Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3696/14
інстанції: Яцун О.С.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року

місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Онищенко
Е.Асуддів:Ломейко В.О. Кухаря С.В.

при секретаріБурима В.В.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
Запорізького державного підприємства
«Кремнійполімер» на рішення
Заводського районного суду м.Запоріжжя
від 18 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до Запорізького державного
підприємства «Кремнійполімер» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з вказаним позовом, зазначивши що
він перебував у трудових відносинах з
відповідачем, який з лютого 2009 року
перестав виплачувати заробітну плату.
Це стало підставою для звільнення
позивача з підприємства 19.04.2010 року,
однак в день звільнення відповідач не
виплатив позивачу заборгованості по
заробітній платі. Судовим наказом
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 14.07.2010 року з відповідача
стягнуто на користь позивача
заборгованість по заробітній платі в
розмірі 8456,92 грн. Оскільки на дату
звернення позивача до суду з даним
позовом відповідач так і не виплатив
наявної заборгованості по заробітній
платі, позивач просить стягнути з
відповідача середній заробіток за час
затримка розрахунку по день
постановлення рішення суду.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 18 липня 2014 року позов
задоволено. Стягнуто з Запорізького
державного підприємства
«Кремнійполімер» на користь ОСОБА_5
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку по день
постановления рішення суду в сумі 46681,42
грн., а також судовий збір у розмірі 466,81
грн.

Не погоджуючись з рішенням суду
Запорізьке державне підприємство
«Кремнійполімер» подало апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та постановити нове, яким відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст.ст. 212- 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про задоволення позову.

Судом попередньої інстанції
встановлено, що ОСОБА_5 перебував у
трудових відносинах з ЗДП
"Кремнійполімер" з 11.11.2008 року та
працював там на посаді
слюсаря-ремонтника 5 розряду.

19.04.2010 ОСОБА_5 звільнено за власним
бажанням за ст. 38 КЗпП України, про що
було видано наказ № 184 від 19.04.2010 року та
внесено запис до трудової книжки під №
65.

Виходячи із розрахунку, виданого ЗДП
"Кремнійполімер" позивачеві при
звільненні, з лютого 2009 року відповідач
не виплачував позивачу заробітну
плату.

На день звільнення позивача, борг ЗДП
"Кремнійполімер" по заробітній платі
складає 17173,37 грн., що підтверджується
довідкою № 801 від 20.05.2010 року.

Згідно до листа Відділу примусового
виконання рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області від 20.02.2014 року № 1639/3/11, на
виконанні у відділі знаходиться
зведене виконавче провадження № 2434/3 по
примусовому виконанню 1108 виконавчих
документів щодо стягнення з ЗДП
"Кремнійполімер" на користь держави,
фізичних та юридичних осіб
заборгованості на загальну суму 111 074
388,49 грн. До складу вищевказаного
провадження входять виконавчі
провадження з примусового виконання
судового наказу № 2-н-21/10, виданого
01.02.2010 року Заводським районним судом м.
Запоріжжя про стягнення з ЗДП
"Кремнійполімер" на користь ОСОБА_5
заборгованості по заробітній платі у
розмірі 8716,45 грн., та судового наказу №
2-н-1128/10, виданого 05.10.2010 року Заводським
районним судом м. Запоріжжя про
стягнення з ЗДП "Кремнійполімер" на
користь ОСОБА_5 заборгованості по
заробітній платі у розмірі 8456,92 грн.
Станом на 20.02.2014 року заборгованість за
вказаними судовими наказами боржником
не погашена та складає 17173,37 грн.

Судом встановлено, що на час звільнення
позивача відповідач не провів з ним
розрахунок.

Згідно до довідки ЗДП "Кремнійполімер"
№ 347 від 15.11.2013 року, середньоденна
заробітна плата позивача складала 73,63
грн.

Суд вірно стягнув з відповідача, у
зв'язку із затримкою розрахунку,
середнього заробітку позивача за весь
період затримки розрахунку по день
постановлення рішення суду, що
становить 46681,42 грн. (634 дні*73,63 грн. = 46681,42
грн.).

Вказаний розрахунок апелянт не
оспорив, однак посилався на
відсутність його вини у тривалій
невиплаті заробітної плати через
початок процедури банкрутства та
проведення виконавчих дій.

Відповідно до статті 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівнику сум у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на корить працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Законом України від 14 травня 1992 року №
2343-ХІІ "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (частина шоста
статті 12 у редакції Закону від 13 липня
2002 року, частина п'ята статті 19 у
редакції Закону від 18 січня 2013 року, які
були чинними на час існування спірних
правовідносин) дія мораторію на
задоволення вимог кредиторів не
поширюється на виплату заробітної
плати.

Аналіз наведених норм матеріального
права дає підстави для висновку, що
передбачений частиною першою статті 117
КЗпП України обов'язок роботодавця
щодо виплати середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
настає за умови невиплати з його вини
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 КЗпП
України, при цьому визначальними є такі
обставини, як невиплата належних
працівникові сум при звільненні та
факт проведення з ним остаточного
розрахунку.

Порушення процедури про банкрутство
роботодавця, наявність тривалого
періоду здійснення виконавчих дій
органами державної виконавчої служби,
незначна частка заборгованості
підприємства перед працівником у
виплаті компенсації за невикористану
відпустку порівняно із сумою
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні по
день фактичного розрахунку не може
свідчити про відсутність вини
роботодавця в невиплаті працівникові
належних коштів і не є підставою для
звільнення роботодавця від обов'язку
сплатити зазначені кошти.

Вказана правова позиція викладена в
Постанові Верховного суду України
№6-76цс14 від 02.07.2014 року.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 "Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці"
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому свої вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Таке ж роз'яснення цієї норми права,
крім наведеної вище постанови Пленуму
Верховного Суду України, надав і
Конституційний Суд України у своєму
Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у
справі щодо офіційного тлумачення
положень статті 233 Кодексу законів про
працю України у взаємозв'язку з
положеннями статей 117, 237-1 цього
кодексу.

Враховуючи, що з позивачем не був
проведений кінцевий розрахунок при
звільненні, відповідно до положень ст.
117 КЗпП України відповідач повинен
сплатити його середній заробіток за
весь час затримки на день фактичного
розрахунку, і вказані апелянтом
обставини не говорять про відсутність
його вини у невиплаті.

Доводи скарги не спростовують вірних
висновків суду першої інстанції.

Таким чином колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не дають
підстав, для визнання рішення суду
першої інстанції таким, що ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
скасування чи з міни цього рішення
немає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Запорізького
державного підприємства
«Кремнійполімер» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 18 липня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: