АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6946/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Поштаренко О.В. Доповідач -
Калиновський А.Б.Категорія 44
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

колегія суддів Судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді:
Калиновського А.Б.

Суддів : Гайдук
В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі :
Півненко С.Ю.

Розглянула у відкритому судовому
засiданнi в місті Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
16 червня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у користуванні квартирою та по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа: восьма Дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, прийняття спадщини та визнання
права власності на ? частини квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 16 червня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
квартирою задоволено.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоду у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 229,40 грн.

В задоволені позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: восьма
Дніпропетровська нотаріальна контора
про встановлення факту проживання
однією сім'єю, прийняття спадщини,
визнання права власності на ? частини
квартири відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та
задовольнити її позовні вимоги,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які
мають у приватній власності будинок
(частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.

Власник майна, відповідно до ст. 391 ЦК
України, має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, якому
належала на праві власності квартира
АДРЕСА_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, актовий запис № 364 від 13
квітня 2011 року, виданим Самарським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Дніпропетровського міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області (т.3, а.с.13).,
після чого відкрилась спадщина на
вищевказану квартиру.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16.10.2012
року визначено ОСОБА_3, як спадкоємцю за
законом після смерті ОСОБА_4,
додатковий строк терміном у три місяці
для подання заяви про прийняття
спадщини за правом представлення(т.2
а.с. 194-196).

Державний нотаріус Восьмої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори Камендо О.М. 29.12.2012
року відмовив ОСОБА_3 у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_4 у зв'язку з
тим, що у ОСОБА_3 відсутні
правовстановлюючі документи на
квартиру АДРЕСА_1.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла
ОСОБА_3, яка є спадкоємцем за правом
представлення відповідно до приписів
ч. 3 ст. 1266 Цивільного кодексу України.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 в частині встановлення
факту спільного проживання однією
сім'єю її з померлим ОСОБА_4 у період з
21.12.1996 року по 28.04.2006 року, прийняття
спадщини та визнання права власності
на 1/2 частини квартири, суд правильно
виходив з того, що вона не надала суду
доказів на обгрунтування своїх
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
те, що вона проживала з покійним ОСОБА_4
однією сім'єю більше ніж 5 років, а тому
також має право на спадкове майно у
першу чергу не можуть бути прийняті до
уваги з огляду на наступне.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№7 "Про судову практику у справах про
спадкування" проживання однією сім'єю
жінки та чоловіка без шлюбу не є
підставою для виникнення у них права на
спадкування за законом у першу чергу на
підставі ст. 1261 ЦК України.

ОСОБА_2 може відноситись лише до
четвертої черги спадкування, а тому,
оскільки наявний спадкоємець
попередньої черги, вона не має права на
спадкування у даних правовідносинах.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд дійшов висновку про те, що право
власності на спірну квартиру належить
ОСОБА_3, відповідно до рішення суду від
30.10.2013 року, а тому вона вправі вимагати
усунути їй перешкоди у користуванні
майном у порядку ст. 391 ЦК України.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна.

Як видно з матеріалів справи, рішення
суду від 30.10.2013 року, згідно якого за
ОСОБА_3 визнано право власності на
квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_4
скасовано рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 01
вересня 2014 року, у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 відмовлено. Рішення
набрало законної сили.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не набула
права власності на спірну квартиру,
підстави для задоволення її вимог щодо
усунення перешкод у здійсненні нею
права користування та розпорядження
своїм майном, в порядку ст. 391 ЦК
України, відсутні.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення в частині
усунення ОСОБА_3 перешкоди у
користуванні спірною квартирою шляхом
виселення ОСОБА_2 з цієї квартири
підлягає скасуванню, з ухваленням в цій
частині нового про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Оскільки в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено, відповідно рішення в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 судового збору у розмірі 229,40
грн. підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
16 червня 2014 року в частині позовних
вимог ОСОБА_3 про усунення їй перешкоди
у користуванні квартирою АДРЕСА_1
шляхом виселення ОСОБА_2 з цієї
квартири та в частині стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судового
збору у розмірі 229,40 грн. скасувати.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у користуванні квартирою відмовити.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Суддi: