Номер провадження 2/754/2274/14
Справа №754/1575/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

16.06.2014 року Деснянський районний суд
міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі Фацул М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль" до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості. Позовні
вимоги представник позивача
обґрунтовує тим, що 10.07.2006 року між ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було
укладено договір № 014/9408/73/39623 від 10.07.2006
року, відповідно до якого остання
отримала кредит в розмірі 25200 доларів
США строком до 10.07.2013 зі сплатою 12,5 %
річних за користування кредитом. В
якості забезпечення виконання
зобов'язань по кредиту, між ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було
укладено договір поруки, відповідно до
якого поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж об'ємі, що й
позичальник. Посилаючись на
невиконання умов договору
позичальником представник позивача
поросив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 заборгованість за кредитним
договором № 014/9408/73/39623 від 10.07.2006 року,
що станом на 03 квітня 2014 року склала 607903
гривні 69 копійок.

В судовому засіданні представник
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" позов підтримав
в повному обсязі та просив його
задовольнити.

ОСОБА_2 в судові засідання не
з'являлась, про час та місце судового
розгляду повідомлялась належним чином,
причини неявки суду не повідомляла.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти
позову заперечував в частині стягнення
солідарної заборгованості з
поручителя, посилаючись на його
необґрунтованість та пропуск
позивачем строку звернення з вимогою
до ОСОБА_3.

Всебічно проаналізувавши обставини
справи в їх сукупності, оцінивши за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному і об'єктивному
розгляді справи, зібрані по справі
докази, керуючись законом, суд дійшов
до висновку, що первісний позов
підлягає частковому задоволенню, з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме відповідно до умов кредитного
договору №014/9408/73/39623 від 10.07.2006 року,
укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_2, остання отримала
кредит в розмірі 25200 доларів США
строком до 10.07.2013 року на умовах сплати
за користування кредитом 12,5 % річних.

Умови договору ОСОБА_2 не виконала,
внаслідок чого, станом на 03 квітня 2014
року виникла заборгованість в розмірі
607,903 гривні 69 копійок, яка складається з
: заборгованості за кредитом - 96007,65 грн.;
заборгованості за відсотками - 39454,98
грн.; пені за прострочення кредиту та
відсотків - 472441,06 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори.

Оскільки сторони уклали договір,
вони набули взаємних прав та
обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України,
якщо договором позики встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань по кредиту 10.07.2006 року між
ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було
укладено договір поруки, відповідно до
якого поручитель відповідає перед
кредитором солідарно із позичальником
в повному обсязі за своєчасне
виконання ним своїх зобов'язань за
кредитним договором №014/9408/73/39623 від
10.07.2006 року.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цих Кодексів, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 отримала від Кредитора
претензію-вимогу від 05.02.2010 року з
вимогою у 30-денний термін, тобто до
07.03.2010 року, виконати порушене
зобов'язання та повернути в повному
обсязі всю суму заборгованості в
розмірі - 13175,76 доларів США та 3555,38 грн.

Відповідно до ст.. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 258 передбачено, що для окремих
видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)…

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
(стаття 261 ч.1 ЦК України).

Відповідно ч.4 ст. 267 ЦК України,
передбачено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Згідно ч.4 ст. 559 ЦК України, порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від ЗО березня 2012 року N 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.
Відповідно до частини четвертої статті
559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. При цьому сама по
собі умова договору про дію поруки до
повного виконання позичальником
зобов'язання перед кредитодавцем або
до повного виконання поручителем
взятих на себе зобов'язань не може
розглядатися як установлення строку
дії поруки, оскільки це не відповідає
вимогам статті 252 ЦК України, згідно з
якою строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами.
Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати.

25.03.2011 року до Деснянського районного
суду м. Києва ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» було подано позовну заяву до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
солідарно:з відповідачів,
заборгованість, що виникла за
кредитним договором №014/9408/73/39623 від
10.67.2006 року.

У зв'язку із тим, що спеціальний строк
позовної давності для звернення до
суду за захистом свого цивільного
права та інтересу сплив, доказів
поважності його пропуску стороною
позивача не надано, суд приходить до
висновку, що позов в частині стягнення
заборгованості з поручителя
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про
Національний банк України" гривня
(банкноти і монети) як національна
валюта є єдиним законним платіжним
засобом на території України,
приймається усіма фізичними і
юридичними особами без будь-яких
обмежень на всій території України за
всіма видами платежів, а також для
зарахування на рахунки, вклади,
акредитиви та для переказів.

Зважаючи на те, що кредитний
договір укладався стосовно іноземної
валюти - Доларів США, а національною
валютою України є гривня сума боргу
підлягає перерахуванню в національній
валюті.

На підставі викладено, враховуючи
курс НБУ на день винесення судового
рішення суд дійшов висновку про те, що
позов є обґрунтованим і таким, що
підлягає задоволенню в частині
стягнення залишку заборгованості за
кредитним договором.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Стягненню з відповідача на
користь позивача підлягають судові
витрати, понесені позивачем при
зверненні до суду а саме: судовий збір у
розмірі 1827 гривень 69 копійок.

Враховуючи викладене, керуючись
ст. ст. 15, 30, 62, 88, 179, 202, 209, 212, 218 ЦПК
України, ст. п.1 ч.2 ст. 11, 526, 627-629ЦК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль" до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" заборгованість
за кредитним договором № 014/9408/73/39623 від
10 липня 2006 року в розмірі 607903 гривні 69
копійок.

В задоволенні інших вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" судовий збір в
розмірі 1827 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: