Справа № 379/1608/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2014 року Таращанський районний
суд Київської області в складі:

головуючого судді Потеряйко С.А.,

при секретарі Іванченко Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Тараща цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої злочином,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом,
в якому просила стягнути з відповідача
матеріальну шкоду, завдану злочином в
розмірі 1020 грн., моральну шкоду в
розмірі 3000 грн. та судові витрати,
пов'язанні з наданням правової
допомоги адвоката в розмірі 2000 грн.
Просить звільнити її від сплати
судового збору на підставі п.п. 2, 10 ч. 1
ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

В судовому засіданні позивачка
зменшила розмір позовних вимог в
частині стягнення моральної шкоди та
просить суд стягнути з відповідача,
матеріальну шкоду, завдану злочином в
розмірі 1020 грн., моральну шкоду в
розмірі 2500 грн. та судові витрати,
пов'язанні з наданням правової
допомоги адвоката в розмірі 3600 грн.

В судовому засіданні позивачка суду
пояснила, що 19 травня 2013 року близько 12
год. 30 хв., гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
перебуваючи разом з нею в приміщенні
літньої кухні вчинив сварку, в ході
якої, умисно, з мотивів помсти, завдав
їй удари кулаком своєї правої та лівої
руки по голові, по верхніх і нижніх
кінцівках, а також по тулубу, внаслідок
чого вона впала на підлогу, а ОСОБА_2,
задовільнившись заподіяним їй
тілесним ушкодженням, припинив свої
протиправні дії та пішов до житлового
будинку.

Внаслідок зазначених умисних
протиправних дій відповідача - ОСОБА_2,
їй було спричинено такі тілесні
ушкодження: множинні синці на тулубі,
верхніх і нижніх кінцівках, садна
нижньої губи справа, струс головного
мозку, що підтверджується висновком
експерта за №59 від 20 травня 2013 року.

Вироком Таращанського районного суду
Київської області від 04 липня 2013 року
ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.125 КК України та
призначено йому покарання у вигляді
штрафу в розмірі 1700 грн.

Зазначений вирок не був оскаржений
засудженим ОСОБА_2 в апеляційному
порядку.

Внаслідок заподіяних їй тілесних
ушкоджень легкого ступеня тяжкості,
вона, починаючи з 20 травня 2013 року по 03
червня 2013 року фактично безперервно
перебувала на стаціонарному лікуванні
в Таращанській центральній районній
лікарні Київської області, що
підтверджується випискою із медичної
картки стаціонарного хворого від 22.04.2014
року Таращанської ЦРЛ, а також, як
наслідок пережитих травм та
психологічного стресу, вона, починаючи
з 22 квітня 2014 року по 30 квітня 2014 року
перебувала на стаціонарному лікуванні
в науково-практичному центрі
ендоваскулярної
нейрорентгенохірургії національної
академії медичних наук України, що
підтверджується випискою із медичної
картки стаціонарного хворого від 30.04.2014
року цього медичного закладу та
відповідно понесла витрати
матеріального характеру на придбання
лікарських препаратів в період її
стаціонарного лікування, перелік та
потреба в застосуванні яких зазначені
у виписці із медичної картки
стаціонарного хворого від 22.04.2014 року
Таращанської ЦРЛ та
виписці-калькуляції №252/01956 із історії
хвороби неврологічного хворого від
22.04.2014 року на загальну суму 1020 грн., що
підтверджується відповідними
розрахунковими квитанціями про
придбання ліків за період її
стаціонарного лікування, промірники
яких додані до цивільного позову.

Крім того, такими навмисними
протиправними діями ОСОБА_2 їй, як
потерпілій, окрім матеріальної
(майнової) шкоди, було заподіяно також і
моральну (немайнову) шкоду, яка полягає
у сильному фізичному болю та пережитих
нею моральних (душевних) стражданнях,
яких вона зазнала у зв'язку з
ушкодженням її фізичного здоров'я,
внаслідок умисних протиправних дій
відповідача. Вона тривалий час була
позбавлена можливості вести
нормальний спосіб свого життя:
спілкуватись з оточуючими її людьми та
своїми дітьми, а також онукою,
займатись підприємницькою діяльністю,
втратила душевний спокій та життєву
рівновагу, вимушена була
використовувати свої особисті кошти на
своє медичне лікування, а не в своїх
інтересах, для захисту своїх прав та
законних інтересів вимушена була
звертатись за правовою допомогою до
адвокатів, а тому, для відновлення
стану її душевного спокою та стану її
фізичного здоров'я, а також
встановленню рівноваги в її нормальних
життєвих зв'язках, виходячи з засад
справедливості, добросовісності та
розумності вона оцінює моральну шкоду
в сумі 2500 грн., і вважає, що такий розмір
моральної шкоди є співрозмірним,
поміркованим та реальним, а також
відповідає характеру та ступеню
перенесених нею моральних (немайнових)
страждань і повинен бути відшкодований
відповідачем в повному розмірі. Тому,
просить суд задовольнити її позовні
вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні,
будучи допитаний у відповідності ст.62
ЦПК України, позов не визнав в повному
обсязі та пояснив, що дійсно вироком
Таращанського районного суду
Київської області від 04 липня 2013 року
його було визнано винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.125 КК України та
призначено йому покарання у вигляді
штрафу в розмірі 1700 грн. Проте, уже при
викладенні обставин справи, позивачка
перекручує обставини, викладені у
вироку від 04.07.2013 року, в якому нічого не
йшлося про помсту, а вчинення
кримінального правопорушення
базувалось на існуючих неприязних
відносинах. Разом з тим самі неприязні
відносини ніяким чином не могли
послужити поштовхом для побиття
позивачки, оскільки причиною нанесення
таких ударів була схована позивачкою
кришка від автоклава, в результаті
таких навмисних дій позивачки, м'ясо, що
він мав переробити в автоклаві
зіпсувалося та він його викинув.

Крім того, внаслідок заподіяних
тілесних ушкоджень легкого ступеня
тяжкості, позивачка починаючи з 20
травня 2013 року перебувала в лікарні,
натомість він стверджує, що вже
третього дня вона не перебувала в
лікувальному закладі, а перебувала у
своєї доньки вдома, таким чином
викладені обставини, що позивачка
фактично безперервно перебувала на
стаціонарному лікуванні в
Таращанській ЦРЛ, що підтверджується
випискою із медичної картки
стаціонарного хворого від 22.04.2014 року,
не відповідає дійсності.

Крім того, вважає, що не може бути
наслідком його дій і лікування
позивачки на стаціонарному лікуванні в
науково-практичному центрі
ендоваскулярної
нейрорентгенохірургії національної
академії медичних наук України з 22
квітня 2014 року по 30 квітня 2014 року, що
підтверджується випискою із медичної
картки стаціонарного хворого від 30
квітня 2014 року, оскільки в даному
висновку не зазначено причинного
наслідку від заподіяного ушкодження.

Що стосується розрахункових квитанцій
про придбання лікарських засобів у ФОП
ОСОБА_3, наданих позивачкою, вважає, що з
даних квитанцій не можливо встановити,
коли вказані в ній лікарські засоби
придбавались, адже дані квитанції
написані вручну, такі дії можливо було
зробити і за день до звернення до суду
про стягнення матеріальної шкоди. Крім
того, з даних квитанцій не зрозуміло
хто придбавав ліки та чи дійсно вони
придбавались для лікування позивачки,
не зрозумілим є і той факт, що позивачка
будучи хворою, змогла придбати
лікарські засоби в м. Богуслав, а не за
місцем проживання.

Також заперечує і проти стягнення з
нього моральної шкоди, оскільки його
дії були спровоковані виключно самою
потерпілою, позивачкою в даному
процесі, крім того, позивачка не надала
доказів, що вона морально страждала та
з чого вона виходить при визначені
моральної шкоди в сумі 2500 грн.

Що стосується стягнення судових
витрат, а саме витрат з надання
правової допомоги адвоката, вважає їх
безпідставними. Таким чином, просить
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що він є
власником аптеки, яка розташована в
АДРЕСА_1 та здійснює роздрібну торгівлю
фармацевтичними товарами. Весною 2013
року до нього, по місцю знаходження
аптеки, підійшла молода жінка і
попросила виписати квитанції на
придбані в його аптеці медпрепарати,
оскільки її батьки перебувають в
неприязних відносинах, між ними
виникла конфліктна ситуація і в
подальшому можливий її судовий
розгляд. Він особисто виписав
квитанції, вписуючи в їх медикаменти,
які лежали в пакеті, який надала молода
жінка, особисто їх підписав та поставив
печать. Крім того, він надав їй копію
ліцензії, свідоцтва платника податків
та виписку реєстрації фізичної особи
підприємця. Квитанції видав, оскільки
його аптека має право працювати без
касового апарата. На даний час він знає,
що молода жінка, яка до нього
звернулася, є дочкою позивачки в даній
справі.

Свідок ОСОБА_4 суду показала, що вона є
дочкою позивачки та відповідача. На
даний час вона перебуває в неприязних
відносинах з батьком, відповідачем в
справі, оскільки останній 19.05.2013 року
наніс мамі тілесні ушкодження, після
чого вона потрапила на лікування в
неврологічне відділення Таращанської
ЦРЛ. Вона разом із своїм чоловіком
20.05.2013 року, за дорученням мами та за її
кошти, їздила купувати ліки в
м.Богуслав, оскільки в аптеках м.Таращі
їх не було. Вона попросила власника
аптеки виписати їй квитанції щодо
вартості придбаних ліків, оскільки так
сказала мама.

Судом встановлено, що вироком
Таращанського районного суду
Київської області від 04 липня 2013 року
ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.125 КК України та
призначено йому покарання у вигляді
штрафу в розмірі 1700 грн.

В результаті умисних протиправних дій
відповідача потерпілій ОСОБА_1 були
заподіяні тілесні ушкодження: множинні
синці на тулубі, верхніх і нижніх
кінцівках, садна нижньої губи справа,
струс головного мозку, які згідно
висновку судово-медичної експертизи №
59 від 06 червня 2013 року, відносяться до
категорії легких тілесних ушкоджень,
що спричинили розлад здоров'я понад
шість днів.

Відповідно до медичної картки
стаціонарного хворого ОСОБА_1,
оглянутої в судовому засіданні,
позивачка на кареті швидкої допомоги
була доставлена до терапевтичного
відділення Таращанської ЦРЛ 19.05.2013
року, а з 20.05.2013 року перебувала на
стаціонарному лікуванні в
неврологічному відділенні
Таращанської ЦРЛ по 03 червня 2013 року з
діагнозом струс головного мозку,
провела на лікуванні 15 ліжко-днів.

За час лікування позивачка понесла
витрати на лікування в розмірі 1020,80 грн.
(а.с. 17).

Крім того, внаслідок протиправних дій,
позивачці завдано моральну шкоду,
оскільки вона зазнала сильний
фізичний біль та пережила моральні
(душевні) страждання у зв'язку з
ушкодженням її фізичного здоров'я,
внаслідок умисних протиправних дій
відповідача. Вона тривалий час була
позбавлена можливості вести
нормальний спосіб свого життя:
спілкуватись з оточуючими її людьми та
своїми дітьми, а також онукою,
займатись підприємницькою діяльністю,
втратила душевний спокій та життєву
рівновагу, вимушена була
використовувати свої особисті кошти на
своє медичне лікування, а не в своїх
інтересах, для захисту своїх прав та
законних інтересів вимушена була
звертатись за правовою допомогою до
адвокатів.

