Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 серпня 2014 року
м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області
в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Ігнатюка Б. Ю., Бисаги Т. Ю.

при секретарі - Чучка Н. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1,
від імені якої діє її представник
ОСОБА_2, на рішення Міжгірського
районного суду від 14 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до КП
«Редакція газети «Верховина» про
визнання незаконним і скасування
наказу, рішення, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2014 року ОСОБА_1 пред'явила
позов до Комунального підприємства
«Редакція газети «Верховина» про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу ( а.с.1-3) .

Свої вимоги позивачка мотивувала тим,
що з 29 червня 2011 року перебувала у
трудових відносинах з відповідачем на
підставі контракту, термін якого
закінчується 29 червня 2016 року.

3 березня 2014 року позивачка написала
заяву про надання чергової відпустки,
яку їй було надано з цієї ж дати наказом
№ 5 по редакції газети «Верховина» від 3
березня 2014 року.

З 22 квітня 2014 року по 30 квітня 2014 року
позивачка перебувала на лікарняному,
згідно якого повинна була стати до
роботи 1 травня 2014 року. Оскільки вихід
на роботу співпав з вихідними днями,
позивачка вийшла на роботу 5 травня 2014
року.

6 травня 2014 року позивачка дізналася, що
рішенням ради редакції газети
«Верховина» від 5 травня 2014 року та
наказом № 8 по редакції газети
«Верховина» від 5 травня 2014 року її було
звільнено з роботи з посади редактора
редакції газети «Верховина» після
виходу з чергової відпустки 5 травня 2014
року.

Таке звільнення позивачка вважає
незаконним, оскільки воно було
зроблено під тиском, звільнятися за
власним бажанням вона не хотіла. Ні в
рішенні, ні в наказі не зазначено
конкретної підстави звільнення з
посиланням на закон.

Крім того, позивачка стверджує, що
відповідачем порушено контракт,
відповідно до п. 23 якого звільнення
редактора з посади здійснюється з
обов'язковою участю редактора на
засіданні органу управління. Про
проведення засідання органу
управління для вирішення питання про
звільнення редактор повідомляється у
строк не пізніше ніж за 2 тижні до дня
проведення засідання.

У зв'язку з цим позивачка просила
поновити її на посаді редактора
комунального засобу масової
інформації «Верховина» з 5 травня 2014
року та стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Окрім цього позивачка також вказує, що
відповідач не ознайомив її з записами в
трудовій книжці та надіслав її поштою,
хоча вона на це свою згоду не давала

В порядку статті 31 ЦПК України під час
розгляду справи позивачка ОСОБА_1
подала заяву про уточнення позовних
вимог, у якій збільшила її розмір та
просила: визнати незаконним та
скасувати наказ № 8 по редакції газети
«Верховина» від 5 травня 2014 року,
визнати незаконним і скасувати рішення
№ 3 ради редакції газети «Верховина»
від 5 травня 2014 року, поновити її на
посаді редактора газети, стягнути з
відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 6307, 40 грн.
за період 06.05.2014 року по 14.07.2014 року та
відшкодувати завдану позивачці
моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.(
а.с.62-63)

Рішенням Міжгірського районного суду
від 14 липня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено повністю ( а.с.93-94).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить це
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову. Як на
підставу своїх вимог посилається на
доводи, зазначені в позовній заяві.
Крім того, апелянт вказує, що рішення
суду першої інстанції ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, не відповідає
фактичним обставинам справи. На думку
апелянта окремі висновки суду взагалі
є абсурдними та суперечать вимогам
чинного трудового законодавства ( а.с.
98-103).

В судове засідання в апеляційній
інстанції сторони не з'явилися, про час
та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, про що
свідчать наявні у справі повідомлення
про вручення поштового відправлення.
Про причини своєї неявки вілповідач
або його представник суд не повідомив,
позивачка направила суду заяву про
перенесення розгляду справи, однак
доказів поважності причин своєї неявки
суду не надала. Справу було розглянуто
без участі сторін відповідно до вимог
ч.2 ст.305 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи,
колегія перевірила законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та прийшла до висновку, що
скарга підлягає до часткового
задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК
України, під час ухвалення судового
рішення суд вирішує, чи мали місце
обставини справи, якими
обгрунтовуються вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші.

Таким чином, суд, розглядаючи
цивільну справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи та
вирішити спір у межах заявлених
позовних вимог та зібраних у справі
доказів.

З матеріалів даної справи слідує, що
ОСОБА_1 перебувала у трудових
відносинах з КП «Редакція газети
«Верховина», працюючи на підставі
контракту, термін якого закінчується 29
червня 2016 року( а.с. 14-17).

В матеріалах справи наявні копії двох
заяв позивачки, адресовані різним
особам: заява про звільнення та заява
про надання чергової відпустки.

Зокрема, 23 лютого 2014 року позивачка
ОСОБА_1 написала заяву про звільнення з
посади райгазети за власним бажанням,
яку адресувала Голові районної ради
(а.с.31). 27 лютого 2014 року позивачка
ОСОБА_1 написала заяву про надання їй
чергової відпустки з 3 березня 2014 року,
яку адресувала в.о. редактора газети
«Верховина» (а.с.35).

Згідно наказу №5 по редакції газети
«Верховина» від 3 березня 2014 року
позивачці ОСОБА_1 надано чергову
профвідпустку з 3 березня 2014 року за
пророблений період з жовтня 2013 року по
жовтень 2014 року: копія наявна у
матеріалах справи ( а.с.4).

Також встановлено, що з 22 квітня 2014
року по 30 квітня 2014 року позивачка
ОСОБА_1 перебувала на лікарняну, про що
свідчить копія листка
непрацездатності (а.с.20). Ця обставина
відповідачем не заперечується.

Згідно рішення ради редакції газети
«Верховина» № 3 від 5 травня 2014 року та
наказу по редакції газети «Верховина»
№ 8 від 5 травня 2014 року позивачку
ОСОБА_1 звільнено з роботи після виходу
5 травня 2014 року з чергової відпустки (
а.с. 5-6).

Згідно ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою
формою трудового договору є контракт, в
якому строк його дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін (в тому числі
матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці
працівника, умови розірвання договору,
в тому числі дострокового, можуть
встановлюватися угодою сторін. Сфера
застосування контракту визначається
законами України.

Зі змісту укладеного між сторонами у
даній справі трудового контракту віж 29
червня 2011 року слідує, що ним, окрім
іншого, передбачено підстави його
припинення ( п.21 контракту), звільнення
редактору з посади та розірвання
контракту з ініціативи органу
управління (а.с.14-17), розірвання
контракту за ініціативою редактора до
закінчення терміну його дії ( п.24
контракту), а також особливі процедурні
правила такого звільнення ( п.23
контракту).

Зокрема, пунктом 23 цього
контракту встановлено, що звільнення
редактора з посади з підстав,
передбачених законодавством та цим
контрактом, здійснюється з
обов'язковою участю редактора на
засіданні органу управління, на якому
вирішується питання звільнення
редактора. Про проведення засідання
Органу управління для вирішення
питання звільнення редактор
повідомляється у строк не пізніше ніж
за 2 тижні до дня проведення засідання.

Цих вимог роботодавець не дотримався.
Зокрема, даних про те, що позивачку було
повідомлено про час та місце
проведення засідання органу
управління (ради редакції) в матеріалах
справи немає, а відповідачем не надано.
Засідання було проведено без участі
ОСОБА_1, про що свідчить протокол цього
засідання (а.с.24).

