться 644,6 кв.м,
забудовано 285,7 кв.м. По периметру
земельної ділянки наявна огорожа з
трьома брамами і хвіртками (т.1 а.с.7
зворот, 71,75).

Шевченквіською районною
адміністрацією Львівської міської
ради виявлено самочинне закладення
фундаменту, сараю і вольєра ОСОБА_7 у 2010
році (т.1 а.с.49). При перевірці заяви
ОСОБА_2 у 2010 році Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області виявила, що ОСОБА_7
розпочав влаштування фундаменту до
житлового будинку на АДРЕСА_1 з
порушенням протипожежних вимог ДБН 360-92
«Містобудування. Планування міських та
сільських поселень» додаток 3.1 табл.1
(відстань від влаштованого фундаменту
до існуючого житлового буднику
становить 1м) та без погодженої
проектної документації, чим порушено
ст.7,9 Закону України «Про архітектурну
діяльність», п.9.1 ДБН Д.2.2-3-2004 «Склад,
порядок розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва». За дане порушення
ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної
відповідальності та надіслано припис
про демонтаж фундаменту (т.1 а.с.9). Цією
ж інспекцією при перевірці заяви
ОСОБА_7 встановлено, що на території
будинковолодіння на фундаменті
встановлено огорожу із металевих
листів (т.1 а.с.152).

Суд першої інстанції, виходячи зі
змісту ст. 364 ЦК України (співвласник
має право на виділ у натурі з частки
майна, що є у спільній частковій
власності), провів реальний поділ
будинковолодіння між співвласниками
та припинив їх право спільної
часткової власності. В цій частині
рішення не оскаржується.

При вирішенні позовних вимог щодо
знесення об'єктів самочинного
будівництва, суд виходив з того, що
відповідно до ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд, власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону;
при здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства; усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав; власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі.

Статтею 321 цього Кодексу визначено
принцип непорушності права власності.
Засади захисту права власності
визначені ст. 386 ЦК України, в тому
числі: рівність захисту прав усіх
суб'єктів права власності; власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Встановлено, що між житловими
будинками А-2 та Б-1, наявні самовільно
збудовані споруди: металева огорожа,
споруджена ОСОБА_2, фундамент,
дерев'яний сарай та вольєр, споруджені
ОСОБА_7 Земельна ділянка, на якій
розташовані житлові будинки є у
власності міської ради та у фактичному
користуванні сторін у справі, згоди на
будівництво сторони одна одній не
надавали, згадані споруди обмежують
доступ до земельної ділянки, створюючи
тим самим перешкоди у її використанні.

Відповідно до ст. 376 ЦК України
нерухоме майно вважається самочинним
будівництвом, якщо таке збудоване або
будується на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Суд прийшов до вірного висновку про
знесення самочинно збудованих
об'єктів, що узгоджується з вимогами ст.
376 ЦК України. З такими висновками суду
належить погодитись.

Згідно з вимогами ст. 158 Земельного
кодексу України, спори між громадянами,
яким належить житловий будинок,
господарські будівлі та споруди і
земельна ділянка на праві спільної
власності, щодо порядку використання і
розпорядження земельною ділянкою
вирішуються судом.

При переході права власності на
будівлі та споруди за
цивільно-правовими угодами, укладеними
до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями
чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України в
редакції 1992 року до набувача від
відчужувача автоматично переходило
право власності або право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані будівлі та споруди, якщо
інше не передбачалось у договорі
відчуження.

Розподіл чи визначення порядку
користування можливий лише щодо тієї
земельної ділянки, яка набута у
встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Львівської
міської ради від 13 жовтня 1953 року № 1504
за будинковолодінням АДРЕСА_1
залишено присадибну ділянку площею 531,2
кв.м, решту - вилучено, тобто, для
обслуговування цього будинковолодіння
Львівською міською радою виділено
земельну ділянку площею 531,2 кв.м. У
фактичному користуванні сторін
перебуває земельна ділянка площею 644,6
кв.м. Відомості про збільшення розміру
земельної ділянки у встановленому
законом порядку відсутні. Право
розпорядження землями комунальної
власності, відповідно до ст. 12, 122 ЗК
України належить органу місцевого
самоврядування. Згідно п.34 ст. 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», рішення з питань земельних
правовідносин приймаються виключно на
пленарних засіданнях сесії ради органу
місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ЗК України в
редакції 1992 року (ст.ст. 17, 19, 23, 24) та
чинного на даний час ЗК України (ст.ст.
116, 118, 124, 125), право власності чи
користування земельною ділянкою із
земель комунальної власності виникає
на підставі рішення органу місцевого
самоврядування В цьому випадку -
Львівської міської ради.
Правовстановлюючими актами, які
посвідчують право власності чи
користування земельною ділянкою, є
державний акт на право власності на
земельну ділянку або договір оренди
землі, зареєстровані у встановленому
законом порядку.

Питання розподілу земельної ділянки
між сторонами розглядалося
узгоджувальною комісією Львівської
міської ради. Згідно витягу з протоколу
№ 44 засідання цієї комісії для
вирішення земельних спорів від 12
вересня 2013 року рекомендовано експерту
відкоригувати висновок відповідно до
архівних документів. Рішенням цієї
комісії від 19 вересня 2013 року
скасовано рішення комісії від 12
вересня 2013 року №44 і вказано, що
кінцеве рішення стосовно розподілу
земельної ділянки буде приймати суд
(витяг з протоколу № 45 засідання
узгоджувальної комісії).

Проведена у справі судова
будівельно-технічна експертиза
визначила варіанти роздільного
користування сторонами земельною
ділянкою по фактичній площі 644,6 кв.м,
так як план земельної ділянки з
нанесенням розмірів меж, прив'язкою
будівель і споруд площею 531,2 кв.м, яка
вказана в рішенні виконкому Львівської
міської ради від 13 жовтня 1953 року № 1504,
відсутній (т.1 а.с.171). У зв'язку з
наведеним, такий висновок не може бути
врахований для визначення варіанту
користування сторонами земельною
ділянкою для обслуговування спірного
будинковолодіння площею 644,6 кв.м,
оскільки у встановленому порядку
земельна ділянка такої площі за
будинковолодінням не закріплена.
Докази про можливі варіанти визначення
порядку роздільного володіння
сторонами земельною ділянкою площею
531,2 кв.м, закріпленою за
будинковолодінням АДРЕСА_1, не надані.
Відтак, колегія суддів погоджується із
висновками суду про відмову у
задоволенні цієї позовної вимоги.

Статтею 11 ЦК України визначено, що
підставою виникнення цивільних прав і
обов'язків, у тому числі щодо
відшкодування особі збитків (шкоди), є
зобов'язання, які виникають внаслідок
завдання шкоди. При вирішенні спорів
про відшкодування шкоди необхідно
виходити із взаємозв'язку між діями
особи, яка завдала шкоду, і самою
шкодою. При цьому встановлення
причинового зв'язку між поведінкою
особи, яка завдала шкоду, та збитками
потерпілої сторони є важливим
елементом доказування наявності
реальних збитків, які саме збитки і, що
стало причиною їх виникнення. Такі
висновки містяться у постанові Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27
березня 1992 року «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди».

При вирішенні вимоги про
відшкодуванням збитків, завданих
пошкодженням будинку, суд першої
інстанції вірно вказав, що належить
встановити чи пошкоджене майно та які
причини його пошкодження.

Суд врахував те, що у висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 265/266
від 28 жовтня 2011 року вказано, що розмір
шкоди становить 85 129 грн., в той же час,
причини пошкодження будинку ОСОБА_2 не
встановлені. Судом встановлено, що
рівень дороги вищий за рівень подвір'я
біля будинковолодіння сторін на 0,65-0,70
м; земельна ділянка має ухил в бік
будинку А-2; відмостка біля цього
будинку відсутня; будинок А-2 вищий за
будинок Б-1, а найменша відстань між
ними становить 0,85м; окрім цього, у
висновках експертизи вказано про
необхідність встановлення дренажної
системи, проведення гідроізоляції
фундаменту та влаштування відмостки
будинку А-2. Також об'єктивно
встановлено, що водовідвід з покрівлі
будинку А-2 виконано з порушенням
будівельних вимог і вода з даху
потрапляє безпосередньо під фундамент
цього будинку.

З висновку № 057/13 судової
будівельно-технічної експертизи (т.3
а.с.2-42) вбачається, що причини
пошкодження житлового будинку А-2 з
достатнім ступенем імовірності є
наступні: має місце ухил земельної
ділянки в сторону житлового будинку
під літерою А-2; недоліки будівництва
житлових будинків з наявним порушенням
вимог ДБН щодо відстаней між житловими
будинками і водовідведенням з похилої
земельної ділянки атмосферних опадів;
водовідвід з покрівлі житлового
будинку під літ. А-2 виконано з
порушенням вимог; відсутнє замощення
навколо житлового будинку під літ. А-2;
розташування лотка водовідведення
впритул до стіни житлового будинку під
літ. А-2. Пошкодження фасадної
зовнішньої стіни житлового будинку
під літ. А-2 спричинено сильним
замоканням з покрівлі даного будинку.

Судом мотивовано не взято до
уваги акт «Балатон-409» від 31 серпня 2010
року на підтвердження вини ОСОБА_7 у
спричиненні майнової шкоди ОСОБА_2,
який не містить достовірних даних, та
не спростовує інших доказів у справі.

Частиною 4 ст. 319 та ст. 322 ЦК
України визначено, що власність
зобов'язує; власник зобов'язаний
утримувати майно, що йому належить,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Відтак, усунення недоліків
будівництва будинку А-2, у зв'язку з
якими пошкоджується будинок А-2,
зокрема: улаштування замощення навколо
будинку, водовідведення з похилої
земельної ділянки атмосферних опадів;
водовідвід з покрівлі житлового
будинку під літ. А-2 повинен виконати
власник цього будинку.

На підставі аналізу наявних у
справі доказів суд прийшов до вірного
висновку, що твердження позивача за
первісним позовом про пошкодження
будинку внаслідок улаштування ОСОБА_7
вольєру, собачої будки, фундаменту та
дерев'яного сараю, не підтверджені
належними та допустимими доказами.

Колегія суддів приходить до висновку,
що оскаржуване рішення ухвалене судом
на підставі наявних у справі доказів,
оцінених судом належним чином кожного
окремо на їх достовірність,
допустимість та достатність, взаємний
зв'язок у сукупності; встановлених
судом обставини.

При встановленні зазначених обставин
судом першої інстанції не було
порушено норм матеріального і
процесуального права, рішення суду
відповідає вимогам закону та
обставинам справи. Висновки суду
ґрунтуються на аналізі зібраних по
справі доказів.

Розподіл судових витрат проведено
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

З висновками суду слід погодитися,
оскільки ним правильно визначено
характер спірних правовідносин та
встановлено дійсні обставини справи.
Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду. Підстави
для скасування рішення
Шевченківського районного суду
м.Львова відсутні, а тому апеляційну
скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313,
ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_6
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 26 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: