Справа №583/366/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Сидоренко Р. В.Номер
провадження 22-ц/788/1206/14 Суддя-доповідач -
Лузан Л. В. Категорія - 5
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Маслова В. О. ,
Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану
через представника ОСОБА_4,

на рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 13 травня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
Комишанської сільської ради,
Охтирської районної державної
нотаріальної контори, Охтирської
районної державної адміністрації
Сумської області,

треті особи: Комунальне підприємство
"Охтирське міське бюро технічної
інвентаризації",

про визнання незаконними та скасування
рішення виконкому, свідоцтв про право
власності, внесення змін до зазначених
рішень, визнання незаконним та
скасування свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, визнання
недійсною заяви про відмову від
належної частини майна, визнання права
власності на будинок,

в с т
а н о в и л а :

03 лютого 2014 ОСОБА_3 звернулась до суду з
вищеназваним позовом, просила суд :

1. визнати незаконним та скасувати
(частково) рішення виконавчого
комітету Охтирської районної ради №198
від 27.10.1988 р. та додаток №1 (порядковий №
запису 415) щодо реєстрації
домоволодіння по АДРЕСА_1 на ОСОБА_6, як
на голову колгоспного двору;

2. визнати незаконним та скасувати з
моменту його видачі свідоцтво про
право власності на будинковолодіння по
АДРЕСА_1 від 01.12.1988 року, видане
виконавчим комітетом Охтирської
районної ради (частково), а саме, в
частині того, що головою колгоспного
двору вказано ОСОБА_6;

3. зобов'язати Охтирську районну
державну адміністрацію внести зміни до
рішення виконавчого комітету
Охтирської районної ради №198 від 27.10.1988
р., в додаток №1 (запис №415) до вказаного
рішення та до свідоцтва про право
особистої власності на житловий
будинок по АДРЕСА_1 від 01.12.1988 р., а саме :
замість „голова колгоспного двору
ОСОБА_6„ вказати: "голова колгоспного
двору ОСОБА_3";

4. визнати незаконним та скасувати
свідоцтво про право власності ОСОБА_6
на будинковолодіння по АДРЕСА_1, видане
Охтирським райвиконкомом 01.12.2001 р. з
моменту його видачі ;

5. визнати незаконним та скасувати
свідоцтво про право власності на
спадщину за заповітом від 14.10.2003 р.,
видане державним нотаріусом
Охтирської районної державної
нотаріальної контори ОСОБА_5 з моменту
його видачі ;

6. визнати недійсною з моменту
підписання та скасувати нотаріально
посвідчену заяву №506 від 14 жовтня 2003
року по спадковій справі №317,
зареєстровану 27.08.2003 р. держнотаріусом
Воропай В.В., подану ОСОБА_5, від імені
якого діяла ОСОБА_3, в частині видачі
свідоцтва на право на спадщину за
заповітом на житловий будинок як таку,
що складена під впливом помилки ОСОБА_3;

7. визнати недійсною з моменту
підписання нотаріально посвідчену
заяву ОСОБА_3 від 13 серпня 2003 року,
посвідчену держнотаріусом Воропай В.В.,
зареєстровано вхідний в №229 від 13.08.2003
року, про відмову від належної їй долі
спадкового майна за заповітом, як таку,
що складена під впливом помилки ОСОБА_3;

8. визнати за ОСОБА_3 право власності на
будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Свій позов ОСОБА_3 обґрунтовувала тим,
що перебуваючи у шлюбі із колишнім
чоловіком, ОСОБА_8, вони придбали у
колгоспі «Заповіт Ілліча» списане
приміщення бувшого дитячого садка.
Дане приміщення ними в подальшому було
переобладнане у житловий будинок та
збудовані господарські споруди.

Згідно погосподарської книги №8
Комишанської сільської ради, двір, у
якому проживала ОСОБА_3, відносився до
категорії колгоспних дворів. Його
членами станом на 1983 рік були ОСОБА_8 -
голова колгоспного двору, позивачка
ОСОБА_9 та їхні сини, ОСОБА_10 1965 р.н.,
ОСОБА_11 1966 р.н.

ІНФОРМАЦІЯ_1 голова колгоспного двору
ОСОБА_8 помер. Після його смерті головою
колгоспного двору стала позивачка
ОСОБА_12 Окрім позивачки членами
колгоспного двору були також сини
позивачки, ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

24.07.1986 р. позивачка виписалась із
будинку та переїхала жити у с.
Россохувате Охтирського р-ну, де 06.09.1986
р. зареєструвала шлюб із ОСОБА_6. 24.08.1987
р. ОСОБА_3 повернулась у власний будинок
разом із своїм чоловіком. При цьому, як
зазначала ОСОБА_3, вона залишалась
членом колгоспного двору та його
головою.

05.12.2002 р. ОСОБА_6 склав заповіт, яким
заповів відповідачу ОСОБА_5 усе своє
майно, що буде належати йому на час
смерті. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

Позивачка посилалась на те, що не
претендувала на спадщину померлого
чоловіка та відмовилась від своєї
частки у спадковому майні, оскільки
знала, що її частка, як члена
колгоспного двору, залишається за нею.

Позивачка зазначала, що починаючи із 2002
року і на даний час відповідач проживає
у даному будинку разом із своєю сім'єю
та останні два роки створює нестерпні
умови для її проживання. Вона почала
з'ясовувати про те, хто саме є власником
спірного домоволодіння і в червні 2013 р.
з'ясувала, що її позбавлено права
власності на будинок.

Обґрунтовуючи додатково заявлену
вимогу про визнання недійсною з
моменту підписання нотаріально
посвідчену заяву від 13 серпня 2003 року
про відмову від належної їй долі
спадкового майна за заповітом, як таку,
що складена під впливом її помилки,
ОСОБА_3 пояснила, що є неграмотною
людиною, має 2 класи освіти, погано
читає. Коли підписувала документи, то
вважала, що мова йде про частину майна
її померлого чоловіка ОСОБА_6, а саме -
пай та грошовий вклад, про що і не
заперечувала. Ніяких документів, що
стосувалися б її відмови від свого
будинку вона не писала і не
підписувала. Тобто підписуючи заяви,
вона діяла під впливом помилки.

Рішенням суду від 13 травня 2014 в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду і
постановлення нового рішення про
задоволення позовних вимог з тих
підстав, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, що у справі не були доведені
обставини, що мають значення для
справи, які суд визнав встановленими,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи та що судом були
порушені та невірно застосовані норми
матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається наступне.

Позивачка, ОСОБА_3, 1935 року народження,
за своє життя тричі перебувала у шлюбі :

- з ОСОБА_13, від якого народила двох
доньок : ОСОБА_14, 1955 року народження, і
ОСОБА_15, 1957 року народження ;

- у 1972 році зареєструвала шлюб з ОСОБА_8,
від якого народила двох синів : ОСОБА_10,
1965 року народження, і ОСОБА_11, 1966 року
народження ( ас. 12) ;

- у 1986 році зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 (
ас. 20).

Відповідач у справі, ОСОБА_5, являється
сином ОСОБА_14 - доньки позивачки.

Перебуваючи з 1972 року у шлюбі з ОСОБА_8,
позивачка разом з чоловіком придбали у
колгоспі «Заповіт Ілліча» списане
приміщення бувшого дитячого садка по
АДРЕСА_1 (а.с. 12, 13). В подальшому дане
приміщення ними було переобладнане у
житловий будинок та збудовані
господарські споруди.

Згідно погосподарської книги №8
Комишанської сільської ради
господарство по АДРЕСА_1, у якому
проживала ОСОБА_3, відносилось до
категорії колгоспного двору.

Його членами станом на 1983 рік були :

ОСОБА_8 - голова колгоспного двору,
позивачка ОСОБА_9 та їхні сини : ОСОБА_10,
1965 р.н., ОСОБА_11, 1966 р.н. В подальшому діти
(у 1985 р. та 1988 р.) вибули із колгоспного
двору (а.с.16, 18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер (а.с. 14).

Після смерті чоловіка головою
колгоспного двору стала позивачка -
ОСОБА_12 .

24.07.1986 р. позивачка виписалась із
будинку та переїхала жити у с.
Россохувате Охтирського р-ну, де 06.09.1986
р. зареєструвала шлюб із ОСОБА_6, 1922 року
народження, та змінила прізвище на
ОСОБА_6.

04.08.1987 р. ОСОБА_3 повернулась у власний
будинок разом із своїм чоловіком, про
що було здійснено записи на 29 рядку
особового рахунку № 472 у
погосподарській книзі №9 Комишанської
сільської ради. (а.с. 18, 20).

