Справа № 462/5797/13
Головуючий у 1 інстанції: Галайко
Провадження № 22-ц/783/4963/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі представника відповідача
ТзОВ «АЙПІЄ-Л» - Сторожа М.І., позивача
ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЙПІЄ-Л» на рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 30 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЙПІЄ-Л» про захист
честі, гідності та ділової репутації, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 30 травня 2014 року позов
задоволено частково. Зобов'язано ТзОВ
«АЙПІЄ-Л» направити у Львівську міську
раду на ім'я депутата ОСОБА_6 листа зі
спростуванням відомостей, які
принижують людську гідність та ділову
репутацію ОСОБА_4. Стягнуто з ТзОВ
«АЙПІЄ-Л» на користь ОСОБА_4 моральну
шкоду в розмірі 10000грн. Стягнуто з ТзОВ
«АЙПІЄ-Л» на користь ОСОБА_4 витрати на
правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Дане рішення оскаржило ТзОВ
АЙПІЄ-Л».

В своїй апеляційній скарзі просять
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким повністю відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог
за безпідставністю. Вважають, що
рішення ухвалене з грубим порушенням
норм матеріального та процесуального
права, неповнотою з'ясування обставин,
що мають значення для справи.
Зазначають, що рішення суду побудоване
виключно на твердженні позивача, про
те, що інформація викладена в
листі-відповіді Товариства на
депутатський запит від 25.10.2011 року є
недостовірною та порочить її честь та
гідність, хоча зміст даного листа
жодним чином не досліджувався під час
розгляду справи. В даному листі
зазначено, що Товариством договір
оренди нежитлового приміщення був
достроково розірваний з причин
реконструкції об'єкту оренди.
Зазначають, що у твердженні про
«невідповідність рівня товару
критеріям якості у порівнянні з іншими
подібними підприємцями у
респектабельному ТЦ Європа» надається
оцінка якості товару, що по своїй суті
є оціночним судженням генерального
директора Товариства та не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості. Низький естетичний та
санітарний рівень орендованого
торгівельного приміщення не можна
розцінювати, як приниження честі чи
гідності ОСОБА_4, оскільки відповідачем
жодним чином не вказано, що такий
рівень настав внаслідок
підприємницької діяльності позивача.
Також, зазначають, що власником
приміщення, орендованого позивачем, є
ТзОВ «АЙПІЄ-Л» та власник приміщення
може надавати йому будь-яку оцінку на
свій розсуд. Твердження про
«схильність заявниці до
конфліктування» є також виключно
оціночним судженням генерального
директора, твердження позивача про
непридатність для роботи у сфері
торгівлі у вказаному листі взагалі
немає. Судом без будь-яких
підтверджуючих документів стягнуто з
відповідача 2000грн. правової допомоги.
Крім цього, суд зобов'язує відповідача
направити у Львівську міську раду на
ім'я депутата ОСОБА_6 листа зі
спростуванням відомостей, які
принижують людську гідність та ділову
репутацію позивача, хоча такого
способу захисту не передбачено
законодавством та й зі змісту рішення
не зрозуміло, які саме відомості
потрібно спростувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача на
підтримання скарги, позивача та її
представника в заперечення
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з таких підстав.

Як вбачається із позовної заяви,
пояснень позивача та її представника у
суді апеляційної інстанції, позивач, як
фізична особа, з метою захисту своїх
прав як громадянина України на повагу
до гідності, честі та ділової
репутації, звернулась в суд з даним
позовом у якому просила зобов'язати
відповідача направити у Львівську
міську раду на ім'я депутата ОСОБА_6
листа зі спростуванням відомостей, які
принижують її людську гідність, ділову
репутацію; відшкодувати їй за рахунок
відповідача 50 тис. грн. моральної шкоди
та 2 тис. грн.. витрат на правову
допомогу. Порушенням своїх прав
вважала викладення відповідачем у
листі ТзОВ «АЙПІЄ-Л» депутату ОСОБА_6
(а.с. 8-9, 86-87) ряду відомостей, а саме:
«невідповідність рівня її товару
критеріям насамперед у порівнянні з
іншими працівниками, низький
естетичний та санітарний рівень
орендованої торгівельної площі, що
негативно відображалось на загальній
привабливості торгового центру,
надання їй характеристики як особі
схильній до конфліктів і непридатній в
сучасних умовах по своїх якостях
працювати у сфері торгівлі». Вказані
відомості, які дійсності не
відповідають, є неправдивими, фактично
її характеристика, їй як жінці похилого
віку, інваліду ІІ групи, жінці, яка все
своє життя працювала чесно і
добросовісно, старалась з усіма жити в
злагоді були надзвичайно неприємними
та їх поширення в листі депутату
спричинили порушення її прав на повагу
до гідності, честі та ділової репутації
та відповідно і моральну шкоду, що
підлягають відновленню та
відшкодуванню відповідно.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги частково, виходив з
того, що: представник відповідача у
судовому засіданні жодним чином не
довів достовірності інформації
викладеної у Листі-відповіді на
депутатське звернення ВН 2511011 від 25.10.2011
року (а.с. 8-9, 86-87) щодо позивача, а також
показами свідків було встановлено
невідповідність дійсності викладеної
у листі інформації щодо позивача.
Проаналізувавши матеріали справи суд
також визначив і розмір необхідної до
стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції такими, що обставинам
справи не відповідають, обставини, які
суд вважав встановленими - недоведені.
Крім цього, судом при ухваленні рішення
не дотримано вимог закону.

Відповідно до ст.ст. 269, 270, 277 ЦК України,
ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10
Конвенції про захист прав людини і
основних свобод кожному гарантується
право на захист честі, гідності та
ділової репутації та спростування
недостовірної інформації особою, яка
поширила таку інформацію.

Разом із тим, за змістом зазначених
норм, кожному гарантується право на
свободу висловлення поглядів, у тому
числі, право поширювати інформацію без
втручання органів державної влади, за
умови, що вони діють добросовісно і
надають правильну і достовірну
інформацію, не завдаючи при цьому шкоди
репутації окремих осіб і не порушуючи
їх прав.

Так, відповідно до ст. 277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації. Право на
відповідь, а також на спростування
недостовірної інформації щодо особи,
яка померла, належить членам її сім'ї,
близьким родичам та іншим
заінтересованим особам. Спростування
недостовірної інформації здійснюється
особою, яка поширила інформацію.
Поширювачем інформації, яку подає
посадова чи службова особа при
виконанні своїх посадових (службових)
обов'язків, вважається юридична особа,
у якій вона працює. Якщо особа, яка
поширила недостовірну інформацію,
невідома, фізична особа, право якої
порушено, може звернутися до суду із
заявою про встановлення факту
недостовірності цієї інформації та її
спростування. Якщо недостовірна
інформація міститься у документі, який
прийняла (видала) юридична особа, цей
документ має бути відкликаний. Фізична
особа, особисті немайнові права якої
порушено у друкованих або інших
засобах масової інформації, має право
на відповідь, а також на спростування
недостовірної інформації у тому ж
засобі масової інформації в порядку,
встановленому законом. Якщо відповідь
та спростування у тому ж засобі масової
інформації є неможливими у зв'язку з
його припиненням, така відповідь та
спростування мають бути оприлюднені в
іншому засобі масової інформації, за
рахунок особи, яка поширила
недостовірну інформацію. Спростування
недостовірної інформації здійснюється
незалежно від вини особи, яка її
поширила. Спростування недостовірної
інформації здійснюється у такий же
спосіб, у який вона була поширена.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
року № 1 "Про судову практику у справах
про захист гідності, честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи",
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Однак, згідно з частинами 1, 2 статті 30
Закону України "Про інформацію" від 02
жовтня 1992 року № 2657-XII ніхто не може
бути притягнутий до відповідальності
за висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, зокрема з огляду
на характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості. Якщо особа
вважає, що оціночні судження або думки
принижують її гідність, честь чи ділову
репутацію, а також інші особисті
немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому самому засобі масової інформації
з метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
особу, яка таким чином та у такий спосіб
висловила думку або оцінку, може бути
покладено обов'язок відшкодувати
завдану моральну шкоду.