Крім того, з матеріалів справи слідує,
що у даному випадку при вирішенні
питання щодо звільнення позивачки з
роботи та припинення строкового
трудового договору не було визначено
конкретної дати: у заяві позивачки така
взагалі не зазначена ( а.с.31), у рішенні
ради редакції газети №5 та у наказі по
редакції газети про звільнення
позивачка №8 вона зазначена як « після
виходу з чергової профвідпустки 05.05.2014
року» ( а.с.5,6). Водночас, відповідно до
наказу по редакції газети №5 позивачці
ОСОБА_1 було надано відпустку з 03.03.2014
року і при цьому вказано, що ця
відпустка надається за період роботи з
жовтня 2013 року по жовтень 2014 року ( а.с.
4). Така формулювання дати звільнення є
неконкретним, не узгоджується зі
змістом заяви позивачки про звільнення
та не відповідає вимогам закону.

Суд також наголошує на тому, що при
вирішення питання про припинення
строкового трудового договору у
відповідному рішенні та у наказі про
звільнення має бути чітко
сформульовано підставу звільнення. У
даному випадку застосоване
роботодавцем формулювання не
відповідає вимогам закону та
укладеному між сторонами контракту:
так у рішенні ради редакції газети №5
підстава звільнення взагалі не
сформульовано ( а.с.5), а у наказі по
редакції газети про звільнення
позивачка №8 вона зазначена як
«згідно рішення ради редакції №3» (
а.с.5).

З вказаного слідує, що у даному випадку
порядок звільнення працівника,
передбачений укладеним між сторонами
трудовим контрактом та чинним трудовим
законодавством України, було порушено
з боку роботодавця.

Отже, рішення № 3 ради редакції газети
«Верховина» від 5 травня 2014 року та
наказ № 8 по редакції газети
«Верховина» від 5 травня 2014 року слід
визнати незаконним та скасувати їх,
поновивши позивачку ОСОБА_1 на посаді
редактора газети з 5 травня 2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

З довідки редакції газети «Верховина»
від 1 липня 2014 року (а.с.57) слідує, що
середньомісячна заробітна плата
позивачки ОСОБА_1 в 2014 році складала 2751
грн. Кількість робочих днів, які
пройшли з дати звільнення (5 травня 2014
року) по 14 липня 2014 року (саме за цей
період позивачка просила стягнути
середній заробіток у заяві про
уточнення позовних вимог), складає 47
днів. Отже, 47 днів слід помножити на 134, 20
грн. (середньоденна заробітна плата), що
складає 6307, 40 грн., які слід стягнути з
відповідача як середній заробіток за
час вимушеного прогулу позивачки.

Згідно статті 2371 відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

З матеріалів справи слідує, що
позивачку ОСОБА_1 було звільнено із
займаної посади редактора районної
газети, чим порушено її трудові права
та спричинено їй моральні страждання,
які суд оцінює в 500 грн. з урахуванням
фактичних обставин даної справи, вимог
розумності та справедливості.

Керуючись Контрактом з редактором
комунального засобу масової
інформації «Верховина» від 29 червня 2011
року, ч. 3 ст. 21, ч. 2 ст. 235, ст. 2371 КЗпП
України, статтею 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені
якої діє її представник ОСОБА_2, -
задовольнити частково.

Рішення Міжгірського районного суду
від 14 липня 2014 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати незаконним та скасувати наказ
«По редакції газети «Верховина» від 5
травня 2014 року № 8.

Визнати незаконним та скасувати
рішення ради редакції газети
«Верховина» від 5 травня 2014 року № 3
«Про звільнення із займаної посади
редактора редакції районної газети
«Верховина».

Поновити ОСОБА_1 на посаді редактора
комунального засобу масової
інформації «Верховина» з 5 травня 2014
року.

Стягнути з Комунального підприємства
«Редакція газети «Верховина» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 6307, 40
грн. з відрахуванням податків та інших
обов'язкових платежів за період з 6
травня 2014 року по 14 липня 2014 року.

Стягнути з Комунального підприємства
«Редакція газети «Верховина» на
користь ОСОБА_1 500 грн. моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції

Головуючий:
_____________

Судді:
_____________

_____________