У Х В А Л А

Іменем України

27 серпня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової
палати в цивільних справах

апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючої -
Боднар О.В.

суддів - Кеміня
М.П., Готри Т.Ю.

при секретарі -
Чейпеш С.І.

з участю - ОСОБА_1, представника ОСОБА_2,
ОСОБА_3, представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 24 липня 2014 року
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа: Мукачівський міський
відділ головного управління державної
міграційної служби України в
Закарпатській області, про визнання
особи такою, що втратила право на
користування жилим приміщенням, та
скасування реєстрації її місця
проживання, -

у с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до своєї сестри ОСОБА_3,
третя особа: Мукачівський МВ ГУ ДМС
України в Закарпатській області, в
якому, просив визнати відповідачку
такою, що втратила право на проживання
та користування будинком АДРЕСА_1, та
скасувати реєстрацію її місця
проживання.

Вимоги обгрунтовував тим, що на
даний час відповідачка не проживає,
проте зареєстрована у вказаному
будинку, який належить йому на праві
власності, що позбавляє його права
вільно володіти, користуватися та
розпоряджатися своїм майном та створює
додаткові витрати з обслуговування та
утримання будинку.

Рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 24 липня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.

Зазначає, що після того, як мати
подарувала йому будинок АДРЕСА_1, він є
його власником. Відповідачка, яка є для
нього сторонньою людиною, проживає у
свого колишнього чоловіка за адресою:
АДРЕСА_2.

Відмовляючи йому в задоволенні позову,
суд першої інстанції безпідставно
застосував до даних правовідносин
норми Житлового кодексу України та
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», оскільки
способи захисту права власності
передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Крім того, суд не взяв до уваги
свідчення його матері ОСОБА_5 про те, що
відповідачка ніколи не проживала у
даному будинку.

Розглянувши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи,
апеляційний суд визнав, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
договору дарування житлового будинку
від 11 лютого 2014 року, посвідченого
приватним нотаріусом Мукачівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованого в реєстрі за № 65,
ОСОБА_5 безоплатно передала у власність
позивачу належний їй на праві
приватної власності житловий будинок
АДРЕСА_1 (а.с. 71-72).

Звертаючись з позовом про виселення
відповідачки із даного будинку,
позивач керувався ст.ст. 71, 72 ЖК України
та ст.ст. 386, 391 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові
суд першої інстанції правильно виходив
з того, що відповідно до ч.2 ст.405 ЦК
України член сім`ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім`ї
без поважних причин понад рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним і власником житла.

Користування житловими приміщеннями в
будинках (квартирах) приватного
житлового фонду регулюється нормами
глави шостої Житлового кодексу
України.

Зокрема, ч.1 ст.71 та ч.1 ст.163 ЖК у разі
тимчасової відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
займане жиле приміщення протягом шести
місяців

Як вбачається з копії паспорту
відповідачки, вона з 18 листопада 2007
року зареєстрована у АДРЕСА_1 (а.с. 40).
Станом на 14.04.2014 р. відповідачка згідно
обліку адресно-довідкової картотеки
Мукачівського МВ ГУ ДМС в
Закарпатській області значиться
зареєстрованою за цією адресою (а.с. 11).

На підтвердження наведеного, 26 та 29
квітня 2014 року у присутності
уповноважених осіб «І.Т.В. Сервіс Плюс»
Сухорукової Є.П. та Муски В.А. було
складено акти № № 27, 29, в яких свідки
(сусіди) стверджують, що відповідачка з
18 листопада 2007 року проживає у АДРЕСА_1,
а не по АДРЕСА_2, як стверджував позивач
(а.с. 46-47). Це підтвердили в судовому
засідання і свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Відомості про факт спричинення
відповідачці за місцем її проживання, а
саме: по АДРЕСА_1, громадянкою ОСОБА_9
легких тілесних ушкоджень у березні 2014
року та громадянином ОСОБА_1 у травні 2014
року Мукачівським МВ УМВС України в
Закарпатській області були внесені до
ЄРДР, що підтверджується витягами з
кримінального провадження № 0000828
та № 0001500 (а.с. 51, 75).

Таким чином, позивач не довів, що
відповідачка була відсутньою за місцем
свого проживання без поважних причин
понад один рік. Крім того, в матеріалах
справи відсутні відомості, що
відповідачка проживає за іншою адресою
або має інше житло, крім будинку по
вул.Станіславського, 18 в м.Мукачево.

Як уже зазначалося, позивач набув права
власності на житловий будинок на
підставі договору дарування житлового
будинку від 11 лютого 2014 року. З даним
позовом до відповідачки, яка є його
рідною сестрою та з 2007 року проживає
разом з колишнім власником цього
будинку та вела разом з ним спільне
господарство, звернувся у квітні 2014
року. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК позивач,
міг звернутися з даним позовом у разі
відсутності відповідачки без поважних
причин понад один рік. Отже, для
виникнення у нього такого права
позивач і сам повинен бути власником
будинку понад один рік, проте він
звернувся з позовом про визнання
ОСОБА_3, такою, що втратила право на
проживання та користування будинком
АДРЕСА_1 будучи його власником менше
двох місяців.

Визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням
регулюються нормами ЖК України, тому
доводи апелянта, що суд першої
інстанції безпідставно застосував їх
до спірних правовідносин є
безпідставними.

За таких обставин, ухвалене судом
рішення відповідає вимогам ст.ст. 213-215
ЦПК України і передбачених ст.ст. 309, 310
цього Кодексу підстав для його
скасування немає.

Апеляційна скарга доводів, які можуть
бути підставою для скасування або
зміни рішення суду першої інстанції, не
містить.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 24 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

с у д д і :

Кемінь М.П Боднар О.В.
Готра Т.Ю.