Крім цього, відповідно до п.19 постанови
пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року
вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням. Відповідно до частини
другої статті 471 Закону України "Про
інформацію" оціночними судженнями, за
винятком образи чи наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, зокрема критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що
не можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів,
зокрема гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості. Таким чином, відповідно
до статті 277 ЦК не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх
відповідності дійсності (на відміну
від перевірки істинності фактів) і
спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень статті 10
Конвенції. Якщо особа вважає, що
оціночні судження або думки, поширені в
засобі масової інформації, принижують
її гідність, честь чи ділову репутацію,
а також інші особисті немайнові
права, вона вправі скористатися
наданим їй частиною першою статті 277 ЦК
та відповідним законодавством правом
на відповідь, а також на власне
тлумачення справи (стаття 37 Закону про
пресу, стаття 65

Закону України "Про телебачення і
радіомовлення") у тому ж засобі
масової інформації з метою
обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію,
на відповідача може бути покладено
обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Зважаючи на вказані вимоги закону суду
слід було б з'ясувати чи інформація
(відомості), яку позивач вважає
недостовірною та такою, що підлягає
спростуванню із відшкодуванням їй
моральної шкоди за поширення такої
фактичними твердженнями, чи
оціночними судженнями.

Як вбачається із листа, про
невідповідність певної інформації у
якому позивач дійсності подано позов, у
такому дійсно містяться висловлювання
про які вказує позивач. Однак частина
таких викладена нею у іншій, довільній
інтерпретації та така інформація по
суті не є фактичними твердженнями, а
оціночними судженнями висловленими в
листі відповідачем.

Так у листі ТзОВ «АЙПІЄ-Л» - відповіді
на депутатське звернення ВН 2511011 від
25.10.2011 року депутата Львівської міської
ради ОСОБА_6 вказано такі висловлювання
як: «…ТзОВ «АЙПІЄ-Л» не мало намірів
продовжувати договірні стосунки з п.
ОСОБА_4 з причин реконструкції, а також
невідповідності рівня її товару
критеріям якості у порівнянні з іншими
подібними підприємцями у
респектабельному ТЦ «Європа», низького
естетичного та санітарного рівня
орендованої торгівельної площі, що
негативно відображалось на загальній
привабливості торгового центру.
…..Окрім цього, адміністрацією
Товариства з п. ОСОБА_4 постійно велись
і продовжують вестись консультації
щодо задоволення її вимог, незважаючи
на схильність заявниці до
конфліктування, наявність та раптову
відсутність бажань до компромісу, до
якого, до речі, схильні її численні
родичі та заступники… Саме про таке
сприяння заявниця добре знає і
усвідомлює це, але не може змиритися з
тим, що торгівля - це мистецтво, а
мистецтвом мають рухати сучасні
фахівці у цій галузі.».

У такому листі відповідач по суті
виклав своє бачення ситуації, що мала
місце між ТзОВ та позивачем, що
тривалий час працювала згідно
договорів оренди у приміщенні ТзОВ та
на власний погляд та бачення викладає
оцінку торгівельної площі де працювала
позивач та якість її товару, а, також, в
певній мірі викладає бачення, що у них
склалось стосовно певних якостей
позивача. Такі свої судження та свою
оцінку відповідач викладає з
врахуванням певних стосунків що між
ними склались, зокрема, і подій щодо
припинення таких, інших умов та
обставин, що, на їх думку, мають
значення. Тому тлумачити
висловлювання, що здійснені у листі, що
стосуються позивача, як виклад
конкретної інформації, яка може бути
спростована, у випадку її
недостовірності, не слід. Такі
висловлювання вказані у листі про
позивача, її товар та приміщення де
вона здійснювала торгівлю у згаданому
листі є вираженням суб'єктивної думки і
поглядів Товариства (відповідача),
оціночними судженнями та такими, що не
можуть бути перевірені на предмет їх
відповідності дійсності і тому не
можуть бути спростовані.

Зважаючи на вказане вимоги позивача є
безпідставними та підлягають
відхиленню

Висновки ж суду про невідповідність
згаданої позивачем інформації
дійсності, необхідність спростування
такої та відшкодування моральної шкоди
позивачу у зв'язку із її поширенням є
безпідставними. Рішення суду
відповідно слід скасувати з ухваленням
нового, яким у задоволенні позову слід
відмовити в повному обсязі. Вказаним
слід задовольнити апеляційну скаргу,
визнавши таку обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2, 309 ч.1 п.2-4, 313,
314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «АЙПІЄ-Л» -
задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 30 травня 2014 року - скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЙПІЄ-Л» про захист
честі, гідності та ділової репутації -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
шляхом подання касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді:
В.Я.
Бакус

Т.А.
Гірник