Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/3193/14р.
Головуючий у 1-й інстанції
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова
О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Мельнику
З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК»

на рішення Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 09 квітня 2014 року

у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2011 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В позові, уточненому в ході судового
розгляду зазначало, що 09 лютого 2006р. між
банком та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір ZPSOGK48520301, відповідно
до якого банк надав ОСОБА_4 кредит у
вигляді не відновлюваної кредитної
лінії у розмірі 182310 грн., з яких 154500 грн.
на придбання нерухомості та 27810 грн. на
сплату страхових платежів, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 1% на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, на строк до
09.02.2026р. Відповідно до п. 1.1 кредитного
договору відповідач зобов'язаний в
період з 9 по 16 число кожного місяця
виплачувати банку кошти в сумі 2568,91 грн.
для погашення заборгованості за
кредитом, що складається з
заборгованості по кредиту, відсоткам,
винагороди та комісії. Згідно п.3.2
договору, при порушенні відповідачем
забов'язань по погашенню кредиту,
передбачених п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3. кредитного
договору, відповідач сплачує відсотки
за користування кредитом у подвійному
розмірі на місяць, нараховані від суми
непогашеної в строк заборгованості за
кредитом. Згідно з п, 4.1 кредитного
договору відповідач за порушення
термінів оплати відсотків зобов'язаний
сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми
простроченого платежу.

Позивач вказує, що зобов'язання за
вказаним кредитним договором були
забезпечені договором іпотеки
АДРЕСА_1. Відповідач належним чином не
виконувала свої зобов'язання за
кредитним договором, заборгованість за
тілом кредиту, відсоткам та пені вчасно
не погашала, у зв'язку з чим станом на
19.08.11р. у неї утворилася заборгованість
в сумі 52562,90 грн., яка складається: з
заборгованості за тілом кредиту у сумі
18709, 34 грн., заборгованості за
відсотками в сумі 18177,14 грн. та пені в
сумі 15676,42 грн.

Посилаючись на викладені обставини,
просив стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за
вказаним кредитним договором в сумі
52562,90 грн., а також судовий збір в сумі
534,13 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 120 грн.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 09 квітня 2014 року в
задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на незаконність,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справ,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
задовольнити в повному обсязі.

Представником ОСОБА_4 надані
заперечення на спростування доводів
апеляційної скарги.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта Ковалишкіна В.В.,
представника відповідача ОСОБА_7,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та відповідні
правовідносини.

09 лютого 2006р. між банком та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір ZPSOGK48520301,
відповідно до якого банк надав ОСОБА_4
кредит у вигляді не відновлюваної
кредитної лінії у розмірі 182310 грн., з
яких 154500 грн. на придбання нерухомості
та 27810 грн. на сплату страхових
платежів, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 1% на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом, на строк до 09.02.2026р.

Зі згоди банку відповідачка 28.12.2006р.
продала іпотечну квартиру за 151500грн.
для погашення заборгованості за
вказаним договором. Кошти були
розподілені банком за складовими
заборгованості.

Згідно висновку судової економічної
експертизи від 27.11.2013р. заборгованість
за кредитом у сумі 52562,90грн., яку позивач
просив стягнути на свою користь, не
підтверджена документально. Після
проведення розрахунків після продажу
іпотечної квартири станом на 10.01.2007р.
заборгованість за кредитним договором
складала 9830,90грн.

Суд першої інстанції при вирішенні
спору вірно послався на ст.ст. 526, 527,
1048-1050, 1054 ЦК України, з системного
аналізу яких вбачається, що
зобов'язання за договором, у тому числі
за договором кредиту, за яким
кредитодавець надає кошти, а
позичальник зобов'язується їх
повернути за сплатою процентів, є
обов'язковими для виконання сторонами,
має виконуватися належним чином, з
застосуванням відповідальності за
порушення грошового зобов'язання.

Є правильним застосування судом першої
інстанції наслідків пропуску строку
позовної давності за заявою
відповідачки.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки. Згідно з частиною 5 статті 261
ЦК України за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

З огляду на те, що у зобов'язальних
правовідносинах наслідком невиконання
або неналежного виконання боржником
зобов'язання є порушення суб'єктивного
права кредитора, початком перебігу
строку позовної давності є момент
порушення цього права, беручи до уваги
те, коли він довідався або міг
довідатися про його порушення.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Як встановлено судом, після прийняття
банком для погашення кредитних
зобов'язань коштів від продажу
іпотечної квартири станом на 10.01.2007р.
заборгованість склала 9830,90грн., в
погашення якої жодного платежу
відповідачка не здійсняла.

Відтак, із зазначеної дати почався
перебіг строку позовної давності та
сплив 11.01. 2010 року.

Позов пред'явлено 22.09.2011р. Поважних
причин пропуску строку позовної
давності банк не наводить.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідачка до ухвалення судом
рішення заявила про застосування
строків позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погоджується апеляційний суд,
обґрунтовано вважав, що вимоги банку не
підлягають задоволенню у зв'язку зі
спливом строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги, де банк не
погоджується з встановленими судом
обставинами, оскільки за вищевказаним
договором строк повернення кредиту
встановлений 09.02.2026р. не спростовує
висновки суду, оскільки суперечить
правовій позиції постанови Верховного
Суду України від 06.11.2013р. у справі
№6-116цс13, прийнятій за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для усіх судів
України, які зобов'язані привести свою
практику у відповідність з рішенням
Верховного Суду України.

Зокрема, вказано, що зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони встановили як строк дії
договору - до моменту виконання
сторонами в повному обсязі взятих на
себе зобов`язань (п.5.1), так і строки
виконання зобов`язань зі щомісячним
погашенням платежів (п.1.1), останній з
яких у визначеній сумі підлягав
виконаню в строк до 09.02.2026р.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов`язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов`язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов`язання згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України
спливає у відповідне число останнього
місяця строку.

Як встановлено судом, відповідачка
перестала виконувати щомісячні
зобов`язання з січня 2007р., у той час як з
вимогами про стягнення заборгованості
за кредитом та з вимогами про
дострокове повернення кредиту банк
звернувся у вересні 2011 року.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої хаявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов`язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов`язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред`явити
вимогу про виконання зобов`язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давностів пов`язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свілчать про порушення прав особи (ст.261
ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє правог в примусовому
порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом
встановлено, що згідно з умовами
кредитного договору (п.1.1) позичальник
зобов`язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) у встановленому розмірі та в
строки, визначені кредитором та
щомісячно сплачувати проценти за
користування кредитом, а також
встановлено відповідальність за
порушення своєчасності повернення
кредиту та процентів за кооистування
ним.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостіні зобов`язання, які
деталізують обов`язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостінй
відповідальність за невиконання цього
обов`язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок пербігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
йолго погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору огвашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
з 9 по 16 число кожного місяця, початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов`язань.

У зв`язку з наведеним доводи
апеляційної скарги про початок
перебігу позовної давності з 09.02.2026р. з
визначеної дати закінчення дії
кредитного договору та про відсутність
підстав для застосування позовної
давності до вимог банку не
спростовують висновки рішення суду
першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про
порушення ст. ст. 5,10,11, 213 ЦПК України не
містять обґрунтування, що саме в
рішення суду не відповідає цим нормам
процесуального права, як вплинуло на
ухвалення рішення. Зі справи та за
результатами апеляційного розгляду
видно, що ці доводи не підтверджуються,
а тому не дають підстав для висновку
щодо незаконності чи неправильності
зазначеного судового рішення.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 09 квітня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: