Справа №585/1341/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Очиргораєва О. М.Номер
провадження 22-ц/788/1599/14 Суддя-доповідач -
Левченко Т. А. Категорія - 27
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Таран С. А. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 14 травня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення боргу за договором
позики, -

в с т а н о
в и л а :

ОСОБА_4 звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, який
обґрунтовує тим, що 01 січня 2014 року
відповідач отримав від нього кошти за
договором позики в розмірі 12 000 грн. 00
коп., які зобов'язався повернути до 30
березня 2014 року, що підтверджується
наданою ОСОБА_3 розпискою. Проте, ОСОБА_3
в добровільному порядку до вказаного
строку не повернув отримані кошти, тому
просить стягнути з відповідача на його
користь борг за договором позики в
розмірі 12 000 грн.

Рішенням суду від 19 травня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
заборгованість за договором позики в
розмірі 12 000 грн., а також судові витрати
в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову. В
доводах апеляційної скарги
посилається на те, що судом при
ухваленні рішення було порушено норми
матеріального та процесуального права,
неповно досліджені та з'ясовані
обставини справи. Зазначає, що вказані
в розписці кошти від ОСОБА_4 він не
отримував.

Сторони повідомлені належним чином про
час і місце розгляду справи. Однак
своїм правом на участь в судовому
засіданні не скористались.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що 01
січня 2014 року між сторонами укладено
договір позики за яким позивач надав
відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в
сумі 12 000 грн., а останній зобов'язався
повернути їх в повному обсязі до 30
березня 2014 року. Вказана обставина
підтверджується розпискою ОСОБА_3 (а. с.
4).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
не виконав взяті на себе зобов'язання
за договором позики, у встановлений
строк отримані грошові кошти не
повернув, а тому з нього на користь
позивача підлягає стягненню сума
боргу.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність підстав для задоволення
позову, так як суд дійшов його
правильно встановивши фактичні
обставини справи, з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та порядку, що
встановлені договором.

Та обставина, що ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_4
договір позики за яким отримав від
нього грошові кошти в сумі 12 000 грн.
строком до 30 березня 2014 року,
підтверджується оригіналом письмової
розписки на а. с. 4, в якій зазначені
сторони зобов'язання (позикодавець та
позичальник), місце проживання та
ідентифікаційний номер позичальника;
грошова сума, яка передається та строк
її повернення; особистий підпис
позичальника. Зазначений доказ
відповідачем не спростований.

Колегія суддів також вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги про те, що суд першої інстанції
не встановив конкретну особу
позикодавця. Судом першої інстанції
правильно встановлено, що позикодавцем
є позивач в справі, так як його
прізвище, ім'я, по батькові зазначено в
борговій розписці, він надав її суду, що
свідчить про існування боргових
зобов'язань саме між ним та
відповідачем.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

У визначений договором строк
відповідач свій обов'язок по
поверненню позики не виконав, а тому
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги,
за встановлених обставин, не впливають
на висновки суду по суті спору і не
містять нових даних, які б давали
підстави для скасування рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
також вважає, що відсутні порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи. Рішення
суду першої інстанції постановлене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а тому
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 19 травня

2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
у касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді