Справа № 646/1180/14-ц
№ производства 2/646/556/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2014 року
м.Харків

Червонозаводський районний суд м.
Харкова у складі:

головуючого - судді Благої І.С.

за участі секретаря - Шеховцовій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа -
Червонозаводський районний відділ у
м.Харкові Головного управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області, - про захист права
власності та усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з
вищевказаним позовом, яким просив:

- усунути перешкоди у користуванні
жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
шляхом зняття ОСОБА_2 з реєстрації за
вищевказаною адресою;

- виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без
надання іншого житла з вищевказаної
квартири.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням
Червонозаводського районного суду
м.Харкова від 04.09.2013р. у справі №646/6023/13-ц
за позивачем було визнано право
власності на вищевказану квартиру в
порядку спадкування за законом після
смерті матері, ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2. На час смерті спадкодавця
за спірною адресою була зареєстрована
та проживала ОСОБА_2, але підстави для
її реєстрації позивачу не відомі. Крім
того, у спірній квартирі проживає
ОСОБА_3, яка не зареєстрована за цією
адресою. Ці особи не мають майнових
права на вказану квартиру, оскільки
позивач є її єдиним власником. Після
оформлення права власності на квартиру
позивач звертався до відповідачів з
проханням виселитися та знятися з
реєстрації, але ті не реагують на
прохання позивача.

В судовому засіданні позивач підтримав
свій позов, підтвердив обставини, які в
ньому викладені та додатково пояснив,
що на момент смерті батьків у спірній
квартирі проживав його брат, ОСОБА_5.
Дружина брата разом з донькою
проживала за іншою адресою. Сам позивач
на момент смерті батьків проживав за
іншою адресою.

Представник позивача ОСОБА_6 також
підтримав позов.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
заперечувала проти позову та пояснила,
що вона була дружиною померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5. ОСОБА_5, який є братом
позивача. ОСОБА_2 є їхньою з ОСОБА_5
спільною донькою. У 1990 році після
одруження з ОСОБА_5 вона вселилася до
нього у квартиру за спірною адресою. У
цьому жилому приміщенні також
проживали батьки її чоловіка та
позивача - ОСОБА_7 та ОСОБА_4.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у неї та її чоловіка ОСОБА_5
народилася донька ОСОБА_2, яка також
проживає за спірною адресою. До 25.10.2000р.
вона була зареєстрована у АДРЕСА_3. Але
оскільки батьки чоловіка хворіли і
потребували догляду, вона продала той
будинок і знялася з реєстрації.
Оскільки вона була дуже заклопотана у
зв'язку з хворобою свекра та свекрові, а
потім через їх смерть та поховання, у
неї не було часу займатися питаннями
власної реєстрації. А нещодавно вона
дізналася, що позивач оформив на себе
спадщину на квартиру, в якій вони
проживають з донькою після смерті
чоловіка та його батьків.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
також заперечувала проти позову,
підтвердила обставини, які пояснила
суду її мати - співвідповідач ОСОБА_3, та
додатково пояснила, що позивач не
пропонував їм з матір'ю мирно
врегулювати цей спір.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_8 також заперечувала проти
позову.

Представник третьої особи, належним
чином повідомленої про час та місце
слухання справи, не з'явився в судове
засідання з невідомих суду причин.

З'ясувавши обставини справи та
переривши їх доказами, суд встановив
такі факти та їх правовідносини.

04.09.2013р. Червонозаводським районним
судом м.Харкова було ухвалене рішення у
справі №646/6023/13-ц за позовом ОСОБА_1 до
Харківської міської ради, третя особа -
Перша ХДНК, про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом (а.с.8,9).

Цим рішенням за позивачем було визнано
право власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті матері позивача, ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також під час розгляду вищевказаної
справи суд встановив, що мати позивача
успадкувала цю квартиру після смерті
свого чоловіка - батька позивача,
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4

Згідно з копією Витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 17.10.2013р. №11097985 на підставі
вищевказаного рішення суду від 04.09.2013р.
за позивачем було зареєстроване право
власності на трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.10).

В судовому засіданні сторони визнали,
що на момент смерті батьків позивача у
спірній квартирі проживав його брат,
ОСОБА_5.

В судовому засіданні позивач та його
представник не заперечував тієї
обставини, що ОСОБА_3 була дружиною його
померлого брата, ОСОБА_5, а ОСОБА_2 є
їхньою донькою.

Як вбачається з довідки
Адресно-довідкового підрозділу ГУДМС
України у Харківській області від
19.02.2014р., ОСОБА_2 зареєстрована за
спірною адресою з 26.10.2011р., а ОСОБА_3 з
26.01.1988р. була зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_3 (а.с.15).

Позивач є зареєстрованим та проживає
за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.5,6).

В той же час позивачем не надано суду
достатніх та допустимих доказів на
підтвердження тієї обставини, що
відповідачі чинять йому перешкоди у
користуванні спірною квартирою.

Відповідно до ст.156 Житлового кодексу
України члени сім'ї власника жилого
будинку (квартири), які проживають
разом з ним у будинку (квартирі), що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. На вселення до батьків
їх неповнолітніх дітей згоди
власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири)
зобов'язані дбайливо ставитися до
жилого будинку (квартири). Повнолітні
члени сім'ї власника зобов'язані брати
участь у витратах по утриманню будинку
(квартири) і придомової території та
проведенню ремонту. Спори між
власником та членами його сім'ї про
розмір участі в витратах вирішуються
в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу
(тобто дружина наймача, їх діти і
батьки, а також інші особи, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство).
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу, якою
регулюються питання оплати за
користування жилим приміщенням і за
комунальні послуги в будинку
(квартирі), що належить громадянинові.

Верховний Суд України у своїй
постанові від 11 липня 2012 року у справі
№ 6-60цс12 висловив наступну правову
позицію щодо аналогічних спірних
правовідносин.

У осіб, які вселилися до наймача,
виникають усі права й обов'язки за
договором найму жилого приміщення,
якщо особи постійно проживали разом із
наймачем і вели з ним спільне
господарство та були визнані членами
сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР).

Крім того, особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між
цими особами, наймачем та членами
його сім'ї, які проживають з ним, не
було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням (ч. 2 ст.
65 ЖК УРСР).

У разі вселення особи до жилого
приміщення за договором піднайму, вона
не набуває самостійного права
користування цим приміщенням, якщо не
буде встановлено, що ця особа вселилася
як член сім'ї наймача.

При цьому під час вирішення спору про
право користування жилим приміщенням
осіб, які вселилися до наймача, суд
повинен з'ясувати, крім обставин щодо
реєстрації цих осіб у спірному
приміщенні, дотримання встановленого
порядку при їх вселенні та наявності
згоди на це всіх членів сім'ї наймача та
обумовлення угодою між указаними
особами, наймачем і членами сім'ї, що
проживають з ним, певний порядок
користування жилим приміщенням, й інші
обставини справи, що мають значення для
справи, а саме: чи було це приміщення
постійним місцем проживання цих осіб,
чи вели вони з наймачем спільне
господарство, тривалість часу їх
проживання.

Крім того, суд звертає увагу, що
право власності не є абсолютним у тому
розумінні, що поряд з правомочностями,
якими в силу закону наділений власник
(у тому числі, володіння, користування
та розпорядження), власність також
зобов'язує.

Так, статтею 319 Цивільного кодексу
України визначено, що при здійсненні
своїх прав та виконанні обов'язків
власник зобов'язаний додержуватися
моральних засад суспільства. Власність
зобов'язує. Власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі.

Вирішуючі подібні спори суд має
дотримуватися, у тому числі, принципу
співмірності інтересів сторін: прав
власника житла, з однієї сторони, та
прав особи, яка на певній правовій
підставі проживає у цьому житлі та яку
власник просить виселити (рішення
Європейського суду з прав людини від
24.05.2007р. у справі «Тулешов та інші проти
Росії»).

В судовому засіданні встановлено, що
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вселилися
у квартиру АДРЕСА_1 та проживали там як
члени сім'ї її власника, ОСОБА_7,
(невістка та онука відповідно), ще до
набуття позивачем права власності на
це майно.

За таких обставин та за недоведеності
факту здійснення відповідачами
перешкод позивачу у користуванні та
володінні спірною квартирою, виселення
відповідачів з цього жилого приміщення
буде являти собою втручання у їх
сімейне та приватне життя у розумінні
статті 8 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод
(рішення Європейського суду з прав
людини від 24.04.2012р. у справі «Йорданов
та інші проти Болгарії»).

Тобто виселення відповідачів на
підставі судового рішення у даному
випадку буде втручанням у здійснення
права на повагу житла відповідачів,
яке, у свою чергу, є неспірмірним
переслідуваній правомірній меті
(рішення Європейського суду з прав
людини від 24.05.2007р. у справі «Тулешов та
інші проти Росії»).

Таким чином, проаналізувавши усі
наявні у справі докази у їх сукупності
та взаємозв'язку, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
виселення відповідачів з житлового
приміщення, розташованого за спірною
адресою.

Що стосується позовної вимоги про
зняття ОСОБА_2 з реєстрації за спірною
адресою, то це не передбачено як спосіб
судового захисту порушеного
цивільного права та інтересу.

Так, відповідно до ст.4 ЦПК України та
ст.16 ЦК України для захисту цивільного
права або інтересу суд застосовує ті
правові способи, які зазначені у законі
або договорі.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації відноситься до компетенції
відповідного державного органу -
Державної міграційної служби України.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.1-11, 58-61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа -
Червонозаводський районний відділ у
м.Харкові Головного управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області, - про захист права
власності та усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні під час проголошення
рішення можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя
Блага І.С.