Справа №591/6586/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Шершак М. І.Номер
провадження 22-ц/788/1562/14 Суддя-доповідач -
Рибалка В. Г. Категорія - 34
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Рибалки В. Г.,

суддів - Гагіна М. В. , Ільченко О.
Ю.

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Обласного комунального
підприємства "Аеропорт Суми"

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 23 липня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Обласного
комунального підприємства "Аеропорт
Суми"

про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди,

в с т а
н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду
м.Суми від 23 липня 2014 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОКП «Аеропорт Суми» на
користь ОСОБА_3 1000,51 грн. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди та 300
грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди.

Стягнуто з ОКП «Аеропорт Суми» на
користь ОСОБА_3 витрати понесені за
надання правової допомоги в сумі 1500
грн. та 1082,40 грн. витрат за проведення
експертизи. Вирішено питання судового
збору.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застування норм
матеріального і процесуального права,
просить зазначене рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у позові
відмовити. При цьому посилається на те,
що автобус ЛАЗ знаходиться на стоянці
вже більше 10 років, заміна шин,
викрадення заднього лівого скла та
заміна його щитом були виявлені ОСОБА_3
в 2012 року, проте протягом 2012-2013 року він
з претензією до підприємства не
звертався, а звернувся лише після того
як відповідач в судовому порядку
стягнув з нього заборгованість за
послуги зі зберігання. Позивач
зазначає, що автобус з 2008 року зі
стоянки не виїжджав, однак ці доводи
спростовуються інформацією Управління
ДАІ від 30 січня 2014 року, згідно з якою 03
квітня 2006 року автобус проходив
технічний огляд.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, який підтримав апеляційну
скаргу, заперечення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню в частині стягнення витрат
на правову допомогу і в цих вимогах
слід відмовити, виходячи з наступних
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що внаслідок
неналежного виконання відповідачем
умов договору зберігання
транспортного засобу мало місце
пошкодження та розукомплектування
належного позивачу автобуса, тому
стягнув вартість відсутніх
автозапчастин в розмірі 1000,51 грн.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
ґрунтується на матеріалах справи.

З копії свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу вбачається, що
ОСОБА_3 є власником автобусу ЛАЗ, д.н.
НОМЕР_1, 1989 року випуску. (а.с. 8)

01 грудня 2008 року між ОКП «Аеропорт
Суми» та ОСОБА_3 був укладений договір
№ 67/08 довгострокового зберігання ТЗ на
автостоянці. (а.с. 6)

Пунктами 2.1, 2.2, 4.1 договору передбачено,
що ОКП «Аеропорт Суми» виділяє
власнику ТЗ місце на стоянці і
забезпечує його зберігання.

ОКП «Аеропорт Суми» гарантує
збереження ТЗ, а у випадку їх зникнення
під час зберігання, пошкодження і
розукомплектування несе
відповідальність згідно чинного
законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу.

За статтею 942 ЦК України Зберігач
зобов'язаний вживати усіх заходів,
встановлених договором, законом,
іншими актами цивільного
законодавства, для забезпечення
схоронності речі.

Відповідно до п. 27 Правил зберігання
транспортних засобів на автостоянках,
затверджених постановою КМУ від 22
січня 1996 року № 115 зі змінами та
доповненнями від 17 серпня 2002 року -
автостоянки гарантують схоронність
транспортних засобів, прийнятих на
зберігання згідно з цими Правилами, а у
разі їх зникнення, розукомплектування
чи пошкодження під час зберігання -
несуть відповідальність у
встановленому законом порядку.

А відповідно до п. 12 вказаних Правил,
під час оформлення приймання на
зберігання черговий приймальник
вносить необхідні дані про володільця
ТЗ і ТЗ до відповідного журналу обліку
ТЗ і розписується в ньому.

У разі здавання на зберігання ТЗ з
аварійними пошкодження, то він може
бути прийнятий на зберігання після
реєстрації у журналі обліку ТЗ з
пошкодженнями та некомплектних з
зазначенням характеру пошкодження,
часу в'їзду на автостоянку, марки і
номера ТЗ та прізвище власника.

Ні в суді першої інстанції, ні в
апеляційному суді відповідачем не
надано доказів того, що автобус був
прийнятий на зберігання на стоянку
неукомлектованим або з заявленими
пошкодженими чи відсутністю запчастин.

Відповідачем не було надано для огляду
журналів обліку транспортних засобів
довготермінового зберігання за період
з 2008 року по 2013 рік та журнали обліку
транспортних засобів з пошкодженнями
та некомплектних, мотивуючи їх
знищенням. Акти про виявлені
пошкодження на транспорті охоронцями
не оформлялись.

За положеннями ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

При розгляді справи суд першої
інстанції належним чином з`ясував та
перевірив доводи та заперечення
сторін, дав належну оцінку зібраним у
справі доказам та обґрунтував висновки
викладені в рішенні.

За висновком автотоварознавчої
експертизи № 381 від 07 квітня 2014 року
Сумського відділення при Харківському
науково-дослідному інституті судових
експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса,
вартість матеріального збитку,
завданого власнику автобуса марки ЛАЗ,
1989 року випуску, на момент проведення
експертизи складає 1000,51 грн. (а.с. 111-114)

За викладених умов, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про задоволення позову в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача суми спричиненої
матеріальної та моральної шкоди.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду щодо
задоволення позовних вимог в частині
стягнення з відповідача витрат на
правову допомогу.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи, до яких, зокрема, відносяться
витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 56 ЦПК України, правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.

Особа, яка має право на надання
правової допомоги, допускається
ухвалою суду за заявою особи, яка бере
участь у справі.

Частиною 1 ст. 40 ЦПК України
передбачено, що представником у суді
може бути адвокат або інша особа, яка
досягла вісімнадцяти років, має
цивільну процесуальну дієздатність і
належно посвідчені повноваження на
здійснення представництва в суді.

Із матеріалів справи вбачається, що під
час розгляду справи як в суді першої
інстанції, так і в апеляційному суді
ОСОБА_5 діяв від імені ОСОБА_3, як його
представник. За змістом нотаріально
посвідченої довіреності, виданої 29
травня 2013 року позивач уповноважив
ОСОБА_5 бути його представником в усіх
органах, установах, підприємствах,
організаціях та вести справи у судових
установах. Довіреність видана строком
на три роки. (а.с. 7) Цей факт не
заперечував і сам представник позивача
в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, особа, яка надає правову
допомогу та представник мають різний
процесуальний статус та наділені
різним обсягом процесуальних прав та
обов'язків, тобто на представника не
розповсюджуються положення п. 2 ч. 3 ст. 79
ЦПК України щодо стягнення понесених
іншою стороною витрат на правову
допомогу, оскільки на стадіях судового
розгляду ОСОБА_5 діяв, як представник, а
не як фахівець в галузі права.

Крім того, з передбаченою
процесуальним законом заявою про
залучення його до участі в справі в
якості особи, яка надає правову
допомогу, ОСОБА_5 не звертався.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що вимоги щодо
стягнення з відповідача понесених
позивачем витрат на правову допомогу
задоволенню не підлягають, тому
рішення суду в цій частині слід
скасувати.

Керуючись ст. ст. 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 313,
314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу Обласного
комунального підприємства "Аеропорт
Суми" задоволити частково.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 23 липня 2014 року в частині
стягнення витрат на правову допомогу
скасувати та відмовити у задоволенні
цих витрат.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду Сумської
області: В.Г.
Рибалка