Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/3748/14
Головуючий у 1 інстанції: Зимогляд В.В.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року

місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Онищенко
Е.Асуддів:Ломейко В.О. Кухаря С.В.при
секретаріКамінській О.Є.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 22 жовтня 2013 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_6,
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року Публічне акціонерне
товариство "ТАСкомбанк" (далі - АТ
"ТАСкомбанк"), посилаючись на неналежне
виконання ОСОБА_7 умов кредитного
договору від 02 серпня 2007 року №
КФ(03)267-07, звернулося до суду з позовом, у
якому у рахунок погашення 532 660 грн 75
коп. заборгованості за вказаним
договором просило звернути стягнення
на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1,
яка належить на праві власності
відповідачам, шляхом проведення
прилюдних торгів, встановивши
початкову ціну предмета іпотеки на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 22 жовтня 2013 року позов
задоволено. Звернуто стягнення на
предмет іпотеки: на квартиру, загальною
площею 61,4 кв. м., житловою площею 43,9
кв.м., що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 та ОСОБА_5,
передане в іпотеку відповідно до
іпотечного договору № ЗФ (03)267-07 від 02
серпня 2007 року на користь AT
«ТАСКОМБАНК» в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ КФ(03)267-07 від 02 серпня 2007 року, а саме
532660,75грн., з яких: заборгованість за
кредитом 142500 грн., заборгованість за
відсотками 150854,43 грн., пеня 239306,32 грн.
шляхом проведення прилюдних торгів та
встановити початкову ціну предмету на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі, оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій. Вирішено питання про
судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_5 в особі представника
ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст.ст. 212- 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про задоволення позову.

Судом встановлено, що 02 серпня 2007 року
між АБ "ТАС-Бізнесбанк",
правонаступником якого є АТ
"ТАСкомбанк", та ОСОБА_7 було укладено
кредитний договір № ЗФ (03) 267-07, згідно з
умовами якого банк надав останньому
кредит у розмірі 150 тис. грн. на
задоволення споживчих потреб зі
сплатою відсотків відповідно з
графіком погашення заборгованості, з
кінцевим терміном повернення до 01
серпня 2017 року, а ОСОБА_7 зобов'язався
повернути кредит та сплатити відсотки
за користування ним.

Із метою забезпечення виконання
вказаного кредитного договору 02 серпня
2007 року між АБ "ТАС-Бізнесбанк" та
ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки №
3Ф(03)267-07, відповідно до умов якого
остання надала в іпотеку банку
квартиру АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, АТ
"ТАСкомбанк" посилалось на те, що ОСОБА_7
зобов'язання за вказаним кредитним
договором належним чином не виконував,
внаслідок чого станом на 04 квітня 2013
року виникла загальна заборгованість у
сумі 532 660 грн. 75 коп., яку позивач просив
стягнути на свою користь шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
відповідно до Закону України "Про
іпотеку" та іпотечного договору.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України "Про
іпотеку" визначено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення
на предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Із іпотечного договору від 02 серпня 2007
року № 3Ф(03)267-07 вбачається, що об'єкт
нерухомості, що передається в іпотеку,
належить іпотекодавцю ОСОБА_6 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину від 08 лютого 2003 року,
посвідченого державним нотаріусом
Мелітопольської державної
нотаріальної контори Запорізької
області Мелихіною Т. А., яке
зареєстровано в реєстрі за № 4-256.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 09 квітня 2012 року свідоцтво
про право на спадщину за законом від 08
лютого 2003 року, видане на ім'я ОСОБА_6,
визнано недійсним в частині ? частини
квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_5
право власності в порядку спадкування
за законом після смерті 31 липня 2001 року
ОСОБА_10 на ? частину вказаної квартири
(а. с. 107).

Із інформаційної довідки з реєстру
прав власності на нерухоме майно
вбачається, що 22 червня 2012 року право
власності на ? частину вказаної
квартири на підставі рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 09 квітня 2012
року зареєстроване за ОСОБА_5 (а. с. 47).

Предметом іпотечного договору була
спірна квартира в цілому, а сам
іпотечний договір ніким не оспорювався
та є чинним.

Представником ОСОБА_5 вказано, що
позовів про визнання вказаного
договору недійсним повністю чи в
частині до суду не подавалось.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону
України "Про іпотеку" частина об'єкта
нерухомого майна може бути предметом
іпотеки лише після її виділення в
натурі і реєстрації права власності на
неї як на окремий об'єкт нерухомості,
якщо інше не встановлено цим Законом.

З огляду на таке, та за відсутності
вимоги ОСОБА_5 про визнання недійсним
іпотечного договору, висновки суду
першої інстанції про задоволення
позову є вірними.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції вірно
виходив із того, що ОСОБА_7 належним
чином не виконує умови кредитного
договору, тому відповідно до положень
Закону України "Про іпотеку"
іпотекодержатель має право
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки та
реалізації його з прилюдних торгів.

Доводи скарги не спростовують вірних
висновків суду першої інстанції.

Таким чином колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не дають
підстав, для визнання рішення суду
першої інстанції таким, що ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
скасування чи з міни цього рішення
немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів. -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 22 жовтня 2013 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: