У Х В А Л А

Іменем України

29 липня 2014 року
м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області
в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Дроботі В. В., Власова С. О.

при секретарі - Саварина Т. І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1,
від імені якої діє її представник
ОСОБА_2, на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 20 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
Ужгородська районна державна
нотаріальна контора, про визнання
недійсним договору дарування частини
житлового будинку, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2007 року ОСОБА_5, ОСОБА_1
пред'явили позов до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання договору дарування частини
житлового будинку недійсним.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, мати
позивачів та відповідачки ОСОБА_3 Після
її смерті відкрилася спадщина на 4/6
частини житлового будинку по АДРЕСА_1. В
межах встановленого строку позивачі
звернулися до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини за
законом. Проте, під час оформлення
спадщини позивачам стало відомо, що
належну матері частку житлового
будинку вона подарувала відповідачці
ОСОБА_3 та її дочці ОСОБА_4

Позивачі вважають, що укладаючи цей
договір дарування їх матір ОСОБА_6 не
усвідомлювала значення своїх дій,
оскільки мала похилий вік та
хворобливий стан. Починаючи з 2001 року
мати неодноразово лікувалася у
медичних закладах та перенесла ряд
захворювань, в тому числі пов'язаних з
порушенням психіки.

У зв'язку з цим позивачі просили
визнати укладений договір дарування
частини житлового будинку недійсним.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду від 9 квітня 2013 року позовну заяву
залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 18 червня 2013
року ухвалу суду першої інстанції
скасовано, а справу в частині ОСОБА_1
направлено до суду першої інстанції
для продовження розгляду.

Протягом розгляду справи позивачка
ОСОБА_1 збільшила розмір своїх позовних
вимог, просила визнати недійсним
договір дарування частини житлового
будинку, визнати недійсним заповіт,
визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про право власності на
частку в майні подружжя, визнати
недійсним та скасувати свідоцтво про
право на спадщину за законом і визнати
її спадкоємницею майна за померлим
батьком.

До участі в справі в якості третьої
особи, що не заявляє самостійних вимог,
залучено Ужгородську районну державну
нотаріальну контору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 20 березня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору дарування частини
житлового будинку - відмовлено
(а.с.233-235).

Додатковим рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 13 травня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_1 про
визнання недійсним заповіту, визнання
недійсним та скасування свідоцтво про
право власності на частку в майні
подружжя, визнання недійсним та
скасування свідоцтво про право на
спадщину за законом і визнання ОСОБА_1
спадкоємницею майна за померлим
батьком - відмовлено (а.с.246-247).

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1
просить скасувати основне рішення від
20 березня 2014 року, оскільки вважає, що
воно ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
є незаконним та необґрунтованим.

Додаткове рішення ніким, у тому числі
позивачкою, не оскаржено.

Апелянт стверджує, що під час
оформлення заповіту та укладення
договору дарування ОСОБА_6 не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, оскільки хворіла на
психічне захворювання, що підтвердив і
свідок ОСОБА_5

Водночас апелянта вказує на те, що
медична картка померлої була передана
відповідачці ОСОБА_3, передати її суду
остання відмовляється, тому провести
судово-психіатричну експертизу в цій
справі неможливо (а.с.238-239).

Дослідивши зібрані у справі матеріали,
вислухавши пояснення присутніх
учасників, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів
(стаття 57 ЦПК України).

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування
(стаття 58 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (стаття 59 ЦПК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (стаття 60 ЦПК України).

З матеріалів справи слідує, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, мати
позивачки ОСОБА_1 та відповідачки
ОСОБА_3

Позивачка стверджує, що після смерті
ОСОБА_6 відкрилася спадщина, до складу
якої входить 4/6 частини житлового
будинку по АДРЕСА_1. Спадкоємцями є діти
померлої, у тому числі й позивачка.

При цьому, позивачка стверджує, що
договір дарування від 2 грудня 2002 року
(а.с.33), укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з
одного боку і ОСОБА_4 з іншого, є
недійсним оскільки в момент його
укладення померла не могла розуміти
значення своїх дій та керувати ними,
так як мала похилий вік та хворобливий
стан, неодноразово лікувалася у
медичних закладах та перенесла ряд
захворювань, в тому числі пов'язаних з
порушенням психіки.

Такі твердження достатніми та
належними доказами не доведені.
Посмертна судово-психіатрична
експертиза в даній справі не
проводилася, оскільки відсутні
оригінали медичної документації
(амбулаторні картки, історії хвороб).

В судовому засіданні в апеляційній
інстанції представник відповідачки
ОСОБА_7 пояснив, що дійсно медичні
документи померлої були передані його
довірительці, оскільки остання є її
дочкою та проживала з нею до її смерті.
У подальшому ці документи були
втрачені: відповідачка не була
зобов'язана їх зберігати та не вважала,
що вони будуть необхідні.

В суді апеляційної інстанції
клопотання про проведення експертизи
апелянт також не заявляв, додаткових
доказів на підтвердження своїх
тверджень не подавав. Показів свідка
ОСОБА_5 для встановлення відповідного
факту є недостатньо, і ці покази не є
конкретними.

Крім того, ще до укладення спірного
договору дарування, ІНФОРМАЦІЯ_2
померла ОСОБА_6 склала заповіт на
користь відповідачки ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення про відмову в позові
суд першої інстанції правильно
встановив фактичні обставини справи,
визначив характер правовідносин та
прийшов до висновку, що позовні вимоги
не доведені.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
зміни чи скасування немає, а доводи
апеляційної скарги, на думку колегії
суддів, не є істотними.

Додаткове рішення по справі не
оскаржено, а тому не переглядається у
даному апеляційному провадженні.

Керуючись статтею 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені
якої діє її представник ОСОБА_2, -
відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 20 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
____________

Судді
____________

____________