Справа № 713/1583/14-ц
Провадження №2/713/600/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2014
м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької
області в складі: головуючого судді
Кириляк А.Ю. при секретарі Матейчук Л.Ю.,
за участю сторін та їх представників,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вижниця
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 треті особи, які не заявляють
самостійні вимоги: Банилівська
сільська рада Вижницького району,
державна інспекція сільського
господарства у Чернівецькій області,
відділ Держкомзему у Вижницькому
районі, про звільнення самостійно
зайнятої земельної ділянки , стягнення
заподіяної матеріальної і моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом
ОСОБА_2 треті особи, які не заявляють
самостійні вимоги: Банилівська
сільська рада Вижницького району,
державна інспекція сільського
господарства у Чернівецькій області,
відділ Держкомзему у Вижницькому
районі, про звільнення самостійно
зайнятої земельної ділянки , стягнення
заподіяної моральної шкоди.

В позові вказує, що ОСОБА_1, є
користувачем земельної ділянки
загальною площею 0,2479 га., кадастровий
номер: :01:001:0507, яка розташована на
території АДРЕСА_1 цільове призначення:
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд.

Вказану земельну ділянку отримав у
користування на підставі договору
купівлі-продажу житлового будинку від
04 травня 1984 року, укладеного між гр.
ОСОБА_3 та ним ОСОБА_1, посвідченого
секретарем виконавчого комітету
Банилівської сільської ради
Вижницького району Чернівецької
області, в розмірі 0,08 га; рішень
звітно-виборних загальних зборів
місцевого колгоспу ім. Федьковича
Вижницького району від 08.12.1984 року в
розмірі 0,15 га та від 12.02.1990 року в
розмірі 0,03 га, а відповідно до рішення
двадцять п'ятої сесії шостого
скликання Банилівської сільської ради
Вижницького району Чернівецької
області №115 від 27 вересня 2013 року «Про
розгляд рекомендацій Комісії по
вирішенню земельних спорів по межі між
земельними ділянками гр. гр. ОСОБА_1 та
ОСОБА_2» в розмірі фактичного
користування 0,2479 га..

Рішенням 15 сесії XXI скликання
Банилівської сільської ради
Вижницького району від 07.02.1994 року
зазначену вище земельну ділянку
приватизовано.

З метою оформлення приватизації даної
земельної ділянки на його замовлення
інженером землевпорядником Шинкарюком
Т.В. у травні 2013 року було виготовлено
кадастровий план земельної ділянки із
визначенням каталогу координат
зовнішніх меж та їх опису. Однак акт
встановлення і погодження зовнішніх
меж землекористування земельної
ділянки розміром 0,2478 га. в натурі
/місцевості/ відповідач ОСОБА_2, згідно
опису суміжних меж між поворотними
точками від Е до А підписати
відмовився. Мотивуючи свою відмову тим,
що якоби, частина земельної ділянки,
якою користується з 1984 року, ним була
передана у користування попередньому
землекористувачу ОСОБА_3, ще до часу
вчинення останнім продажу житлового
будинку йому.

З часу придбання ним в 1984 році
житлового будинку у гр. ОСОБА_3 до літа
2013 року, за весь цей час користування
земельною ділянкою, яку щорічно
обробляв та огородив зі сторони дороги
металевою сіткою, висадив на ній ще у 1985
році фруктові дерева, ОСОБА_2 ніколи
ніяких претензій до нього щодо
землекористування не пред'являв.

Зазначав, що межа, яка розділяла
земельні ділянки у продовж цих років
ніколи не змінювалася, оскільки була і
залишається по даний час за чітко
визначеною встановленою відповідачем
огорожею із бетонованого фундаменту та
дощатим парканом. Відповідач упродовж
майже 30 років не оскаржував місце
розташування меж розподілу суміжних
земельних ділянок до органів державної
влади та місцевого самоврядування.
Окрім того, правомірність його
користування земельною ділянкою
підтверджена рішеннями уповноважених
на те відповідними органами.

Незважаючи на це, ОСОБА_2., 14.09.2013 року,
коли його з дружиною вдома не було,
зайшов на його земельну ділянку та
спилив 28 річний горіх, діаметром пня 43
см., який ріс та був посаджений на
присадибній ділянці ще в 1985 році.
Деревину спиляного горіха разом з
плодами привласнив.

25 вересня 2013 року, знову ж таки,
користуючись тим, що його з дружиною
вдома не було знову самочинно зайшов на
його земельну ділянку і спиляв на ній
ще п'ять фруктових дерев, всю спиляну
деревину привласнив, при тому разом з
плодами горіха. З яких: три черешні,
одна віком 28 років, діаметром пня 45 см.
та одну черешню віком 12 років,
діаметром пня 20 см., один грецький горіх
віком 28 років, діаметром 40 см. та одну
сливу, діаметром 8 см. Складені на
земельній ділянці дошки порозкидав,
при цьому розбив три листи шиферу,
якими вони були накриті від опадів.

21 березня 2014 року, знову ж таки, коли
його з дружиною вдома не було, ОСОБА_2,
разом зі своїми синами, скориставшись
їхньою відсутністю, зняв зі сторони
вулиці металеву сітку, зайшов на
територію належної йому земельної
ділянки, складені на ній дошки в
кількості 5 м. куб., поскидав під паркан,
що розділяє подвір'я від городу, при
цьому розбив ще два листи шиферу.
Попередньо ще з осені виораною та
весною поточного року засіяною ячменем
земельну ділянку площею 0, 045 га.
переорав, посаджені на ній саджанці
фруктових дерев абрикос, груш, сливи,
горіха, персика та яблунь-всього в
кількості 21 штук знищив. Земельну
ділянку розміром 0,045 га. самовільно
зайняв, яку огородив металевою
спорудою у вигляді металевих щитів з
решіткою та натягнув поверху колючим
дротом і в такий спосіб вчинив
самовільний захват земельної ділянки,
що підтверджено складеним актом.

Зазначеними вище протиправними діями
відповідачем заподіяно значних
матеріальних збитків на загальну суму
61457 ( шістдесят одна тисяча чотириста
п'ятдесят сім) гри., які складається з
суми: незаконного вирубування
фруктових дерев в кількості 27 штук - на
суму 40660 грн.; розміру матеріальної
шкоди, заподіяної знищенням посівів
ячменю та люцерни на земельній ділянці
0,045 га захоплених відповідачем на суму
287 грн.; ринкової вартості 5 (п'яти)
листів шиферу на суму 260 грн. по ціні 52
грн. за 1 лист, розбитих відповідачем;
ринкової вартості самовільно
захопленої земельної ділянки площею
0,045 га на суму 20250 грн..

Розрахунок розміру матеріальної шкоди,
заподіяної йому, вчиненої відповідачем
внаслідок самовільного захоплення
земельної ділянки площею 0,045 га, що є
частиною земельної ділянки площею 0,2479
га (кадастровий номер :01:001:0507) в с.
Банилів Вижницького району
Чернівецької області з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) та іншими
протиправними діями ОСОБА_2
підтверджено Висновком №14100
експертного дослідження .

Вчинений факт самовільного зайняття
земельної ділянки відповідачем
підтверджується Актом обстеження
земельної ділянки № 175 від 21.03 2014р.,
складеним комісією Банилівської
сільської ради .

Відповідно до зазначеного Акту в
результаті проведеного обстеження
було виявлено самовільне зайняття
земельної ділянки в розмірі 0,045 га, яка
знаходиться між житловими будинками
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, шляхом перенесення з
захопленої ділянки за її межі дошок та
огородження металевою сіткою.
Самовільне зайняття земельної ділянки
вчинено ОСОБА_2

У акті також зазначено, що з моменту
оформлення договору купівлі-продажу
житлового будинку у 1984 році, земельна
ділянка знаходиться у ОСОБА_1 у
безперервному та відкритому
користуванні і до сільської ради за
останні три скликання скарг чи заяв з
цього приводу зі сторони ОСОБА_2 не
поступало. Рішенням чергової 25 сесії УІ
скликання Банилівської сільської ради
від 27.09. 3013 року було вирішено, що межу
між землекористувачами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 та земельну ділянку залишити по
факту використання за ОСОБА_1

Протоколом огляду місця події від
20.10.2013 року, складеним о/у СКР
Вижницького РВ УМВС України в
Чернівецькій області лейтенантом
міліції Маковійчуком О.Г. підтверджую
факт порубки плодових дерев на
належній йому земельній ділянці.

Зважаючи на наведене, дії відповідача
із самовільного зайняття земельної
ділянки порушують його права як
користувача земельної ділянки на
самостійне володіння, користування,
розпорядження нею.

Жодних договорів, які б надавали право
користування цією земельною ділянкою
відповідачу, з останнім не укладав.

Посилався на те, що у зв'язку із
переліченими неправомірними діями зі
сторони відповідача з дружиною
зазнали значної моральної шкоди, яка
виразилася в емоційних та душевних
стражданнях та хвилюваннях. Через, що в
нього підвищився артеріальний тиск,
якого раніше не було. Він і дружина
взагалі вимушена була через перенесене
емоційне страждання та душевне
хвилювання спричинене зухвалою та
протиправною поведінкою відповідача
звертатися до лікарів та стаціонарно
лікувалась у терапевтичному
відділенні «КУ» Вижницької ЦРЛ в
період з 16 по 25 вересня 2013 року.

Відповідач змусив його переживати і
морально страждати. Внаслідок
протиправної поведінки відповідача
вже більше року позбавлений можливості
реалізувати свої уподобання та
бажання, як звичайна людина, яка вела
досить енергійний спосіб життя, що
викликало у нього моральні страждання.
У зв'язку з цією ситуацією, він та сім'я
відчули себе приниженими, що негативно
позначилося на його психічному стані,
змусило сильно нервувати і переживати.
Крім цього, протиправні дії
відповідача спричинили порушення
звичного життєвого укладу, це тому, що у
з'явилася необхідність відстоювати
свої права у судовому порядку,
звертатися до правоохоронних органів,
органу місцевого самоврядування,
доводити свою правоту та витрачати на
це багато свого часу та коштів.
Самовільним захопленням частини
земельної ділянки відповідачем та її
огородженням металевою спорудою
позбавлено доступу до обробки іншої
частини належної земельної ділянки,
оскільки єдиний можливий заїзд до неї
проходить зі сторони вулиці.
Відшкодування заподіяної моральної
шкоди визначаю у сумі 10 000 (десять тисяч)
гривень. Ця сума обумовлена глибиною
його душевних страждань, значним
погіршенням внаслідок цих страждань
стану його здоров'я та необхідністю
захищати свої права у судовому порядку.
Посилався на те що змушений прикладати
додаткових зусиль для організації та
налагодження звичайного режиму життя.
Факт заподіяння моральної шкоди
підтверджується також епікризом № 4321,
виданого на ім'я дружини Вижницькою
ЦРЛ про стан її здоров'я та проходження
лікування. Просив зобов'язати ОСОБА_2,
жителя с. Банилів Вижницького гайону
Чернівецької області звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
площею 0,045 га, яка розташована між
житловими будинками ОСОБА_1 та ОСОБА_2
по АДРЕСА_1 та привести її до стану,
придатного для використання за
цільовим призначенням, шляхом знесення
спорудженої огорожі у вигляді
металевих щитів з решіткою та
натягнутого поверху колючим дротом.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
завдану матеріальну шкоду в розмірі 61457
гривень. Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в
розмірі десять тисяч гривень. Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені
судові витрати.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позов підтримали просили
його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позов не визнали,
подали на нього свої письмові
заперечення просили в позові
відмовити.

Представник Банилівської сільської
ради Вижницького району в судове
засідання не з'явився . В адресованій
суду заяві просить справу розглядати у
його відсутність, позов підтримує.

Представник відділу Держземагенства у
Вижницькому районі в судовому
засіданні покладався на вирішення
справи на розсуд суду.

Представник державної інспекція
сільського господарства у
Чернівецькій області в судове
засідання не з'явився . В адресованій
суду заяві просить справу розглядати у
його відсутність.

Суд, проаналізувавши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги позивача не
підлягають до задоволення з наступних
підстав.

На правовідносини сторін, що виникли
поширюються положення Земельного
кодексу України. Суб'єктивне право на
земельну ділянку виникає і
реалізується на підставах і в порядку,
визначених Конституцією України,
Земельним Кодексом України та іншими
законами України, що регулюють
земельні відносини.

Судом встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу від 04.05.1984 року ОСОБА_1
купив у ОСОБА_3,купив житловий будинок в
селі Банилів Вижницького району
Чернівецької області на присадибній
ділянці 800 км.м.

Також судом встановлено, що під час
здійснення проектною організацією
геодезичної інструментальної зйомки
для виготовлення правовстановлюючих
документів відповідачем, між сторонами
виник спір .

Дане питання було предметом розгляду
конфліктно-узгоджуваль комісії з
питань земельних відносин
Банилівської сільської ради 17 липня. 07
серпня, 19 серпня, 21 серпня 2013 року. За
наслідком чого комісія вирішила за
фактичним користуванням користування
земельними ділянками для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
здійснити за фактичним користуванням
0,2479 га гр. ОСОБА_1 га 0,1910 га ОСОБА_2 ;
залишити фактично спільну межу між
ділянками гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка
проходить на відстані 1,5 м. від
господарської споруди гр. ОСОБА_2 по
фактично встановленій огорожній сітці
та фруктових деревах .

На підставі даного рішення комісії,
Банилівська сільська рада Вижницького
району Чернівецької області 25 сесії 6
скликання рішення №215 від 27.09.2013 року
вирішила користування земельними
ділянками дії будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
здійснити за фактичним користуванням
0,2479 га гр. ОСОБА_1 та 0,1910 га гр. ОСОБА_2

Державною інспекцією сільського
господарства в Чернівецькій області
05.12.2013 р. внесено клопотання щодо
усунення порушення земельного
законодавства № 89-кл, в якому
зазначено, що при розгляді земельного
спору 19-23 серпня 2013 року погоджувальна
комісія, не беручи до уваги рішення
виконавчого комітету Банилівської
сільської ради за № 17 від 05.12.1997 року,
всупереч чинному законодавству
зменшує площу присадибної земельної
ділянки ОСОБА_2. з 0.25 га до 0.1910 га і
передає протокол комісії на розгляд
сесії сільської ради. Банилівська
сільська рада рішенням 25-ї сесії 6-го
скликання за № 215 від 27.09.2013 року
залишає зазначене рішення
погоджувальної комісії в силі, чим
порушує вимоги ст.1 16, пункту І
Перехідних положень Земельного
Кодексу, де вказано, що рішення про
передачу громадянам безоплатно у
приватну власність земельних ділянок,
прийняті органом місцевого
самоврядування відповідно до Декрету
Кабінету міністрів України від 26
грудня 1992 року «Про приватизацію
земельних ділянок» є підставою для
виготовлення та видачі цим громадянам
або їх спадкоємцям державних актів на
право власності на земельну ділянку за
технічною документацією щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку.

26 грудня 2013 року Банилівська сільська
рада Вижницького району Чернівецькі
області 6 скликання 29 сесії прийняла
рішенням від 26.12.2013 року за №234, яким
залишила вказане вище рішення без змін.

25 березня 2014 року позивач звернувся до
Державної інспекції сільського
господарства в Чернівецькій області із
заявою в якій просив вжити заходів
реагування стосовно самовільного на
його думку захоплення відповідачем
ОСОБА_2 земельної ділянки орієнтовною
площею 0,25 га..

08 квітня 2014 року листом №10-11369 заявнику
надано відповідь в якій зазначено, що в
ході розгляду встановлено ,що при
узгодженні з сусідом питання місця
розташування спільної межі під час
проведення ОСОБА_1 приватизації своєї
присадибної ділянки 2013 році, між
сусідами виник земельний спір ,який
відповідно до частини 3 ст.158 Земельного
кодексу України вирішують органи
місцевого самоврядування, оскільки в
заяві ОСОБА_1 були відсутні додатки, які
б свідчили про розгляд органами
місцевого самоврядування спірного
питання (факту самовільного зайняття
земельної ділянки), інспекція
рекомендувала останньому звернутися з
письмовою заявою до Банилівської
сільської ради про направлення
комісії по врегулюванню земельних
спорів.

Згідно ст.1 Закону України «Про
державний контроль за використанням і
охороною земель» самовільне зайняття
земельної ділянки - будь-які дії, які
свідчать про фактичне використання
земельної ділянки за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутністю вчиненого
правочину щодо такої земельної
ділянки, за винятком дій, які
відповідно до закону є правомірними.

Листом Державного комітету України
земельних ресурсів №14-17-4/12991 від 11.11.2008
р. «Щодо застосування терміна
«самовільне зайняття земельної
ділянки», роз»ясно ,що використання
земельної ділянки на підставі
будь-яких рішень, крім як рішення
компетентного органу про надання у
користування або у власність
(наприклад , рішення про надання
дозволу на розробку проекту відведення
земельної ділянки ), слід визначити як
самовільне зайняття земельної
ділянки.

Відповідно до ст. 125 ЗК України
передбачає, що право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникає з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 126 ЗК України, право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державним
актом на право постійного користування
земельною ділянкою, а право оренди
земельної ділянки посвідчується
договором оренди землі, зареєстрованим
відповідно до закону.

Згідно ст.5 Закону України «Про
державний контроль за використанням і
охороною земель» Державний контроль
за використанням та охороною земель
усіх категорій та форм власності
здійснює центральний орган виконавчої
влади, який забезпечує реалізацію
державної політики у сфері нагляду
(контролю) в агропромисловому
комплексі. Таким органом є Державна
інспекція сільського господарства
України, Положення про яке затверджене
Указом Президента України від 13.04.2012 р.
№469/2011.

Також відповідно до вимог
вищевказаного закону , Державні
інспектори у сфері державного
контролю за використанням та
охороною земель і дотриманням вимог
законодавства України про охорону
земель мають право: безперешкодно
обстежувати в установленому
законодавством порядку земельні
ділянки, що перебувають у власності
та користуванні юридичних і фізичних
осіб, перевіряти документи щодо
використання та охорони земель;
давати обов'язкові для виконання
вказівки (приписи) з питань
використання та охорони земель і
дотримання вимог законодавства
України про охорону земель відповідно
до їх повноважень, а також про
зобов'язання приведення земельної
ділянки у попередній стан у випадках,
установлених законом, за рахунок
особи, яка вчинила відповідне
правопорушення, з відшкодуванням
завданих власнику

земельної ділянки збитків; складати
акти перевірок чи протоколи про
адміністративні

правопорушення у сфері використання та
охорони земель і дотримання вимог
законодавства про охорону земель та
розглядати відповідно до
законодавства справи про
адміністративні правопорушення, а
також подавати в установленому
законодавством України порядку до
відповідних органів матеріали
перевірок щодо притягнення винних
осіб до відповідальності;

Згідно з пунктом 3.1 Методичних
рекомендацій щодо застосування
Методики визначення розміру шкоди,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельних ділянок,
використання земельних ділянок не за
цільовим призначенням, зняття
ґрунтового покриву (родючого шару
ґрунту ) без спеціального дозволу ,
затверджених наказом Державної
інспекції з контролю за використанням
і охоронною земель від 12.09.2007 року №110,
підставою для здійснення розрахунку
розміру шкоди, заподіяної державі,
територіальним громадам, юридичним чи
фізичним особам внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок, не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару ґрунту ) без спеціального дозволу,
є матеріали справи про адміністративне
правопорушення ,які підтверджують факт
вчинення цього правопорушення в їх
сукупності , а саме акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства ; протокол про
адміністративне правопорушення ,
припис з вимогою усунення порушення
земельного законодавства , акт
обстеження земельної ділянки, оскільки
зазначені документи в сукупності
можуть підтвердити сам факт
самовільного зайняття земельної
ділянки.

Таким чином в матеріалах справи
відсутні будь-які документи , які б
свідчили факт самовільного зайняття
відповідачем земельно ділянки А
посилання позивачем на рішення
Банилівської сільської ради
Вижницького району Чернівецької
області 25 сесії 6 скликання рішення №215
від 27.09.2013 року, яким вирішила
користування земельними ділянками дії
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд здійснити за
фактичним користуванням 0,2479 га гр.
ОСОБА_1 та 0,1910 га гр. ОСОБА_2 не є
належним доказом оскільки оскаржено
ОСОБА_2 в судовому порядку в
адміністративному провадженні. Таким
чином позивач не навів жодного доказу
,яким підтверджується факт зайняття
відповідачем земельної ділянки .

Відповідно до ст. 157 Земельного кодексу
України відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам
здійснюють органи виконавчої влади,
органи місцевого самоврядування,
громадяни та юридичні особи, які
використовують земельні ділянки, а
також органи виконавчої влади, органи
місцевого самоврядування, громадяни та
юридичні особи, діяльність яких
обмежує права власників і
землекористувачів або погіршує якість
земель, розташованих у зоні їх впливу, в
тому числі внаслідок хімічного і
радіоактивного забруднення території,
засмічення промисловими, побутовими та
іншими відходами і стічними водами.
Порядок визначення та відшкодування
збитків власникам землі і
землекористувачам встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України своєю
постановою від 19 квітня 1993 року № 284
затвердив Порядок визначення та
відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам (далі Порядок).

Згідно п. 2 Порядку розміри збитків
визначаються комісіями, створеними
Київською та Севастопольською
міськими, районними державними
адміністраціями, виконавчими
комітетами міських (міст обласного
значення) рад. До складу комісій
включаються представники Київської,
Севастопольської міських, районних
державних адміністрацій, виконавчих
комітетів міських (міст обласного
значення) рад (голови комісій), власники
землі або землекористувачі (орендарі),
яким заподіяні збитки, представники
підприємств, установ, організацій та
громадяни, які будуть їх
відшкодовувати, представники
державних органів земельних ресурсів і
фінансових органів у справах
містобудування і архітектури та
виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських (міст районного
значення) рад, на території яких
знаходяться земельні ділянки.
Результати роботи комісій
оформляються відповідними актами, що
затверджуються органами, які створили
ці комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, на
яку посилається позивач, майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 року
№ 6 «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що відповідно до
статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі
і майну громадянина або майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв»язок та є вина зазначеної
особи.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових. Земельних,
сімейних, трудових відносин.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги та заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які законом мають бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Зі змісту статті 22 ЦК України
вбачається, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки). Збитками також є
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушено (упущена вигода).

При обчислені розміру реальних
збитків, упущеної вигоди першочергове
значення має визначення реальності цих
втрат та доходів, які особа зробила для
відновлення свого порушеного права, а
також передбачала отримати за
звичайних умов цивільного обороту.
Обов'язок щодо доведення розміру тих
витрат та доходів, яких особа отримала
б у випадку не посягання на її право,
покладається на позивача.

Породжуючи настання цивільних прав та
обов'язків згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України,
відповідальність у вигляді
відшкодування збитків вимагає:
протиправної поведінки (дії чи
бездіяльності), шкідливого результату
такої поведінки, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою та
заподіяними збитками, вини особи, яка
заподіяла збитки.

Позивач жодних доказів заподіяння їм
збитків внаслідок винних, протиправних
дій відповідача, наявності шкідливого
результату такої поведінки, причинного
зв'язку між протиправною поведінкою та
заподіяними збитками до суду не надано.

Відповідно до приписів ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода не
пов'язана з розміром відшкодування
майнової шкоди.

У відповідності до роз'яснень п. 3
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Пунктом 5 даної Постанови
визначено, що відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 1166
ЦК України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК
України особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо вона доведе, що шкоди завдано не з
її вини.

Необхідними умовами цивільно-правової
відповідальності за загальним
правилом є: протиправність поведінки
особи; шкода як результат протиправної
поведінки; причинний зв'язок між
протиправною поведінкою і шкодою; вина
особи, що заподіяла шкоду.

Стаття 15 ЦК України передбачає захист
цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Дослідивши матеріали справи в судовому
засідання суд за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, прийшов до
переконливого висновку, що позивач не
довів належними засобами доказування
наявності всіх умов, необхідних для
застосування цивільно-правової
відповідальності, а саме - не довів
протиправності поведінки відповідача
належними доказами, не довів
причинного зв'язку між поведінкою
відповідача та шкодою, яку, на думку
позивача, йому було спричинено, а також
не довів вини відповідача у заподіянні
шкоди, внаслідок чого позовні вимоги не
підлягають до задоволення.

Крім того відсутні підстави для
стягнення судових витрати по справі з
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 80, 83, 122, 125, 152, 212 Земельного
кодексу України, ст.ст.15., 23 ст.1166, ЦК
України ЦК України, ст.ст. 10, 45, 57, 58, 60, 61,
88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи,
які не заявляють самостійні вимоги:
Банилівська сільська рада Вижницького
району, державна інспекція сільського
господарства у Чернівецькій області,
відділ Держкомзему у Вижницькому
районі, про звільнення самостійно
зайнятої земельної ділянки , стягнення
заподіяної матеріальної і моральної
шкоди, -відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернівецької
області через Вижницький районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:
А. Ю. Кириляк