Провадження № 6/1522/372/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року Приморський
районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі засідань суду в
м.Одесі подання Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
про тимчасове обмеження боржника у
праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Відділ примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області звернувся до суду з
поданням, в якому просить встановити
тимчасове обмеження у праві виїзду
керівника ПАТ «Чорномортехфлот»
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання
зобов’язань покладених на нього
виконавчим документом.

Заявник зазначив, що у відділі
знаходиться на виконанні судовий наказ
Київського районного суду міста Одеси
№ 520/15977/13-ц, виданий 26 листопада 2013 року
про стягнення з ПАТ «Чорномортехфлот»
на користь ОСОБА_2 заборгованість по
заробітній платі в сумі 38399,36 гривень.
Державним виконавцем виконуються дії
щодо примусового виконання судового
рішення, проте боржник ухиляється від
його виконання.

Сторони в судове засідання не
з’явились, про день, місце та час
розгляду справи були повідомлені
належним чином. Про причини неявки суд
не повідомили.

Дослідивши матеріали справи та
перевіривши їх доказами, суд вважає, що
заява не підлягає задоволенню,
виходячи з наступних обставин.

Як вбачається із наданих суду
документів, постановою Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області від 10 квітня 2014 року
відкрито виконавче провадження з
виконання судового наказу Київського
районного суду міста Одеси № 520/15977/13-ц,
виданого 26 листопада 2013 року про
стягнення з ПАТ «Чорномортехфлот» на
користь ОСОБА_2 заборгованість по
заробітній платі в сумі 38399,36 гривень.

10 квітня 2014 року державним виконавцем
копія зазначеної постанови направлена
боржнику та стягувачу.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (далі —
Конвенція), який гарантує деякі права і
свободи, не передбачені в Конвенції та
у Першому протоколі до неї, кожен є
вільним залишати будь-яку країну,
включно зі своєю власною. На здійснення
цих прав не може бути встановлено
жодних обмежень, крім тих, що
передбачені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські і політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України (далі — ЦК),
відповідно до якої фізична особа має
право на свободу пересування. Фізична
особа, яка досягла шістнадцяти років,
має право на вільний самостійний виїзд
за межі України. Фізична особа може
бути обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих
немайнових прав фізичної особи (кн.
друга ЦК), а саме — до особистих
немайнових прав, що забезпечують
природне існування фізичної особи (гл.
21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269
ЦК особисті немайнові права тісно
пов'язані з фізичною особою. Фізична
особа не може відмовитись від
особистих немайнових прав, а також не
може бути позбавлена цих прав.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови "доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання".

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону «Про
виконавче провадження» державний
виконавець під час здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України — до виконання
зобов'язань за рішенням.

Суду не надані належні та допустимі
докази того, що державним виконавцем
виконуються дії щодо примусового
виконання виконавчого документу та
відсутності реальної можливості щодо
виконання судового рішення, крім
обмеження свободи пересування
боржника.

За відсутністю даних щодо
проведення виконавчих дій та
відсутності реальної можливості щодо
виконання судових рішень, немає
підстав для обмеження свободи
пересування керівника підприємства
(боржника), яким є ОСОБА_1.

Керуючись ст. 5, 11, 36 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст.ст. 208-210, 377-1 ЦПК України, суд –

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні подання
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області у встановленні
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон керівника ПАТ
«Чорномортехфлот» ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Одеської області,
через Приморський районний суд міста
Одеси, шляхом подачі апеляційної
скарги на ухвалу суду протягом п'яти
днів з дня її проголошення.

Суддя

Приморського районного

суду міста Одеси

ОС
ОБА_3