інстанції - Клименко А. Я.Номер
провадження 22-ц/788/1192/14 Суддя-доповідач -
Лузан Л. В. Категорія - 43
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Сибільової Л. О. , Криворотенка
В. І.

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства "ПроКредит
Банк"

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 11 квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Виконавчого комітету Сумської міської
ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

треті особи: Управління обліку,
розподілу та приватизації житла,
Комунальне підприємство "Сумижитло"
Сумської міської ради, Відділ
державної виконавчої служби Сумського
міського управління юстиції, Приватне
підприємство "Спеціалізоване
підприємство Юстиція", Публічне
акціонерне товариство "ПроКредит Банк",

про визнання приватизації житла
недійсною, визнання незаконним та
скасування розпорядження та визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на житло,

в с т а н о
в и л а :

Рішенням суду від 11 квітня 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволений.

Визнано недійним та скасовано
Розпорядження № 978 відділу
комунального майна міськвиконкому від
28 березня 1997 року про передачу у
спільну сумісну власність ОСОБА_4,
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1;

визнано недійним та скасовано
свідоцтво про право власності на житло
від 04 квітня 1997 року, зареєстроване
обласним бюро технічної
інвентаризації за реєстраційним
номером 162 про передачу у власність
ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 квартири
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду і
постановлення нового рішення про
задоволення позовних вимог з тих
підстав, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, що у справі не були доведені
обставини, що мають значення для
справи, які суд визнав встановленими,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи та що судом були
порушені норми матеріального і
процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається наступне.

ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а
також сестрою ОСОБА_6 (а.с.7-9).

У березні 1997 року до управління
комунальної власності та приватизації
Сумського міськвиконкому від наймача
квартири ОСОБА_4 надійшла заява за
підписом ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про
приватизацію квартири (а.с.30).

Разом із заявою органу приватизації
була подана довідка про склад сім'ї
наймача ізольованої квартири № 46 від 12
березня 1997 року, видана Сумським
міським житловим виробничим
ремонтно-експлуатаційним управлінням,
згідно якої у квартирі АДРЕСА_1
мешкають і мають право на житло три
особи: ОСОБА_4 (основний наймач), ОСОБА_5
(дружина) та ОСОБА_6 (син) (а.с.31).

28 березня 1997 року розпорядженням № 978
міськвиконкому передано у спільну
сумісну власність ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.29). У
відповідності до вказаного
розпорядження відділом комунального
майна міськвиконкому видане свідоцтво
від 04 квітня 1997 року про право
власності на житло, яке зареєстроване
обласним бюро технічної
інвентаризації за реєстраційним
номером 162 (а.с.10).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, пославшись на ст. 8 Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду" виходив з того, що
письмова згода на приватизацію житла, в
якому проживають декілька осіб, є
обов'язковою, відсутність згоди на
приватизацію хоча б одного з членів
сім'ї наймача квартири є підставою для
визнання приватизації такою, що не
відбулась.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, правильно встановивши
фактичні обставини справи та давши
правильну оцінку всім зібраним у
справі доказам, дійшов обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
задоволення позову. При цьому колегія
суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 ч.ч.4, 5 ст. 5, ст. 8
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду" від 19
червня 1992 р. N 2482-XII наймачі квартир
(будинків) державного житлового фонду
та члени їх сімей, які постійно
проживають у квартирі разом із
наймачем або за якими зберігається
право на житло, мають право на
приватизацію займаних квартир шляхом
передачі їм цих квартир в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
даній квартирі, в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, на підставі рішення
відповідного органу приватизації.
Право на приватизацію квартир
(будинків) державного житлового фонду з
використанням житлових чеків
одержують громадяни України, які
постійно проживають в цих квартирах
(будинках) або перебували на обліку
потребуючих поліпшення житлових умов
до введення в дію цього Закону. Кожний
громадянин України має право
приватизувати займане ним житло
безоплатно в межах номінальної
вартості житлового чека або з
частковою доплатою один раз.

Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Як на підставу для задоволення позову
позивачка посилалась на те, що вона
разом з батьками та братом по ордеру
отримувала спірну квартиру, в кінці
1980-х років виїжджала разом з чоловіком
за кордом, але у 1991 році повернулась у
спірну квартиру, прописалась у ній і до
теперішнього часу названа квартира
являється єдиним постійним місцем її
проживання. У листопаді 2013 року їй
випадково стало відомо про те, що
спірну квартиру примусово
реалізовують з прилюдних торгів як
таку, що перебуває у іпотеці ПАТ
"ПроКредит Банк". Кріт того, її брат -
ОСОБА_6 їй повідомив про те, що вона не
має права на спірну квартиру, так як не
приймала участі у її приватизації.

Доводячи факт проживання у спірній
квартирі, позивачка надала суду
оригінал свого паспорта, у якому
компетентним органом зроблений запис
про те, що з 06 серпня 1991 року і до
теперішнього часу вона прописана
(зареєстрована) у спірній квартирі -
АДРЕСА_1, яка є єдиним місцем її
проживання.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник ПАТ "ПроКредит
Банк" пояснив, що оскаржуваним рішенням
суду порушуються права Банку, т.я.
квартира АДРЕСА_1 являється предметом
договору іпотеки, укладеного 20.09.2004 р.
між ПАТ "ПроКредит Банк" та майновими
поручителями ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (ас.
203,204).

Як на підставу для скасування рішення
суду ПАТ "ПроКредит Банк" посилається
на неповно з'ясовані судом обставини
справи та на те, що під час розгляду
справи судом не встановлено
неправомірності дій органу, який
займався приватизацією спірної
квартири.

Переглядаючи законність
постановленого у справі рішення,
колегія суддів, окрім іншого, приймала
до уваги й те, що виходячи з аналізу
змісту Закону "Про приватизацію
державного житлового фонду" у
поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК
України, ст. 17 ЦК УРСР, чинної на час
виникнення спірних правовідносин,
місцем проживання особи визнається те
місце, де громадянин постійно або
переважно проживає, має передбачені ст.
64 ЖК України права користування цим
приміщенням і на яке за особою
зберігається це право і при тимчасовій
відсутності, а відтак і право на
приватизацію разом з іншими членами
сім'ї.

Приймаючи до уваги, що суд першої
інстанції з достатньою повнотою не
досліджував питання про місце
постійного проживання позивачки в
період часу приватизації спірної
квартири, та керуючись положеннями ч.4
ст. 10 ЦПК про те, що суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, -
колегія суддів під час розгляду справи
у суді апеляційної інстанції
запропонувала сторонам надати докази з
цього приводу.

При цьому колегія суддів звернула
увагу сторін у справі на положення :

- ч.ч.1, 2, 3 ст. 10 ЦПК про те, що цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом;

- ч.1 ст. 11 ЦПК про те, що суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

При цьому колегія суддів задовольнила
всі заявлені представником ПАТ
"ПроКредит Банк" клопотання про
витребування доказів, які стосувались
з'ясування питання про постійне місце
проживання позивачки в період
приватизації спірної квартири; крім
того, запропонувала і позивачці надати
докази стосовно з'ясування названого
питання.

Як судом першої інстанції, так і судом
апеляційної інстанції перевірялись
обставини, пов'язані з невідповідністю
даних прописки позивачки та її сина за
даними паспортної служби міліції та
паспортистки житлово-експлуатаційної
організації, а саме :

- у поквартирній карточці
житлово-експлуатаційної організації
після 1988 року відсутні записи про
прописку позивачки та її сина у спірній
квартирі;

- в той же час у паспорті позивачки та її
сина стоїть штамп Зарічного РВ СМУ УМВС
України в Сумській області про їх
прописку (реєстрацію) у спірній
квартирі : позивачки - з 06 серпня 1991
року, її сина ОСОБА_8 - з 21 вересня 2007
року.

Відповідно до Положення про паспортну
систему в СРСР, затв. Постановою Ради
Міністрів СРСР від 28 серпня 1974 року № 677
:

"п. 4. В паспортах граждан производятся
отметки, в том числе, о прописке и
выписке - органами внутренних дел и
лицами, уполномоченными на то
исполнительными комитетами сельских,
поселковых Советов депутатов
трудящихся .

п. 6. Граждане подлежат в установленном
порядке прописке по месту жительства, а
также прописке или регистрации по
месту временного проживания и выписке
при выезде из места жительства.

Прописка, регистрация и выписка
граждан производятся в соответствии с
законодательством Союза ССР.

п. 22. Граждане прописываются по месту
жительства.

п. 24. Прописка и выписка граждан в
городах, а также в поселках городского
типа и сельских населенных пунктах, в
которых имеются органы внутренних дел,
а также в населенных пунктах,
расположенных в пограничной зоне,
производятся органами внутренних дел,
в остальных поселках городского типа и
сельских населенных пунктах - лицами,
уполномоченными на то исполнительными
комитетами сельских, поселковых
Советов депутатов трудящихся.

п. 26. Граждане, подлежащие прописке,
обязаны в 3-дневный срок со дня прибытия
сдать документы на прописку лицам,
ответственным за соблюдение правил
паспортной системы, или лицам,
уполномоченным на ведение паспортной
работы. Документы на выписку сдаются
тем же лицам по месту выписки.
Поступившие от граждан документы
должны быть представлены в орган,
осуществляющий прописку и выписку, в
3-дневный срок. "

З пояснень свідка ОСОБА_10 у судовому
засіданні суду апеляційної інстанції,
яка у 1990 роках працювала паспортистом
ВЖРЕУ № 2, вбачається, що як правило,
особи, які бажали прописатись, здавали
передбачені законодавством документи
до паспортиста
житлово-експлуатаційної організації, а
остання відносила ці документи до
паспортного відділу органів
внутрішніх справ. В той же час свідок
показала, що не було порушенням і
звернення громадян за пропискою
безпосередньо до паспортного відділу
органів внутрішніх справ. У такому
випадку, як пояснила свідок, у
поквартирній карточці (яка
зберігається у
житлово-експлуатаційної організації)
запис про прописку міг бути і не
зроблений. Крім того, свідок пояснила,
що відсутність запису про прописку у
поквартирній карточці при наявності
прописки у паспорті певної особи могла
свідчити про недбалість паспортистки
житлово-експлуатаційної організації,
яка внаслідок своєї несумлінності не
зробила відповідних записів у
поквартирній карточці.

За відомостями адресно-довідкового
підрозділу ГУДМС УДМС України у
Сумській області ОСОБА_3 зареєстрована
у АДРЕСА_1 з 06.08.1991 р..

На підтвердження того, що в період часу
приватизації спірної квартири вона
мешкала у м. Суми, позивачка надала
довідку про те, що у 1994 році вона була
прооперована у Сумському пологовому
будинку; посилається також та те, що
офіційно не працювала, але у квітні 2000
року після навчання у м. Суми отримала
кваліфікацію масажиста та підробляла
наданням цих послуг ( ас. 231).

В той же час під час розгляду справи як
у суді першої, так і в суді апеляційної
інстанції ПАТ "ПроКредит Банк" не надав
доказів і його представник не заявляв
клопотання про витребування таких
доказів, які б свідчили про те, що
позивачка в період приватизації
спірної квартири мала інше, ніж спірна
квартира, місце постійного проживання,
а також не надав доказів, які б з
достовірністю свідчили про те, що
позивачка раніше, до 2013 року, була
обізнана про приватизацію спірної
квартири та про те, що ця квартира була
передана в іпотеку. Всі доводи
представника Банку з цього приводу
ґрунтуються на припущеннях, а не на
фактах.

Таким чином, під час розгляду справи
знайшли своє підтвердження доводи
позивачки про те, що на час прийняття
рішення про приватизацію спірної
квартири вона проживала в цій квартирі,
яка була її постійним місцем
проживання, а тому приватизацією
квартири без її участі були порушені її
права.

Висновки суду першої інстанції
ґрунтуються на наявних у справі
доказах.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308,
313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "ПроКредит
Банк" відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 11 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -