суд Київської області
Справа № 376/1266/14-ц
Провадження № 2/376/594/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"24" червня 2014 р.
Сквирський районний суд
Київської області

в складі: головуючого судді - Клочко
В.М.,

при секретарі судових засідань
- Олефір С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Сквира Київської області
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа Рудянська сільська рада
Сквирського району Київської області
про визнання особи такою, що втратила
право на користування житловим
приміщенням, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою в якій просить визнати ОСОБА_3 та
членів її родини такими, що втратили
право на користування житловим
будинком АДРЕСА_1, посилаючись на те, що
йому на праві приватної власності
належить вище зазначений житловий
будинок, який дістався йому у спадок
після смерті батька ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2.

За життя батька до житлового будинку
вселилися його рідна сестра ОСОБА_3,
разом із членами своєї родини, оскільки
належний їй житловий будинок
потребував ремонту.

На даний час, він одружений та має на
утриманні двох неповнолітніх дітей.
Власного житла не має, а відповідачка
чинить перешкоди у користуванні його
житловим будинком.

Позивач у судовому засіданні позов
підтримав повністю, посилаючись на
наведені вище обставини та просив
ухвалити рішення по суті позовних
вимог, зазначаючи при цьому, що в
результаті протиправних дій
відповідача порушується його право
власності щодо користування, володіння
та розпорядження належним йому
житловим будинком.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
позов не визнала повністю посилаючись
на те, що спірний житловий будинок за
життя належав її батьку ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2, який в подальшому
успадкував її брат ОСОБА_2, згідно
заповіту. У зв'язку з тим, що батько до
дня смерті потребував сторонньої
допомоги у силу вікових особливостей
вона змушена була переїхати разом із
родиною до даного будинку, щоб
здійснювати догляд за батьком. Після
смерті батька, вона з членами своєї
родини, залишилась проживати у
спірному будинку, оскільки зробила в
ньому ремонт і він має більшу житлову
площу, ніж належний їй житловий
будинок, який розташований поруч, а
саме по вул. Чеська, 45 в с. Руда
Сквирського району Київської області
тощо.

Судом встановлено, що згідно витягу з
реєстру права власності на нерухоме
майно видане КП КОР «Білоцерківське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» від 22.03.2010 року
житловий будинок, за АДРЕСА_1 на праві
приватної власності належить ОСОБА_2,
на підставі Свідоцтва про право на
спадщину виданого 09.03.2010 року
Сквирською районною державною
нотаріальною конторою.

В даному житловому будинку без
правових підстав проживає ОСОБА_3.

Згідно довідки виданої 23.06.2014 року
Виконавчим комітетом Рудянської
сільської ради Сквирського району
Київської області вбачається, що
ОСОБА_3 на праві приватної власності
належить житловий будинок за АДРЕСА_2. В
даному житловому будинку
зареєстрована ОСОБА_3 та члени її
родини.

Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, до якої
Україна приєдналася 17.07.97 року
відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.97
"Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів N
2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК,
які передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належить права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місце знаходження майна.

Таким чином, зміст права власності
становлять три складові право
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. Володіння
майном - це юридично закріплена
можливість фактично мати майно,
впливати на нього в будь-який момент,
здійснювати щодо такого майна свою
волю. Право користування полягає в
юридично закріпленій можливості
власника використовувати корисні
якості майна для себе, мати з цього
певний зиск та вигоду. Право
розпорядження - це можливість власника
установлювати, змінювати та припиняти
юридичне існування майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Він має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Усупереч викладеним вище нормам у суді
був доведений той факт, що позивач
дійсно не може в повній мірі
реалізувати своє право власності щодо
житлового будинку АДРЕСА_1, що належить
йому на праві приватної власності, щодо
користування та розпорядження то суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_2 в частині виселення
відповідача по справі ОСОБА_3
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Щодо позовних вимог виселити, членів
родини відповідача то суд вважає, що
вимоги в цій частині задоволенню не
підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1,2 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Зважаючи на те, що позивачем, під час
розгляду справи не було зазначено
анкетних даних осіб, які проживають у
спірному житловому будинку, доказів їх
проживання у спірному будинку та те, що
дані особи не залучались до розгляду
справи то суд, позбавлений можливості
прийняти рішення в цій частині.

Керуючись ст. 41 Конституції
України, ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ст.ст. 10,61,79,84, 88,
131,212-215,218, ЦПК України, ст.ст. 16, 316,317,319,321,
379,382,383,386 ЦК України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа Рудянська сільська рада
Сквирського району Київської області
про визнання особи такою, що втратила
право на користування житловим
приміщенням - задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, із
житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Сквирський районний суд Київської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В. М. Клочко