Справа № 159/4744/14-ц
Провадження № 2/159/1075/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
05 вересня 2014 року

Ковельський міськрайсуд
Волинської обл.

в складі:
головуючого-судді Логвинюк І. М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ковелі
Волинської обл. цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Ковельської міської ради Волинської
області, ОСОБА_4, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача,
- комунальне підприємство «Волинське
обласне бюро технічної
інвентаризації», ОСОБА_2, ОСОБА_3, про
визнання права власності на самочинне
будівництво, земельну ділянку,
припинення права власності на земельну
ділянку,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з
вказаним вище позовом до виконкому
Ковельської міськради Волинської
області, зазначивши заінтересованою
особою ОСОБА_4, а третьою особою, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача -
комунальне підприємство «Волинське
обласне бюро технічної
інвентаризації» (далі - КП), мотивуючи
тим, що 15.11.94 р. ОСОБА_4 подав
відповідачеві у справі - юридичній
особі - заяву про надання дозволу на
будівництво індивідуального гаража у
кооперативі «Мотор», оформив
замовлення № 98. 21.10.94 р. розпорядженням
Ковельської міськради № 237 - рв ОСОБА_4
було дозволено будівництво
індивідуального гаража у 14 кв.
кооперативу «Мотор», видано
будівельний паспорт на забудову
земельної ділянки. ОСОБА_4 повідомив
йому про те, що не має можливості
виготовити техдокументацію і
побудувати гараж у зв»язку із
сімейними обставинами, через що
тривалий час земельна ділянка не
використовується. У 2008 р. він досяг
домовленості з ОСОБА_4 про будівництво
на земельній ділянці останнього гаража
і користування гаражем. ОСОБА_4
дозволив йому будувати гаража, надавши
свої, наявні на той час документи, по
будівництву останнього. Він за свої
власні кошти будував гараж,
користувався ним і у 2013 р. завершив
будівництво гаража. Коли постало
питання виготовлення документів на
будівництво, введення його у
експлуатацію, реєстрацію права
власності на гараж, з»ясувалось, що
земельна ділянка не приватизована.
Тому 19.08.13 р. ОСОБА_4 надав йому та ОСОБА_3
довіреність, якою уповноважив бути
його представниками з питань вчинення
будь - яких дій з гаражем НОМЕР_1 у
кооперативі «Мотор», що знаходиться у
м. Ковелі Волинської області. Він на
підставі довіреності звернувся до
Ковельської міськради із заявою про
оформлення права власності на земельну
ділянку, розташовану у кооперативі
«Мотор», що знаходиться у м. Ковелі
Волинської області, на якій збудований
згаданий гараж НОМЕР_1. 26.12.13 р. рішенням
Ковельської міськради № 47/27 ОСОБА_4
було надано дозвіл на розроблення
техдокументації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки у
натурі (на місцевості) при передачі у
приватну власність. 07.02.14 р. Ковельським
міськрайонним виробничим відділом
Волинської регіональної філії «Центр
Держземкадастру» було виготовлено
техдокументацію із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки у
натурі (на місцевості) ОСОБА_4 для
будівництва індивідуального гаража,
розташованого у АДРЕСА_1, гараж НОМЕР_1,
кадастровий № земельної ділянки . 13.05.14 р. він отримав свідоцтво на
ім»я ОСОБА_4 про право власності
останнього на земельну ділянку пл. 0, 0039
га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1,
гараж НОМЕР_1; витяг з Держреєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності на цю ж
земельну ділянку від 13.05.14 р..22.05.14 р.
третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача у справі - КП -
було виготовлено і видано техпаспорт
на об»єкт нерухомого майна - гараж
НОМЕР_1, що розташований у кооперативі
«Мотор» у АДРЕСА_1. Він звертався до
компетентних органів із заявами про
складання Декларації про готовність
об»єкта до експлуатації, реєстрацію
права власності на гараж, однак, йому
було відмовлено. Так, на початку червня
поточного року він звертався у
реєстраційну службу для реєстрації
права власності на гараж, однак,
документи прийнято не було із
роз»ясненням про необхідність надання
Декларації про готовність об»єкта до
експлуатації. Надалі він звертався у
інспекцію державного архітектурно -
будівельного контролю для складання
такої Декларації, однак, йому було
відмовлено з посиланням на
самочинність будівництва і
необхідність визнання права власності
і на самочинне будівництво. 10.06.14 р.
відділ містобудування та архітектури
виконкому Ковельської міськради надав
йому висновок про відповідність гаража
затвердженому проекту планування та
забудови гаражного кооперативу,
паспорту № 980 від 15.11.94 р., реєстрацію
свідоцтва про право власності на
земельну ділянку реєстраційною
службою Ковельського МРУЮ. 11.06.14 р. КП
«Госпрозрахункове проектно - виробниче
архітектурно - планувальне бюро м.
Ковеля» було складено акт обстеження
забудови і її техстану і надано
висновок про відповідність гаража
затвердженому проекту планування та
забудови гаражного кооперативу,
паспорту № 980 від 15.11.94 р.. ОСОБА_4 надав
йому вищезазначену довіреність, не
заперечує, щоб право власності на гараж
і належну йому земельну ділянку, на
якій збудований гараж, було визнано за
ним. А тому просить позов задовольнити
та визнати за ним право власності на
самочинне будівництво - гараж НОМЕР_1,
та земельну ділянку пл. 0, 0039 га, на якій
збудований вказаний гараж, що
знаходиться у кооперативі «Мотор» у м.
Ковелі Волинської області, припинити
право власності ОСОБА_4 на земельну
ділянку пл. 0, 0039 га, що знаходиться у
кооперативі «Мотор» у АДРЕСА_1, гараж
НОМЕР_1.

За ухвалою суду від 18.08.14 р. до участі у
розгляді справи в якості третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні
позивача залучено ОСОБА_5, ОСОБА_3.

За ухвалою суду від 18.08.14 р. змінено
процесуальний статус ОСОБА_4 та
залучено його до участі у розгляді
справи в якості співвідповідача.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримав повністю, обґрунтувавши його
вищенаведеними доводами. Просить позов
задовольнити. Суду додатково пояснив,
що він до 2008 р. не з»ясовував у ОСОБА_4
тієї обставини, яким правом щодо
земельної ділянки, на якій він в даний
час побудував гаража, володіє ОСОБА_4.
Зазначає, що гаража він побудував до 2008
р.. Власником земельної ділянки, на якій
він побудував гаража, з 2014 р.
документально є ОСОБА_4.

Представник відповідача - юридичної
особи - в судове засідання не з»явився,
хоча вказаний відповідач належно
оповіщений, про причини неявки свого
представника суду не повідомив,
попередньо подав до суду заяву з
проханням справу розглядати у
відсутності його представника.
Письмового заперечення проти позову до
суду не подав.

Відповідач - фізична особа - в судове
засідання не з»явився, хоча належно
оповіщений, про причини неявки суду не
повідомив, письмового заперечення
проти позову до суду не подав.

Треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача - ОСОБА_2,
ОСОБА_3, в судовому засіданні проти
позову не заперечили.
Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача -
юридичної особи - в судове засідання не
з»явився, хоча вказана третя особа
належно оповіщена, про причини неявки
свого представника суду не повідомила,
попередньо подала до суду заяву з
проханням справу розглядати у
відсутності її представника. Будь -
якого письмового заперечення проти
позову до суду не подала.

На думку суду, розгляд справи можливий
у відсутності осіб, які не з»явились.

Суд, заслухавши пояснення
позивача, третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача, - ОСОБА_2,
ОСОБА_3, дослідивши докази, зібрані у
справі, приходить до висновку, що позов
безпідставний та не підлягає до
задоволення.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Серед
способів захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання
правочину недійсним, відшкодування
моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК
України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України
особи, які беруть участь у справі
позовного провадження, для
підтвердження своїх вимог або
заперечень зобов'язані подати усі
наявні у них докази до або під час
попереднього судового засідання, а
якщо попереднє судове засідання у
справі не проводиться - до початку
розгляду справи по суті. Особи, які
беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Відповідно до копії акта обстеження
забудови і техстану будівлі гаража від
11.06.14 р., складеного за заявою позивача
на ім»я відповідача - фізичної особи,
затвердженого начальником КП
«Госпрозрахункове проектно - виробниче
архітектурно планувальне бюро м.
Ковеля», відповідачеві ОСОБА_4 за
розпорядженням відповідача - юридичної
особи - виконкому Ковельської
міськради № 237 - ра від 21.10.94 р. було
дозволено будівництво гаража у
гаражному кооперативі «Мотор» по вул.
Варшавській, у зв»язку з чим було
виготовлено і техпаспорт 15.11.94 р. № 980 на
будівництво гаража НОМЕР_1. Відповідач -
фізична особа - як забудовник з 13.05.14 р. є
власником і вищезазначеної земельної
ділянки. Гараж побудований
відповідачем - фізичною особою
відповідно до затвердженого проекту
планування та забудови гаражного
кооперативу і будівельного паспорта і
знаходиться у задовільному стані.

Аналогічне наведеному вище
стверджується і копією довідки № 22.29/470
від 10.06.14 р., виданої відділом
містобудування та архітектури
виконкому Ковельської міськради.

Із копій: свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 13.05.14 р. № 215 474 47,
виданого реєстраційною службою
Ковельського МРУЮ Волинської області
(далі - свідоцтво), техдокументації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) для будівництва
індивідуального гаража, слідує, що
відповідач - фізична особа - є власником
земельної ділянки пл. 0, 0 039 га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, гараж
НОМЕР_1, з кадастровим № : 16: 002: 0
196, цільовим призначенням: для
будівництва індивідуальних гаражів.

Посилання позивача на ту обставину, що
відповідач ОСОБА_4 на час початку
будівництва ним гаража мав право
власності на земельну ділянку, на якій
в даний час побудований гараж, не
знайшло свого ствердження в судовому
засіданні та жодних доказів цього
позивач суду не надав.

За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Позивач не довів суду, що відповідачі
порушують, не визнають або оспорюють
його право на гараж чи земельну
ділянку, що знаходиться під гаражем.,
або що порушено його законний інтерес,
що не суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що гараж було побудовано на тій
земельній ділянці, що належала
відповідачеві - юридичній особі, без
відома та згоди останньої,
забудовником гараж значиться
відповідач ОСОБА_4. Та за такою згодою
відповідач ОСОБА_4 до відповідача -
юридичної особи - також не звертався і
погодження не отримував. Гараж є
самочинним будівництвом та позивачем
не доведено суду ієї обставини, що він
як особа, яка збудувала гараж, або як
представник ОСОБА_4 звертався до
компетентних органів із заявами про
складання Декларації про готовність
об»єкта до експлуатації, реєстрацію
права власності на гараж, однак, йому
було безпідставно відмовлено.

Будь - яких доказів права власності
позивача на гараж позивачем суду
надано не було.

Як зазначено у ст. 376 ЦК України,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту. На вимогу власника
(землекористувача) земельної ділянки
суд може визнати за ним право власності
на нерухоме майно, яке самочинно
збудоване на ній. якщо це не порушує
права інших осіб.

Власник земельної ділянки - відповідач
у справі - не ставив питання про
визнання за ним права власності на
гараж.

У зв»язку з неявкою відповідача ОСОБА_4
в судове засідання, суд позбавлений
можливості з»ясувати питання про те, чи
не порушує це прав інших осіб, як то
кооперативу «Мотор». Позивач не надав
суду також доказів того, що відповідач
ОСОБА_4 виключений, а він - прийнятий
членом вищезазначеного кооперативу у
встановленому законом порядку.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що гараж є самочинним
будівництвом, що зведене без порушення
існуючих норм та правил, однак, без
належного дозволу та належно
затвердженого проекту, на земельній
ділянці, належній - на час будівництва
гаража - відповідачеві - юридичній
особі, а на даний час - відповідачеві -
фізичній особі.

Посилання позивача на ту обставину, що
відповідач ОСОБА_4 за довіреністю від
19.08.13 р. доручив йому та третій особі,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача
- ОСОБА_6 - оформлення документів,
пов»язаних з його нерухомістю аж до
відчудження останньої, не є, на думку
суду, доказом того, що позивач набув
права власності на гараж і. відповідно,
земельну ділянку, на якій збудований
гараж.

Як зазначено у ст. 375 ЦК України, власник
земельної ділянки має право зводити на
ній будівлі та споруди, здійснювати
перебудову, а також дозволяти
будівництво на своїй ділянці іншим
особам. Власник земельної ділянки
набуває право власності на зведені ним
будівлі, споруди та інше нерухоме
майно. Право власника на забудову
здійснюється ним за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням. Правові наслідки
самочинної забудови, здійсненої
власником на його земельній ділянці,
встановлюються ст. 376 цього Кодексу.

В судовому засіданні позивачем суду не
доведено, що у 2014 р. відповідачем ОСОБА_4
як власником земельної ділянки надано
дозвіл позивачеві на будівництво на
належній йому земельній ділянці
гаража. Відповідач ОСОБА_4, за
вищезазначеною нормою закону, як
власник земельної ділянки, набуває
право власності на зведені ним будівлі,
споруди та інше нерухоме майно за умови
додержання архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням. Правові наслідки
самочинної забудови, здійсненої
власником на його земельній ділянці,
встановлюються статтею 376 цього
Кодексу.

За змістом ст. 376 ЦК України, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи, чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього. Право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети, за умови
надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Позивачеві не надавалась будь- яка
земельна ділянка за вказаною вище
адресою і з цього приводу він до
відповідача - юридичної особи - не
звертався. На сьогодні земельна
ділянка відведена відповідчеві ОСОБА_4.

Будь - яких доказів надання вдповідачем
ОСОБА_4 позивачеві дозволу на забудову
гаража за вищевказаною адресою,
позивачем суду не надано.

Як слідує з положень ст. ст. 78 - 71 ЗК
України, право власності на землю - це
право володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками,
що набувається та реалізується на
підставі Конституції України, цього
Кодексу, а також інших законів, що
видаються відповідно до них. Земельна
ділянка вважається сформованою з
моменту присвоєння їй кадастрового
номера. Земельна ділянка може бути
об'єктом цивільних прав виключно з
моменту її формування. Держреєстрація
речових прав на земельні ділянки
здійснюється після держреєстрації
земельних ділянок у Держземкадастрі.
Суб'єктами права власності на землю,
серед інших, є громадяни та юридичні
особи - на землі приватної власності;
територіальні громади, які реалізують
це право безпосередньо або через
органи місцевого самоврядування, - на
землі комунальної власності. Громадяни
ж України набувають права власності на
земельні ділянки на підставі, серед
іншого, придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно - правовими угодами;
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності;
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування;
прийняття спадщини.

Право власності особи на земельну
ділянку може бути припинено, як це
зазначено у ст. 378 ЦК України, за
рішенням суду у випадках, встановлених
законом. Оскільки відбувається це на
підставі судового акта і має
відсильний характер, мова йде про
випадки примусового припинення права
власності на підставах, визначених ст.
140 ЗК, а саме: звернення стягнення на
земельну ділянку на вимогу кредитора;
відчуження земельної ділянки з мотивів
суспільної необхідності та для
суспільних потреб; конфіскація за
рішенням суду; невідчуження земельної
ділянки іноземними особами та особами
без громадянства у встановлений строк
у випадках, визначених ЗК.

Позивач не зазначив жодної з вище
перерахованих передбачених законом
підстав. А тому його вимога про
припинення права власності
відповідача на вищезазначену земельну
ділянку до задоволення також не
підлягає.

Задоволення позову про примусове
припинення права відповідача ОСОБА_4 на
належну йому на праві власності
земельну ділянку, було б порушенням
положень ст. 386 ЦК України, що визначає
засади захисту права власності осіб з
боку держави.

Відповідно, за позивачем не може бути
визнано право власності на земельну
ділянку, власником якої з травня 2014 р.
правомірно є і залишається на даний час
відповідач ОСОБА_4. Будь- яких доказів
відмови відповідача ОСОБА_4 від своєї
власності на користь позивача,
останнім суду не надано.

Крім того, позивачем при
зверненні з розглядуваним позовом до
суду, було сплачено 243 грн. 60 коп.
судового збору, хоча, згідно з копіями:
висновку з експертної оцінки земельної
ділянки від 09.07.14 р., складеного ПП
Консалтинговим об»єднанням «Сова»;
техпаспорта на об»єкт нерухомого
майна - гараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, -
оціночна вартість земельної ділянки
складає 4 078 грн., а інвентаризаційна
вартість гаража - 22 557 грн.. Відповідно,
ціна позову складає суму 26 635 грн..
Сума судового збору, що підлягала
сплаті, складає 266 грн. 35 коп. Позивачем
недоплачено 22 грн. 75 коп. судового
збору. Провадження у справі було
відкрито при несплаченому у належному
обсязі судовому зборі. На пропозицію
суду доплатити недоплачену суму
судового збору, позивачем цього
зроблено не було, а тому суд вважає за
доцільне достягнути вказану суму
судового збору з позивача.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 13, 213 - 218, 88 ЦПК України, ст. ст.
15, 375, 376, 377, 379, 386 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 78 -
81, 90, 140, 143, 152, 153, 158 ЗК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на доход
держави 22 (двадцять дві) грн. 75 коп.
судового збору.

Рішення бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської обл.
через Ковельський міськрайсуд
Волинської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене
до Апеляційного суду Волинської обл.
через Ковельський міськрайсуд
Волинської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської обл.
через Ковельський міськрайсуд
Волинської обл. у слідуючому порядку:
апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий:І. М. Логвинюк