На момент прибуття у колгоспний двір
ОСОБА_6 став головою колгоспного двору
по АДРЕСА_1, про що свідчать записи у
погосподарській книзі. ОСОБА_6 був
пенсіонером як інвалід 3 гр. (загальне
захворювання) та учасник у Великій
Вітчизняній війні.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на домоволодіння від 01.12.1988
р., виданого виконавчим комітетом
Охтирської районної ради Сумської
області на підставі рішення
виконавчого комітету Охтирської
районної ради народних депутатів за №
198 від 27.10.1988 р. та зареєстрованого в
Охтирському БТІ за № 183, - власником
житлового будинку по АДРЕСА_1 являється
колгоспний двір, головою якого був
ОСОБА_6 ( ас.21, 30, 31).

05.12.2002 р. ОСОБА_6 склав заповіт, яким
заповів відповідачу -ОСОБА_5 усе своє
майно, що буде належати йому на день
його смерті (а.с. 22).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер (а.с. 23).

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за заповітом від 14.10.2003 року, виданого
державним нотаріусом Охтирської
районної державної нотаріальної
контори ОСОБА_5, останній в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_6 набув право власності на
житловий будинок та господарські
споруди по АДРЕСА_1 (а.с. 24) .

Під час розгляду справи було з'ясовано,
що у тексті виданого ОСОБА_5 свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
14.10.2003 р. була допущена технічна
помилка, а саме, було зазначено, що
житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями,
розташований по АДРЕСА_1, належить
померлому ОСОБА_6 на підставі свідоцтва
про право власності, виданого
Охтирським райвиконкомом 01.12.2001 р. та
зареєстрованого в Охтирському БТІ за №
183. В той же час встановлено, що у даті
видачі названого свідоцтва про право
власності була допущена помилка :
вірною датою видачі свідоцтва є 01.12.1988
р., а не 01.12.2001 р. В установленому законом
порядку названа помилка нотаріусом
була виправлена ( ас. 21, 24, 223-226 ).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з його
необгрунтованості.

Проте з такими висновками суду колегія
суддів у повній мірі погодитися не
може, оскільки суд дійшов їх без
повного і всебічного з'ясування
дійсних обставин справи, прав та
обов'язків сторін в даних
правовідносинах та належної правової
оцінки зібраних у справі доказів.
Постановлене у справі рішення підлягає
частковому скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову. При цьому колегія
суддів виходить з наступного.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
як на одну з підстав для задоволення
позову ОСОБА_3 посилалась на те, що вона
все своє життя проживала у колгоспному
дворі, мала у власності свою частку у
майні колгоспного двору і ніколи у
житті від цієї частки не відмовлялась,
оскільки іншого житла вона не має.

Названі доводи позивачки
підтверджуються матеріалами справи, а
висновки суду про протилежне є
помилковими. При цьому колегія суддів
виходить з наступного.

Під час отримання відповідачем ( ОСОБА_5
) спадщини після смерті ОСОБА_6
позивачка написала заяву, у якій
відмовилась від належної їй частки
спадкового майна за заповітом згідно
ст. 535 ЦК УРСР та за законом, а також
заявила про те, що не претендує на
видачу свідоцтва про право власності у
спільному майні подружжя. Таким чином
вбачається, що позивачка відмовилась
від передбаченого ст. 535 ЦК УРСР права
непрацездатної вдови на обов'язкову
частку у спадщині після смерті
чоловіка, а також права на частку у
спільному майні подружжя.

Проте немає ніяких підстав вважати, що
позивачка відмовилась від свого права
власності на частку у майні
колгоспного двору, яке має інший
правовий режим, відмінний як від
правового режиму спільного майна
подружжя, так і від правового режиму
спадкового майна, в тому числі і права
на обов'язкову частку у спадщині.

При цьому слід зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
господарство по АДРЕСА_1 з часу його
існування до часу його припинення у
законодавчому порядку мало статус
колгоспного двору.

Відповідно до положень Цивільного
кодексу УРСР (1963), чинного на час
виникнення спірних правовідносин :

ст. 120 ЦК УРСР - майно колгоспного двору
належить його членам на праві сумісної
власності (стаття 112 цього Кодексу).
Колгоспний двір може мати у власності
підсобне гос подарство на присадибній
ділянці землі, що знаходиться в його
користуванні, жилий будинок,
продуктивну худо бу, птицю та дрібний
сільськогосподарський реманент
відповідно до статуту колгоспу. Крім
того, колгоспному дворові належать
передані в його власність членами
двору їх трудові доходи від уча сті в
громадському господарстві колгоспу
або інше пере дане ними у власність
двору майно, а також предмети
домашнього вжитку і особистого
користування, придбані на спільні
кошти ;

ст. 123 ЦК УРСР - частка члена колгоспного
двору в майні двору визна чається:

1). при виході його з складу двору без
утворення но вого двору (виділ);

2). при утворенні з одного двору двох і
більше дворів (поділ);

3). при зверненні стягнення по особистих
зобов'язаннях члена двору.

Розмір частки члена двору
встановлюється виходячи з рівності
часток усіх членів двору, включаючи
неповно літніх і непрацездатних.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 563 ЦК УРСР у разі
смерті члена колгоспного двору
спадкоємство в майні двору не
відкривається. Якщо після смерті члена
колгоспного двору інших членів двору
не залишається, до майна двору
застосовуються правила цього розділу.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.13
постанови Пленуму Верховного Суду
України N 4 від 24.06.83 "Про практику
розгляду судами України справ про
спадкування" (постанова втратила
чинність на підставі Постанови
Верховного Суду N 7 від 30.05.2008) правила
ст. 563 Цивільного кодексу України про
те, що спадщина на майно колгоспного
двору відкривається лише після смерті
останнього його члена поширюється на
випадки припинення колгоспного двору
лише з цих підстав до 1 липня 1990 р. При
припиненні двору з інших підстав
(перетворення колгоспу у радгосп,
виходу з колгоспу членів двору тощо), а
також в разі смерті члена двору після 30
червня 1990 р. спадщина на відповідну
частку майна колгоспного двору (майна,
що збереглося) відкривається після
смерті кожного з його колишніх членів
(у редакції постанови Пленуму
Верховного Суду України від 25 грудня 1992
р. N 13) .

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.6
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22 грудня 1995 року N 20 " Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності"
(із змінами і доповненнями, внесеними
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 25 травня 1998 року N 15) :

положення статей 17, 18 Закону "Про
власність" щодо спільної сумісної
власності поширюються на
правовідносини, які виникли після
введення в дію цього Закону (з 15 квітня
1991 року). До правовідносин, що виникли
раніше, застосовується діюче на той час
законодавство. Зокрема, спори щодо
майна колишнього колгоспного двору,
яке було придбане до 15 квітня 1991 року,
мають вирішуватися за нормами, що
регулювали власність цього двору, а
саме:

а) право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. …

б) розмір частки члена двору
визначається виходячи з рівності
часток усіх його членів, включаючи
неповнолітніх та непрацездатних. ….

Таким чином, оскільки на час набуття
чинності Законом України "Про
власність", тобто на 15 квітня 1991 року, у
колгоспному дворі проживали лише
позивачка, ОСОБА_3, та її чоловік,
ОСОБА_6, вони і набули право власності
на майно колгоспного двору, а їх частки
у праві власності відповідно до ст. 123
ЦК УРСР є рівними.

Оскільки право власності на частку у
майні колгоспного двору позивачка
набула на підставі закону, то
"позбутись" цієї власності шляхом
написання відповідної заяви неможливо,
а висновки суду першої інстанції з
цього приводу ґрунтуються на невірному
застосуванні норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні
питання про обсяг спадкового майна, яке
залишилось після смерті у 2003 році
ОСОБА_6, нотаріус не врахувала положень
законодавства про правовий режим майна
колгоспного двору, внаслідок чого під
час видачі відповідачу 14.10.2003 р.
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом спадковим майном помилково
були визначені весь житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями по
АДРЕСА_1, а не їх ? частина.

За таких обставин постановлене у
справі рішення суду в частині
вирішення позову про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на спадщину за заповітом від
14 жовтня 2003 року та про визнання за
позивачкою права власності на
житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями по
АДРЕСА_1 підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позову, а саме,
визнання на ? частину недійсним
свідоцтва про право власності на
спадщину за заповітом від 14 жовтня 2003
року, виданого відповідачу та визнання
за позивачкою права власності на ?
частину житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями по
АДРЕСА_1 як на майно бувшого
колгоспного двору.

Колегія суддів вважає, що у задоволенні
іншої частини цих позовних вимог
необхідно відмовити у зв'язку з їх
необґрунтованістю.

Колегія суддів вважає, що позивачка не
пропустила позовну давність за позовом
про захист свого права власності на
належну їй частку у майні колгоспного
двору. При цьому виходить з наступного.

Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР та ч.1 ст. 261
ЦК України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

З пояснень сторін у судовому засідання
суду апеляційної інстанції вбачається,
що тільки останні півтора роки між
сторонами стали виникати свари з
приводу спільного користування
житловим будинком з
господарсько-побутовими будівлями по
АДРЕСА_1. Таким чином є підстави
вважати, що саме за останні півтора
роки почали порушуватись права
власності позивачки на належну їй
частину майна бувшого колгоспного
двору. До цього часу названі права
позивачки ніким не оспорювались і не
порушувались.

Що ж стосується оспорювання виданого 14
жовтня 2003 року ОСОБА_5 свідоцтва про
право власності на спадщину за
заповітом, - то заслуговують на увагу
доводи позивачки про те, що в силу свого
віку та неграмотності про дійсний
зміст цього документу вона довідалась
від сторонніх осіб вже після того, як
між нею та онуком ( відповідачем) почали
виникати вищеназвані конфлікти.

Колегія суддів також вважає, що рішення
суду в частині вирішенні інших
позовних вимог є законним і
обгрунтованим, відповідає вимогам
матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги в цій
частині не спростовують висновків суду
і не містять нових даних, які б давали
підстави для скасування названої
частини рішення.

Зокрема.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що
зазначення у рішенні виконавчого
комітету Охтирської районної ради №198
від 27.10.1988 р. та у свідоцтві про право
власності на будинковолодіння по
АДРЕСА_1 від 01.12.1988 року про те, що ОСОБА_6
був головою колгоспного двору, - не
порушує будь-яких прав позивачки, за
захистом яких вона звернулась з
позовом до суду. Крім того, твердження
позивачки про те, що її бувший чоловік
не був головою колгоспного двору
спростовуються зібраними у справі
доказами.

Суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову про визнання недійсним
свідоцтва про право власності ОСОБА_6
на будинковолодіння по АДРЕСА_1 від
01.12.2001 р., оскільки під час розгляду
справи було безспірно встановлено, що
такого документу ніколи не існувало, а
посилання на нього у свідоцтві про
право власності на спадщину за
заповітом від 14.10.2003 р. сталося
внаслідок помилки, яка в даний час
виправлена нотаріусом в установленому
законом порядку.

Суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив у задоволення позову :

- про визнання недійсною заяви
позивачки, яка діяла від імені ОСОБА_5,
зареєстрованої 27.08.2003 р., в частині
видачі свідоцтва на право на спадщину
за заповітом на житловий будинок, та

- про визнання недійсною заяви
позивачки від 13 серпня 2003 року про
відмову від належної їй частки
спадкового майна за заповітом, -

оскільки доводи позивачки про те, що
вона написала їх внаслідок помилки, не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка звільнена від сплати
судового збору на підставі п.8 ч.1 ст. 5
Закону України "Про судовий збір".

Оскільки заявлений у справі позов
підлягає частковому задоволенню, то
відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_5
підлягає стягненню в доход держави 365
грн. 40 коп. судового збору.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, пп. 2, 3, 4 ч.1
ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів -

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану через
представника ОСОБА_4, задовольнити
частково.

Рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 13 травня 2014
року в частині вирішення позову про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на спадщину за заповітом від
14 жовтня 2003 року, видане державним
нотаріусом Охтирської районної
державної нотаріальної контори ОСОБА_5,
та про визнання за ОСОБА_3 права
власності на житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями по
АДРЕСА_1, Охтирського району Сумської
області скасувати і в цій частині
ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позову.

Визнати на 1/2 частину недійсним
свідоцтво про право власності на
спадщину за заповітом від 14 жовтня 2003
року, видане державним нотаріусом
Охтирської районної державної
нотаріальної контори ОСОБА_5,
зареєстроване в реєстрі за № 1284.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями,
розташованими по АДРЕСА_1 Охтирського
району Сумської області.

В іншій частині у задоволенні цих
позовних вимог відмовити .

В іншій частині позовних вимог рішення
суду залишити без зміни.

Стягнути з ОСОБА_5 в доход держави 365
грн. 40 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -