Єдиний унікальний номер 205/6969/14-ц
Справа №2/205/3824/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при
секретарі Давиденко Я.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до територіальної
громади в особі Дніпропетровської
міської ради, третя особа: Друга
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, Управління держкомземства у м.
Дніпропетровську Дніпропетровської
області про встановлення факту
належності 1/2 частини земельної,
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування за
законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі 12 серпня 2014 року звернулись до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до
територіальної громади в особі
Дніпропетровської міської ради, третя
особа: Друга Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, Управління
держкомземства у м. Дніпропетровську
Дніпропетровської області про
встановлення факту належності 1/2
частини земельної, визнання права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування за законом (а.с.3-5).

В обґрунтування своїх вимог
співпозивачі зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер ОСОБА_4, спадкоємцями після
смерті якого є його дружина - ОСОБА_1 та
син - ОСОБА_2.

Позивачі прийняли в рівних частках
спадщину після смерті ОСОБА_4, до складу
якої входила земельна ділянка розміром
565 кв.м. розташована за адресою: АДРЕСА_1,
на яку було відмовлено нотаріусом у
видачі свідоцтва про право на спадщину,
у зв'язку із відсутністю оригіналів
правовстановлюючих документів на
нерухоме майно.

Згідно належним чином завірених копій
державних актів про право власності на
земельну ділянку та державних актів на
право приватної власності на землю,
ОСОБА_1 та померлому ОСОБА_4 було
передано у спільну часткову власність
земельну ділянку площею 0,0554 га,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Згідно
вищевказаних документі ОСОБА_1.
отримала свідоцтво про право власності
на 1/2 частину земельної ділянки, що
дорівнює 0,0277 га за адресою: АДРЕСА_1.
Але, в реєстрації права власності на 1/2
частину земельної ділянки за ОСОБА_4 їй
було відмовлено, так як у разі смерті
власника нерухомого майна питання
належності цього майна власнику та
наступного власника вирішується у
судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, позивачі
вимушені були звернутися до суду з
даним позовом, в якому просили
встановити факт належності 1/2 частини
земельної ділянки загальною площею 0,0554
га, яка дорівнює 0,0277 га, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий
№:08:505:0002, на підставі державного
акту на право приватної власності на
землю від 27.09.2001 року виданого
Дніпропетровської Радою народних
депутатів; визнати за ними за кожним по
1/4 частини земельної ділянки загальною
площею 0,0554 га, яка дорівнює 0,0277 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1
кадастровий №:08:505:0002, в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Позивачка ОСОБА_1, в судове засідання не
з'явилась. Про день, час та місце
судового розгляду повідомлялась
належним чином. До суду надала письмову
заяву, в якій просить справу розглядати
без своєї присутності. Позовні вимоги
підтримала та просила задовольнити в
повному обсязі (а.с.48).

Співпозивач - ОСОБА_2, в судове
засідання не з'явився. Про день, час та
місце судового розгляду повідомлявся
належним чином. Про причини своєї
неявки не повідомив. Письмових заяв про
розгляд справи без своєї присутності
не надсилав.

Відповідач, в особі свого представника,
в судове засідання не з'явився. Про
день, час та місце судового засідання
повідомлявся у встановленому законом
порядку. Про причини неявки у судове
засідання не повідомив, письмових заяв
про розгляд справи за відсутністю
свого представника до суду не
надходило.

Третя особа - Друга Дніпропетровська
державна нотаріальна контора, в особі
свого представника в судове засідання
не з'явилась. Про причини неявки
представника не повідомила. Письмових
заяв про розгляд справи без участі
свого представника не надсилала.

Третя особа - Управління
держкомземства у м. Дніпропетровську
Дніпропетровської області в особі
свого представника, в судове засідання
не з'явилась. Про день, час та місце
судового розгляду повідомлялась
належним чином. Про причини неявки
свого представника не повідомила.
Письмових заяв про розгляд справи без
участі свого представника не
надсилала.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного запису
не здійснюється.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини
справи, які законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Вибір громадянами способу захисту
своїх прав і свобод від порушень та
протиправних посягань гарантовано ч.4
ст.55, ст.124 Конституції України,
відповідно до якої кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань
та закріплено статтями 7, 12 Загальної
декларації про права людини, ст.13
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини, що згідно зі статтею 9
Конституції України є складовою
національного законодавства.

Згідно ст. 41 Конституції України, право
власності є непорушним. Кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю і ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом, зокрема із
правочинів, вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом
(ст.328 ЦК України в редакції 2003 року).

За змістом ст.392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Суд, з'ясувавши обставини по справі,
дослідивши їх наданими доказами вважає
позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

В ході судового засідання встановлено,
що згідно свідоцтва про укладення
шлюбу серії НОМЕР_1 від 28.10.1960 року,
Ленінським рай. РАЦС м.
Дніпропетровська було зареєстровано
шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, про що
зроблено відповідний актовий запис
№1393 (з.а.с.36).

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року у
батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.36).

На підставі рішення Дніпропетровської
міської ради №2709 від 19.10.2000 року, ОСОБА_4
передано безоплатно у спільну
власність та надано у спільне
користування земельну ділянку
загальною площею 0,0554 га, за кадастровим
№:08:505:0002, розташована за адресою:
АДРЕСА_1

Державним актом на право приватної
власності на землю від27.09.2001 року,
ОСОБА_4 передано у приватну власність
земельну ділянку загальною площею 0,0554
га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.12).

За ч.1 ст. 22 Земельного кодексу України
(в редакції 2001 року), право власності на
землю або право користування наданою
земельною ділянкою виникає після
встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ст..23 Земельного кодексу
України (в редакції 2001 року), право
власності або право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів.

ОСОБА_1 має у приватній спільній
частковій власності ? частину, що
дорівнює 0,0277 га, земельної ділянки
загальною площею 0,0554 га, за кадастровим
№:08:505:0002, розташована за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.10,11).

За ст. 328 ЦК України, право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4 (а.с.14).

Згідно зі спадковою справою №94/2012,
відкритою Другою Дніпропетровською
державною нотаріальною конторою,
спадкоємицею після смерті ОСОБА_4,
являється його дружина - ОСОБА_1 та син -
ОСОБА_2 (а.с.35).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

За даними спадкової справи, до складу
спадщини входить нерухоме майно, а
саме: ? частина житлового будинку №45,
розташованого на земельній ділянці
розміром 565 кв.м., призначеної для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
знаходиться в АДРЕСА_1

Державним нотаріусом Другої
Дніпропетровської нотаріальної
контори було відмовлено ОСОБА_1 у
видачі свідоцтва про право на спадщину
після смерті ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у зв'язку із
відсутністю правовстановлюючих
документів на земельну ділянку
розміром 565 кв.м., призначена для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
знаходиться в АДРЕСА_1

З статті 1261 ЦК України, вбачається, що у
першу чергу право власності на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив та батьки.

Згідно зі ст. 1296 ЦК України,
спадкоємець,який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину. Якщо спадщину прийняло
кілька спадкоємців, свідоцтво про
право на спадщину видається кожному з
них із визначенням імені та часток у
спадщині інших спадкоємців.
Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

У відповідності до п.23 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
спадкування» №7 від 30.05.2008 року,
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Відповідно до ст.. 1225 ЦК України, право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення. До спадкоємців житлового
будинку, інших будівель та споруд
переходить право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені.

Згідно ст..78 Земельного кодексу
України, право власності на землю - це
право володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками.
Право власності на землю набувається
та реалізується на підставі
Конституції України, цього Кодексу, а
також інших законів, що видаються
відповідно до них.

За ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України,
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі:а) придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами;б)
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності;в)
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування;г)
прийняття спадщини;ґ) виділення в
натурі (на місцевості) належної їм
земельної частки (паю).

Згідно ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Таким чином, суд оцінивши в сукупності
наявні у справі докази, за своїм
внутрішнім переконанням, приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_9
ОСОБА_1, ОСОБА_2 є обґрунтованими, в
повному обсязі доведеними, на підставі
чого суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» №7 від 30.05.2008 року,
Земельним кодексом України, ст.ст. 1216,
1218, 1225, 1261, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст.15, 57-60,
66, 197, 212, 213-215, 209, 222 ЦПК України, суд -

В И Р
І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
територіальної громади в особі
Дніпропетровської міської ради, третя
особа: Друга Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, Управління
держкомземства у м. Дніпропетровську
Дніпропетровської області про
встановлення факту належності 1/2
частини земельної, визнання права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування за законом, -
задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_4,
померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року, 1/2 частини
земельної ділянки загальною площею 0,0554
га, що дорівнює 0,0277 га, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий
№:08:505:0002, на підставі державного
акту на право приватної власності на
землю від 27.09.2001 року виданого
Дніпропетровської Радою народних
депутатів.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
право власності за кожним по 1/4 частині
земельної ділянки, загальною площею
0,0554 га, що дорівнює 0,0277 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий №:08:505:0002.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо скаргу про
апеляційне оскарження не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
В. С. Шавула