Єдиний унікальний номер: 448/727/14-ц
Провадження № 2/448/233/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

26.08.2014 року Мостиський районний суд
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Стецика Я.Є.

при секретарі -
Тхір О.Т.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3,

представника відповідача Пнікутської
сільської ради Мостиського району -
Нагайло М.Є.,

представника третьої особи Відділу
Держземагенства в Мостиському районі -
Кулія М.В.,

представника третьої особи
Мостиського районного виробничого
відділу Львівської регіональної філії
Центру державного земельного кадастру
- Ліпецького І.М.,

представника третьої особи Державної
інспекції сільського господарства у
Львівській області - Собіль С.Л.

третьої особи Головного архітектора
Мостиського району Новіцького Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Мостиська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 і Пнікутської сільської ради
Мостиського району, треті особи -
Відділ Держземагенства в Мостиському
районі, Мостиський районний виробничий
відділ Львівської регіональної філії
Центру державного земельного кадастру,
Головний архітектор Мостиського
району - Новіцький Григорій Павлович,
Державна інспекція сільського
господарства у Львівській області, про
визнання незаконним акту комісії з
питань земельних відносин та спорів
Пнікутської сільської ради, визнання
незаконним рішення Пнікутської
сільської ради та зобов'язання до
вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

27.05.2014р. позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом, покликаючись на те,
що він є власником будинковолодіння
АДРЕСА_1 і що успадкував таке в порядку
спадкування після смерті баби ОСОБА_10

Зазначає, що водночас із вступом в
законне володіння майном померлої
ОСОБА_10 отримав у користування
земельну ділянку загальною площею
0,41га, в тому числі 0,25га для
обслуговування житлового будинку та
0,16га для ведення особистого
селянського господарства, котра
знаходиться відразу біля будинку та
якою баба ОСОБА_10 фактично
користувалась за життя.

Вказує, що зазначена земельна ділянка
межує з ділянкою відповідача ОСОБА_2,
котрий ще за життя ОСОБА_10 знищив
загорожу на суміжній межі та встановив
проїзд до своєї садиби саме по
земельній ділянці по АДРЕСА_1, що
перебувала в користуванні померлої,
самовільно зайнявши 0,03 га такої.

Покликається на те, що з приводу
незаконних дій відповідача ОСОБА_2 та з
метою відновлення втрачених меж
звертався зі скаргою до відповідача -
Пнікутської сільської ради
Мостиського району. За результатами
такого звернення 27.05.2013р. на місце
виїжджала комісія з питань земельних
відносин та спорів Пнікутської
сільської ради та склала відповідний
Акт, яким вирішила залишити існуючий
проїзд загального користування між
його (позивача) і відповідача ОСОБА_2
господарствами та встановити ширину
такого в розмірі 4 м, не вирішивши при
цьому питання відновлення меж суміжних
земельних ділянок. Даний акт був
затверджений рішенням Пнікутської
сільської ради за №18 від 24.07.2013р.

Стверджує, що генеральним планом
забудови с.Буховичі Мостиського району
взагалі не передбачено проїзду між
його та відповідача ОСОБА_2 земельними
ділянками по АДРЕСА_1.

Вважає, що відповідач ОСОБА_2 незаконно
і самовільно зайняв частину його
(позивача) земельної ділянки шляхом
знищення межових знаків. Крім того,
вважає, що відповідач - Пнікутська
сільська рада Мостиського району без
належних на то правових підстав
встановила спільний проїзд по його
(позивача) земельній ділянці та
незаконно прийняла рішення за №18 від
24.07.2013р. «Про затвердження акту від
27.05.2013р.».

З огляду на наведені обставини, просить
суд ухвалити рішення, яким визнати
незаконним акт комісії з питань
земельних відносин та спорів
Пнікутської сільської ради
Мостиського району від 27.05.2013р. про
встановлення проїзду та його розміри;
визнати незаконним та скасувати
рішення Пнікутської сільської ради
Мостиського району №18 від 24.07.2013р. «Про
затвердження акту від 27.05.2013р.»;
зобов'язати Пнікутську сільську раду
відновити в натурі межі земельної
ділянки по АДРЕСА_1, що перебуває у його
(позивача) користуванні, та закріпити
відновлені межі земельної ділянки в
натурі межовими знаками; зобов'язати
відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою по
АДРЕСА_1, що перебуває у його (позивача)
користуванні в межах згідно з планом,
шляхом приведення її до попереднього
стану.

Вимоги позивачем підтримано в судовому
засіданні з підстав, викладених в
позовній заяві. Крім того, позивач
пояснив, що у наданій йому Пнікутською
сільською радою план - схемі частини
території с.Буховичі Мостиського
району Львівської області (а.с.14), яка
підписана сільським головою та
затверджена печаткою, спільного заїзду
між його (позивача) та відповідача
ОСОБА_2 земельними ділянками по АДРЕСА_1
не передбачено. Стверджує, що за
господарством, яке він успадкував
після смерті своєї бабці ОСОБА_10 було
закріплено 0,41га, а не 0,38га, оскільки
спільний заїзд, яким користується
відповідач ОСОБА_2, складає близько
0,03га і такий є частиною саме його
(позивача) земельної ділянки.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила
проти позову, покликаючись на те, що
вищевказаний проїзд між
господарствами позивача та
відповідача, відноситься до доріг
загального користування, існував
постійно, тобто протягом тривалого
часу і таким користувалися ще їхні
(сторін) батьки, між якими ніколи не
виникало спорів з приводу користування
даним проїздом. Вважає надуманими
доводи позивача в частині знищення
межових знаків, оскільки такі ніким не
знищувались та існують по сьогоднішній
день, чітко окреслюючи контури та
розміри земельних ділянок як позивача,
так і відповідача

Представник відповідача Пнікутської
сільської ради Мостиського району -
Нагайло М.Є. в судовому засіданні проти
позову заперечив. Пояснив, що сільська
рада керується даними із
по-господарських книг, які ведуться ще
із 1960р., відповідно до яких за
господарством померлої ОСОБА_10
закріплена земельна ділянка площею
0,38га для обслуговування житлового
будинку та ведення ОСГ, а не 0,41га як
стверджує позивач. Вважає, що
оскаржуваний позивачем акт комісії з
питань земельних відносин та спорів
Пнікутської сільської ради
Мостиського району від 27.05.2013р. про
залишення спільного проїзду до
господарств сторін та його розміри, є
об'єктивним та таким, що відповідає
дійсності. Також підтвердив повністю
доводи представника відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Представник третьої особи Відділу
Держземагенства в Мостиському районі -
Кулій М.В. в судовому засіданні проти
позову заперечив, покликаючись на те,
що згідно земельно-облікових
документів до господарств сторін
(позивача та відповідача ОСОБА_2)
передбачено спільний проїзд, який
відноситься до доріг загального
користування і такий існує тривалий
час.

Третя особа - Головний архітектор
Мостиського району Новіцький Г.П. проти
позову заперечив. Пояснив, що план -
схема, на яку покликається позивач і на
якій відсутній спільний проїзд, не є
офіційним документом. Зазначив, що така
план-схема може розроблятися на
місцевому рівні різними організаціями,
наприклад, землевпорядниками
сільських рад, БТІ тощо, і
використовується лише для власного
службового користування цими
організаціями. У даному випадку
офіційним документом є генеральний
план с.Буховичі Мостиського району
Львівської області, у якому чітко
передбачено наявність спільного
проїзду до господарств сторін і що
такий проїзд належить до доріг
загального користування.

Представники третіх осіб - Державної
інспекції сільського господарства у
Львівській області Собіль С.Л. та
Мостиського районного виробничого
відділу Львівської регіональної філії
Центру державного земельного кадастру
в Мостиському районі Ліпецький І.М. в
судовому засіданні проти позову
заперечили, покликаючись на те, що
згідно даних по- господарських книг за
господарством померлої ОСОБА_10
закріплено земельну ділянку площею 0,38
га і у жодних документах не зазначено,
що така становить 0,41 га. Підтвердили
повністю доводи представників
відповідачів та третіх осіб в частині
існування спільного проїзду до
господарств сторін.

Заслухавши пояснення сторін та
представників третіх осіб, дослідивши
подані сторонами документи, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_2 - сторони по справі, є
сусідами та проживають в с.Буховичі
Мостиського району Львівської області
по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Позивачу ОСОБА_1, на підставі рішення
Мостиського районного суду Львівської
області від 17.10.2012р. (а.с.5,6), належить
будинковолодіння АДРЕСА_1, право
власності на яке перейшло до нього в
порядку спадкування за заповітом після
смерті його бабці ОСОБА_10, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

За даними по-господарських книг
(а.с.31-38), за господарством померлої
ОСОБА_10 закріплено земельну ділянку
загальною площею 0,38га. для
обслуговування житлового будинку (у
якому на даний час проживає та є його
власником позивач ОСОБА_1) та для
ведення особистого селянського
господарства.

За господарством відповідача ОСОБА_2
згідно земельно-облікових документів
для обслуговування житлового будинку
та ведення особистого селянського
господарства, закріплено земельну
ділянку загальною площею 0,26га.

Зазначені земельні ділянки межують між
собою, тобто є суміжними.

Із викопіювання з опорного плану
с.Пнікут-Буховичі, що міститься в
матеріалах справи (а.с.66) видно, що між
зазначеними земельними ділянками
передбачено спільний проїзд до
господарств сторін - позивача ОСОБА_1 та
відповідача ОСОБА_2

Як вбачається із оскаржуваного акту
комісії з питань земельних відносин та
спорів від 27.05.2013р. (а.с.7-9), 27.05.2013р.
комісія в складі сільського голови
Пнікутської сільської ради Нагайло
М.Є., землевпорядника сільської ради
Дзюба І.П. та членів комісії з питань
земельних відносин та спорів, при
розгляді земельного спору відповідно
до заяви ОСОБА_1 від 20.05.2014р., вирішила:
«залишити існуючий проїзд загального
користування між господарствами
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та встановити ширину
проїзду в розмірі 4 м. Проектній
організації, при виготовленні
технічної документації, врахувати
проїзд загального користування між
зазначеними господарствами.».

Зазначений акт комісії з питань
земельних відносин та спорів від
27.05.2013р. був затверджений оскаржуваним
рішенням 24 сесії 6 демократичного
скликання Пнікутської сільської ради
Мостиського району Львівської області
№18 від 24.07.2013р. (а.с.11).

Крім того встановлено, що рішенням
сесії Пнікутської сільської ради
Мостиського району Львівської області
№5 від 24.07.2013р. (а.с.26) позивачу ОСОБА_1, на
підставі поданої ним заяви, надано
дозвіл на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право користування земельною ділянкою
загальною площею 0,38га, в тому числі для
обслуговування житлового будинку
господарських будівель та споруд
площею 0,25га і для ведення особистого
селянського господарства площею 0,13га в
АДРЕСА_1.

Стаття 152 Земельного Кодексу України
надає власнику земельної ділянки або
землекористувачу право вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. При
цьому, такий захист здійснюється
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який
існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів (ч.2, 3 ст.152 ЗК України).

З наведеного вбачається, що право
вимагати усунення будь-яких порушень
прав на землю може власник земельної
ділянки або належний землекористувач.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.11, 59, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
При цьому, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, а обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

На підтвердження своїх позовних вимог
та наявності права, за захистом якого
позивач звернувся до суду, ним подано,
зокрема, копію рішення Мостиського
районного суду Львівської області від
17.10.2012р. про визнання за ним права
власності на будинковолодіння АДРЕСА_1.

Позивач стверджує, що отримавши в
порядку спадкування після смерті бабці
ОСОБА_10, на підставі даного рішення
суду, право власності на
будинковолодіння АДРЕСА_1, він водночас
отримав у користування земельну
ділянку для обслуговування
зазначеного житлового будинку та
ведення ОСГ, якою померла бабця
фактично користувалася за життя.

Однак, будь-яких даних про те, що у його
(позивача) власність чи належне
користування як власника
будинковолодіння в порядку
спадкування перейшла також і земельна
ділянка, на якій розміщений згаданий
будинок, і те, що така земельна ділянка
належала спадкодавцю на праві
власності чи належному користуванні та
була успадкована позивачем, матеріали
справи не містять, а відтак подані
позивачем документи не можуть
вважатися належними доказами
наявності у нього права
землекористування, на захист якого ним
власне й пред'явлено позов.

Крім того, як встановлено судом,
питання про надання позивачу ОСОБА_1
наявної у його фактичному користуванні
земельної ділянки у власність чи
користування у встановленому законом
порядку із визначенням її меж в натурі
(на місцевості) не вирішувалось. За
таких обставин, фактичне
землекористування позивачем ОСОБА_1
зазначеною земельною ділянкою не може
бути визнано тотожним правовому
статусу належного землекористування, а
твердження позивача про таке є
помилковим.

Відповідно до вимог ст.14 Конституції
України право власності на землю
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Згідно із положеннями ст.ст.125, 126 ЗК
України (у редакції чинній на даний час)
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав. Право власності,
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

Чинне до цього часу земельне
законодавство України передбачало, що
право власності чи право постійного
користування на земельну ділянку
повинно бути посвідчено лише державним
актом з відповідною подальшою
державною реєстрацією цих прав та
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), а право
користування здійснюється відповідно
до укладеного договору оренди.

Проте, всупереч вищевказаних вимог
ст.ст.59, 60 ЦПК України, таких належних
доказів про наявність права власності
чи землекористування ділянкою, на якій
розміщене належне позивачу
будинковолодіння, суду не подано, а
отже позивачем не доведено факту
існування у нього права, яке підлягає
судовому захисту, з огляду на що суд
приходить до висновку, що зазначені
обставини відповідно унеможливлюють
задоволення пред'явлених ним позовних
вимог.

Крім того, позовні вимоги в частині
зобов'язання Пнікутської сільської
ради відновити в натурі межі земельної
ділянки по АДРЕСА_1 та закріпити
відновлені межі земельної ділянки в
натурі межовими знаками, на думку суду,
не підлягають до задоволення також з
огляду на наступне.

Відповідно до ст.158 ЗК України суди
розглядають справи за спорами про вже
встановлені межі земельних ділянок, що
перебувають у власності чи належному
користуванні громадян, які не
погоджуються з прийнятими рішеннями з
цього питання органу місцевого
самоврядування чи органу земельних
ресурсів.

З урахуванням зазначених положень
закону та беручи до уваги те, що
земельна ділянка по АДРЕСА_1, на якій
розташований успадкований позивачем
ОСОБА_1 житловий будинок, у власності чи
належному користуванні останнього не
перебуває, будь-яких рішень органу
місцевого самоврядування щодо меж цієї
земельної ділянки у встановленому
законом порядку не приймалося, то
вимоги позивача щодо відновлення меж
цієї земельної ділянки є
необґрунтованими та безпідставними, а
відтак не підлягають до задоволення і з
цих підстав.

Підсумовуючи усе вищенаведене, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити в повному обсязі
за його безпідставністю і
недоведеністю, оскільки позивач не
довів суду тих обставин, на які
покликався в обґрунтування своїх
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.125, 126, 152, 158 Земельного кодексу
України, ст.ст.10, 11, 58 - 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і
Пнікутської сільської ради
Мостиського району, треті особи -
Відділ Держземагенства в Мостиському
районі, Мостиський районний виробничий
відділ Львівської регіональної філії
Центру державного земельного кадастру,
Головний архітектор Мостиського
району - Новіцький Григорій Павлович,
Державна інспекція сільського
господарства у Львівській області, про
визнання незаконним акту комісії з
питань земельних відносин та спорів
Пнікутської сільської ради, визнання
незаконним рішення Пнікутської
сільської ради та зобов'язання до
вчинення певних дій, - відмовити в
повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Львівської області шляхом подання
апеляційної скарги через Мостиський
районний суд в 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Я.Є. Стецик

З оригіналом згідно:

Суддя Я.Є. Стецик

Рішення набрало законної сили:

«__»______________20___ р.

Суддя Я. Є. Стецик