Указані обставини встановлено з
пояснень сторін, свідків, матеріалів
цивільної справи, матеріалів
кримінального провадження №379/1133/13-к по
обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК
України, медичної картки стаціонарного
хворого неврологічного відділення
Таращанської ЦРЛ ОСОБА_1, вивчених в
судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутись до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права чи інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода,
завдана майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини, а
її розмір відповідно до ст. 23 ЦК України
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування.

Суд згідно ст. 11 п.1 ЦПК України
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вище викладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивачки про відшкодування
завданої їй матеріальної шкоди
підлягають задоволенню, оскільки в
судовому засіданні було доведено, що
позивачка перебувала на стаціонарному
лікуванні в неврологічному відділенні
Таращанської ЦРЛ з 20.05.2013 року по 03.06.2013
року та витратила власні кошти на
придбання наступних медичних
препаратів: фізичний розчин, 15 флаконів
на суму 61,50 грн.; системи 15 шт. вартістю
34,50 грн.; церебролізин 15 амп вартістю 225
грн.; дексалгін 15 амп вартістю 90 грн.;
тризипін 15 амп вартістю 108 грн.; армадін
15 амп вартістю 235,50 грн.; лазікс 15 амп
вартістю 57 грн.; аспаркам 15 амп вартістю
16,50 грн.; магнезія 15 амп вартістю 13,50
грн.; неокарділ 30 табл. вартістю 28,20 грн.;
кавітон 45 табл вартістю 83,40 грн.;
тридуктан 30 таб вартістю 46,40 грн.;
шприци 20,0 - 15 шт. вартістю 6 грн.; шприци
5,0 - 15 шт. вартістю 6 грн.; вата вартістю
1,30 грн.; спирт вартістю 8 грн. Всього на
суму 1020,80 грн. ( а.с.15,17).

Твердження відповідача щодо того, що
позивачка не могла придбати дані
препарати в м.Богуслав, перебуваючи на
стаціонарному лікуванні,
спростовуються показами позивачки,
свідка ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Крім того, суд вважає, що розрахункові
квитанції серій АЮАА №240326, 240327, 240328,
видані ФОП ОСОБА_3 є належним та
допустимим доказом у справі та не
викликають сумнівів.

Твердження відповідача щодо того, що
позивачка постійно не перебувала на
стаціонарному лікуванні в
Таращанській ЦРЛ з 20.05.2013 року по 03.06.2013
року, а перебувала за місцем проживання
їх дочки ОСОБА_5, нічим не доведені в
судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із пошкодженням її
майна.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в
п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.95 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», розмір
відшкодування суд визначає в межах
заявлених позовних вимог залежно від
характеру та обсягу заподіяних
позивачеві фізичних та моральних
страждань, з урахуванням в кожному
випадку ступеня вини відповідача та
інших обставин.

Тому, суд вважає, що неправомірними
діями відповідача, позивачці було
завдано моральну шкоду, розмір якої
слід оцінити в 500 грн.

Витрати, понесені позивачкою на
правову допомогу, суд вважає, що слід
стягнути з відповідача, оскільки вони
є обґрунтованими та їх розмір
доведений в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 62, 88, 212, 213, 215, 218
ЦПК України, ст.ст.22, 23, 1166, 1167 ЦК України,
постановами Пленуму Верховного Суду
України: №4 від 31.03.95 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», № 2 від
12.06.2009 року «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» ст.ст.1,2 Закону
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах», Законом України «Про
державний бюджет України на 2014 рік»,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої злочином
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду в розмірі 1020 грн.,
моральну шкоду в розмірі 500 грн. та
судові витрати пов'язані з наданням
правової допомоги адвоката в розмірі
4141,20 грн.

В решті відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Звільнити сторони від сплати судового
збору.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
шляхом подання до Таращанського
районного суду апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Повне рішення виготовлене 12.08.2014 р.

Головуючий:
Потеряйко С. А.