Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1235/14-ц

05 вересня 2014 року
Богородчанський районний суд
Івано-Франківської області

в складі
головуючого-судді: Битківського Л.М.

з участю
секретаря Дякун М.В.

представника
позивача ОСОБА_1

представника органу опіки і

піклування Богородчанської

райдержадміністрації
Мислінської Р.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Богородчанського районного суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в
інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про позбавлення батьківських
прав, -

встановив:

ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до
ОСОБА_5 про позбавлення його
батьківських прав стосовно
малолітнього сина ОСОБА_4

Заявлені вимоги позивачка мотивувала
тим, що батько протягом усього часу з
моменту народження дитини ухиляється
від виконання своїх обов'язків щодо
виховання та матеріального утримання
дитини.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримала і пояснила, що відповідач
являється батьком народженого у шлюбі
з ОСОБА_3 сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
Шлюбні стосунки сторонами фактично
розірвано в 2006 році, а офіційно
припинення шлюбу зареєстровано у 2007
році. На момент розірвання шлюбних
стосунків синові було сім місяців. З
того часу відповідач, як батько,
повністю усунувся від процесу
виховання і утримання дитини. Так,
через відсутність будь якої
ініціативи щодо участі по утриманню
дитини, за зверненням матері 18.07.2008 року
судом постановлено рішення про
стягнення з відповідача аліментів на
утримання сина в розмірі ? частки від
усіх видів його заробітку. Однак від
сплати присуджених аліментів
відповідач систематично ухиляється, у
зв'язку з чим всі матеріальні витрати
несе позивачка. Для забезпечення
добробуту дитини, позивачка змушена
була виїхати на роботу закордон, однак
постійно спілкується з сином,
регулярно приїжджає, забезпечує його
оздоровлення, відпочинок, тощо.

Попри те, що відповідач проживає з
сином в одному селі, він жодного разу з
2006 року не бачив сина, ніколи не був у
нього ні вдома, ні в школі. Протягом 9
років відповідач не дбає про фізичний і
духовний розвиток дитини, навчання, не
цікавився здоров'ям сина, його
інтересами, внутрішнім світом, не
приділяв жодної уваги його розвитку як
особистості. Батько не згадував про
сина навіть у день його народження,
внаслідок чого дитина зазнавала
моральних страждань. В 2008 році
позивачка уже зверталась до суду з
заявою про позбавлення батьківських
прав відповідача, але через хворобу не
могла довести цю справу до завершення,
у зв'язку з чим позов був залишений без
розгляду. Однак навіть після цього
відповідач не змінив своєї поведінки
та відношення до сина. Відповідач веде
аморальний спосіб життя, зловживає
спиртним, неодноразово притягувався
правоохоронними органами до
адміністративної відповідальності.

На даний час протягом останніх кількох
років позивачка на законних підставах
живе і працює у Італії. Маючи намір
більше часу проводити з сином, хоче
забирати його до себе на канікулах,
подорожувати з ним, оздоровлюватись на
морі. Однак спроби отримати дозвіл від
батька на виїзд дитини закордон
закінчились безрезультатно.
Відповідач зловживає своїми
батьківськими правами. Денис знає
відповідача лише за фотографією, не має
до відповідача жодних синівських
почуттів, не сприймає його як батька.
Вважає, що позбавлення батьківських
прав буде відповідати інтересам
дитини.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час і місце судового
розгляду повідомлявся у встановленому
законом порядку, про причини неявки суд
не повідомив, у зв'язку з чим судом
постановлено ухвалу про розгляд справу
у порядку заочного провадження.

Представник органу опіки та піклування
Богородчанської райдержадміністрації
Мислінська Р.М. в судовому засіданні
заявлені позивачкою вимоги підтримала.
Вказала, що дане питання було предметом
детального вивчення та обговорення на
засіданні комісії з питань захисту
прав дитини районної державної
адміністрації. Комісією встановлено,
що зі сторони відповідача дійсно
практично з народження дитини мало
місце ухилення від виконання своїх
батьківських обов'язків. В 2008 році
орган опіки та піклування уже давав
свій висновок про доцільність
позбавлення відповідача батьківських
прав. З того часу ОСОБА_5 своєї
поведінки і відношення до дитини не
змінив. Тому, орган опіки та піклування
прийняв рішення про доцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_5

Заслухавши думку сторін, пояснення,
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 СК України мати і
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини. Розірвання шлюбу між
батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України
визначено обов'язки батьків щодо
виховання та розвитку дитини. Зокрема,
крім іншого, батьки зобов'язані
виховувати дитину в дусі поваги до прав
та свобод інших людей, піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток. Батьки
зобов'язані забезпечити здобуття
дитиною повної загальної середньої
освіти, готувати її до самостійного
життя. Передача дитини на виховання
іншим особам не звільняє батьків від
обов'язку батьківського піклування
щодо неї.

Виходячи зі змісту норм Сімейного
кодексу України та відповідно до п.15
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30.03.2007 року №3 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав», батьківськими
правами, яких може бути позбавлено
особу є, фактично, право на виховання
дитини, захист її інтересів, на
відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно утримують її, та ін.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 164
Сімейного кодексу України, мати і
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вони
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач ОСОБА_5 є батьком
малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 У
семимісячному віці батько залишив
малолітнього сина та матір і ухилявся
від виконання своїх батьківських
обов'язків по вихованню та
матеріальному утриманню дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення повноліття. Способи
виконання батьками обов'язку
утримувати дитину визначені у ст.181 СК
України.

Як встановлено судом, відповідач
злісно ухилявся від свого обов'язку по
утриманню сина. Так, в 2008 році рішенням
Богородчанського районного суду
постановлено стягувати з відповідача в
користь ОСОБА_6 на утримання сина
аліменти в розмірі ? частини всіх видів
його заробітку. Однак відповідач
ухиляється від сплати аліментів, має
значну заборгованість, що підтверджено
інформацією державної виконавчої
служби Богородчанського районного
управління юстиції №04-27/290 від 18.07.2014 р.
В добровільному порядку відповідач
коштів на утримання дитини не
передавав. Таким чином обов'язок
утримання дитини повністю ліг на матір
та її родичів, які опікуються дитиною.

Відповідач не цікавиться життям сина,
духовним та культурним розвитком
дитини. Жодного разу з моменту
припинення шлюбних стосунків, а це
більше 8 років, він не бачив сина, не
виявив інтересу до нього. Між батьком
та сином немає жодних почуттів,
притаманних батьківсько-синівським
відносинам. Вказані обставини
підтвердили в судовому засіданні
допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Таким чином, узагальнюючи досліджені
обставини справи, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_5 як батько, не
піклувався про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя, не
забезпечував необхідного харчування,
медичного догляду, лікування дитини. Не
спілкувався з сином, не виявляв
інтересу до його проблем, не створював
умов для отримання освіти.

Наведені обставини в судовому
засіданні підтвердили сторонни, свідки
та доводяться зібраними письмовими
матеріалами справи. Таке відношення
відповідача стало результатом
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Висновок органу опіки та піклування
про доцільність позбавлення
батьківських прав підтвердила у
судовому засіданні представник органу
опіки і піклування.

Відповідно до ст.6 Декларації прав
дитини від 20.11.1959 року, дитина для
повного і гармонійного розвитку
особистості потребує любові та
розуміння. Вона повинна, коли це
можливо, рости під опікою своїх батьків
чи у всякому випадку в атмосфері любові
і моральної та матеріальної підтримки.
Малолітня дитина не може бути
розлучена з матір'ю, крім виключних
випадків.

Зважаючи на ту обставину, що позивачка
більшість часу проживає закордоном, а
відповідач, шляхом маніпулювання
своїми батьківськими правами, чинить
перешкоди матері у можливості спільно
з сином виїжджати на відпочинок,
подорожувати, відвідувати матір за
місцем її проживання, зважаючи на
ставлення відповідача до виконання
свої батьківських обов'язків, які він
ігнорує протягом тривалого часу, суд
вважає за можливе позбавити його
батьківських прав стосовно
малолітнього сина ОСОБА_4.

На підставі наведеного, ст.ст.150, 164, 165
Сімейного кодексу України, керуючись
ст.ст.213-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити. Позбавити ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав щодо
малолітнього сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Копію рішення направити органу опіки
та піклування Богородчанської
райдержадміністрації та державному
органу реєстрації актів цивільного
стану за місцем реєстрації народження
дитини.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10
днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене іншими
сторонами в апеляційному порядку до
апеляційного суду Івано-Франківської
області через суд першої інстанції
шляхом подання в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Головуючий
Битківський Л.М.