АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції - Волкова С.Я.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду міста Києва
в складі:

головуючого: Поливач
Л.Д.

суддів: Шахової О.В.,
Головачова Я.В.

при секретарі
Боярській І.І.

за участю осіб: представника
позивача ПАТ «Альфа-Банк» Медведської
О.Г.

представника ОСОБА_3
-ОСОБА_4

представників ТОВ
«Автоінтернешнл Метрополіс» -

Гринь О.С., Кудіна О.М.,
Шкелебей О.В.

представника ПАТ
«Завод комунального машинобудування» -

Мигаль Х.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Києві цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» до ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю
«АвтоІнтернешнл Метрополіс»,
Публічного акціонерного товариства
«Завод комунального машинобудування»
про стягнення заборгованості;

за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
поданою представником ОСОБА_9

за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АвтоІнтернешнл
Метрополіс», поданою представником
ГриньОлегом Сергійовичем

за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Завод комунального машинобудування»,
поданою представником Ружицьким
Олександром Антоновичем

на рішення Печерського районного
суду м.Києва від 09 вересня 2014 року

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду
міста Києва від 9 вересня 2014 року позов
ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3,
ТОВ«АвтоІнтернешнл Метрополіс», ПАТ
«Завод комунального машинобудування»
про стягнення заборгованості за
кредитними договорами задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3., ТОВ
«АвтоІнтернешнл Метрополіс», ПАТ
«Завод комунального машинобудування»
на користь ПАТ «Альфа-Банк» 31 927 108, 31
доларів США, що станом на 01.06.2014 року
складає 375 941 604,57 грн., стягнуто з
кожного з відповідачів на користь
позивача по 1218,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9,
представник ТОВ «АвтоІнтернешнл
Метрополіс» ГриньО.С., представник ПАТ
«Завод комунального машинобудування»
Ружицький О.А. подали апеляційні
скарги, в яких просять рішення суду
скасувати, закрити провадження у
справі та направити сторони до
арбітражу. Посилаються на незаконність
та необґрунтованість ухваленого судом
рішення, неповне з'ясування обставин,
що мають значення для справи, неналежну
оцінку наявних в матеріалах справи
доказів, невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Апелянти
зазначили про те, що Альфа-Банком не
набуто право вимоги за кредитними
договорами та договорами поруки за
правом Кіпру, дана справа не підсудна
Печерському районному суду м. Києва,
оскільки умовами кредитних договорів
визначена договірна підсудність
спорів, що виникають з даних договорів,
а саме вирішення спорів підлягає
шляхом арбітражу. Крім того,
представники ТОВ «АвтоІнтернешнл
Метрополіс», ПАТ «Завод комунального
машинобудування» вказали на те, що
позивачем не доведено наявності та
розміру кредитної заборгованості.
Заявлявся обґрунтований відвід судді,
але безпідставно було відмовлено у
задоволенні відводу, що є порушенням
норм процесуального права, яке тягне за
собою обов'язковість скасування
рішення суду.

В суді апеляційної інстанції
представники ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
представники ТОВ «АвтоІнтернешнл
Метрополіс» ГриньО.С., Кудін О.М.,
Шкелебей О.В., представник ПАТ «Завод
комунального машинобудування» Мигаль
Х.О. підтримали подані апеляційні
скарги в повному обсязі, посилаючись на
доводи, викладені в них. Представник
позивача ПАТ «Альфа-Банк» Медведська
О.Г. заперечувала проти задоволення
поданих апеляційних скарг, посилаючись
на законність та обґрунтованість
ухваленого судом рішення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином. Неявка даного відповідача в
судове засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, крім того, участь у
розгляді даної справи бере його
представник.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за відсутності
відповідача ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційних скарг, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги підлягають
відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 28
жовтня 2008 року між Бенк ов Сайпрес
Паблік Кампані Лімітед (Кіпр) (банк) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія ММК»
(правонаступником якого є Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Автоінтернешнл Метрополіс»), у якості
Позичальника, було укладено кредитний
договір на суму 7 100 000,00 доларів США, зі
змінами та доповненнями (Кредитний
Договір 1). Відповідно до умов договору
позичальник зобов'язаний повернути
кредит, сплатити відсотки. 20.03.2012 року
між Бенк ов Сайпрес Паблік Кампані
Лімітед (банк) та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Автоінтернешнл Метрополіс», яке є
правонаступником ТОВ «Компанія ММК»
(позичальник), було укладено додаткову
угоду №1 до кредитного договору на суму
7 100 000,00 доларів США, сторони угодою
визнають, погоджуються і
підтверджують, що «Компанія ММК» в
результаті реорганізації припинила
існування як юридична особа, ТОВ
«Автоінтернешнл Метрополіс» стало
правонаступником Компанії ММК і всіх
прав та зобов'язань, в тому числі, за
кредитним договором та будь-якими
іншими фінансовими документами,
стороною яких була Компанія ММК.

28 жовтня 2008 року між Бенк ов Сайпрес
Паблік Кампані Лімітед (банк) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Омега-Інвест»
(правонаступником якого є Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Автоінтернешнл Метрополіс») у якості
Позичальника, було укладено кредитний
договір на суму 600 000,00 доларів США, зі
змінами та доповненнями. Відповідно до
умов договору позичальник зобов'язаний
повернути кредит, сплатити відсотки.
20.03.2014 року між Бенк ов Сайпрес Паблік
Кампані Лімітед (банк) та ТОВ
«Автоінтернешнл Метрополіс», яке є
правонаступником ТОВ «Омега-Інвест»
(позичальник) було укладено додаткову
угоду № 1 до кредитного договору на
суму 600 000,00 доларів США, сторони угодою
визнають погоджуються і підтверджують,
що товариство «Омега-Інвест» в
результаті реорганізації припинило
існування як юридична особа, ТОВ
«Автоінтернешнл Метрополіс» стало
правонаступником товариства
«Омега-Інвест» і всіх прав та
зобов'язань, переданих позичальнику.

28 жовтня 2008 року між Бенк ов Сайпрес
Паблік Кампані Лімітед (банк) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Автоінтернешнл
Метрополіс» у якості Позичальника,
було укладено кредитний договір на
суму 26 000 000,00 доларів США. Відповідно до
умов договору позичальник зобов'язаний
повернути кредит, сплатити відсотки

В забезпечення виконання зобов'язань
ТОВ «Компанія ММК», ТОВ «Омега-Інвест»,
ТОВ «Автоінтернешнл Метрополіс» 06.11.2008
року між Банком та ОСОБА_3 (Поручитель)
було укладено договір поруки,
відповідно до якого останній прийняв
на себе зобов'язання солідарно
відповідати за виконання зобов'язань,
що виникають за або у зв'язку з
кредитним договором на суму 7 100 000,00
доларів США від 28.10.2008 року між банком
та ТОВ «Компанія ММК», кредитним
договором на суму 600 000,00 доларів США від
28.10.2008 року між банком та ТОВ
«Омега-Інвест», кредитним договором на
суму 26 000 000,00 доларів США від 28.10.2008 року
між банком та ТОВ «Автоінтернешнл
Метрополіс».

20.03.2012 року між Бенк ов Сайпрес Паблік
Кампані Лімітед та ОСОБА_3 було
укладено договір № 1 про внесення змін
до договору поруки від 06.11.2008 року, яким
поручитель визнає, погоджується та
підтверджує, що всі його зобов'язання
та обов'язки за договором поруки
продовжують бути чинними, що
зобов'язання позичальників, що
виникають відповідно до фінансових
документів зі змінами, в тому числі, але
не обмежуючись, кредитного договору зі
змінами, включаються до зобов'язань,
забезпечених за договором поруки, і
забезпечення та порука, створені
відповідно до договору поруки,
залишаються чинними в повному обсязі
на умовах договору поруки, незважаючи
на реорганізацію та зміни до
кредитного договору, в тому числі у
зв'язку з реорганізацією,
правонаступництвом товариством
«Автоінтернешнл Метрополіс» всіх прав
та обов'язків Компанії ММК та
товариства «Омега-Інвест» та зміною їх
як позичальників за кредитним
договором 1 та кредитним договором 2,
відповідно, та будь-які інші доповнення
або зміни або новації, заміни або
додатки до кредитного договору, та
введення нових, змінених або більш
обтяжливих зобов'язань відповідно до
кредитного договору щодо позичальника.

Також судом першої інстанції вірно
встановлено, що в забезпечення
виконання зобов'язань ТОВ «Компанія
ММК», ТОВ «Омега-Інвест», ТОВ
«Автоінтернешнл Метрополіс» 06.11.2008
року між Банком та ОСОБА_3 (Поручитель)
було укладено договір поруки,
відповідно до якого останній прийняв
на себе зобов'язання солідарно
відповідати за виконання зобов'язань,
що виникають за або у зв'язку з трьома
кредитними договорами від 28.10.2008 року,
до яких в подальшому можуть вноситись
зміни, нові формулювання, які можуть
змінюватись, до яких можуть вноситись
додатки, щодо яких може бути здійснена
новація або права по яким можуть бути
відступленими та відповідно до умов,
наведених в них, кредитор погодився
надати позичальникам кредити.

17 квітня 2014 року між Бенк ов Сайпрес
Паблік Кампані Лімітед (Кіпр) та
Публічним акціонерним товариством
«Альфа-Банк» (Україна) укладено
Договори відступлення прав вимоги за
Кредитним Договором 1, за Кредитним
Договором 2 та за Кредитним Договором 3
(договори факторингу), відповідно до
яких Бенк ов Сайпрес Паблік Кампані
Лімітед безумовно, остаточно та
повністю відступив ПАТ «Альфа-Банк»
права вимоги за зазначеними вище
Кредитними Договорами, Договорами
Застави, Договорами Поруки та
Суміжними Правами. Як поясняла суду
представник позивача, ПАТ «Альфа-банк»
приняв право вимоги, що належать
первісному кредиторові, сплатив
первісному кредиторові ціну права
вимоги за договорами.

Відповідно до ст. 6.1 Кредитних
Договорів Позичальник має погасити
основну суму Кредиту на рахунок
Кредитора 132 рівними, послідовними
місячними внесками, які починаються з 13
місяця кредитування.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції зробив вірний висновок про
те, що станом на 06 травня 2014 року
прострочена заборгованість складає
наступні суми:

за Кредитним Договором 1 непогашена
прострочена заборгованість за
основною сумою кредиту становить 520 000,00
доларів США; нараховані та несплачені
(прострочені) проценти становлять 499
555,74 доларів США;

за Кредитним Договором 2 непогашена
прострочена заборгованість за
основною сумою кредиту становить 64 166,63
доларів США; нараховані та несплачені
(прострочені) проценти становлять 50 880,67
доларів США;

за Кредитним Договором 3 непогашена
прострочена заборгованість за
основною сумою кредиту становить 2 599
999,98 доларів США; нараховані та
несплачені (прострочені) проценти
становлять 2 359013,20 доларів США.

Станом на 01.06.2014 року заборгованість
позичальником не погашена та складає
наступні суми:

за Кредитним Договором 1 загальна
заборгованість становить 5 482 761,59
доларів США, з них: заборгованість по
кредиту - 4 950 000,00 доларів США;
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом - 532 761,59 доларів
США;

за Кредитним Договором 2 загальна
заборгованість становить 558 430,04
доларів США, з них: заборгованість по
кредиту 504 167,00 доларів США;
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом 54 263,04 доларів
США;

за Кредитним Договором 3 загальна
заборгованість становить 25 885 916,68
доларів США, з них: заборгованість по
кредиту 23 375 000,00 доларів США;
заборгованість по відсоткам 2 510 916,68
доларів США.

Таким чином загальна заборгованість за
зазначеними кредитними договорами
складає 31 927 108,31 доларів CША, що станом
на 01.06.14 складає 375 941 604,57 грн.

Представники відповідачів посилались
на те, що позивачем не доведено розмір
даної заборгованості, але будь - яких
доказів на спростування зазначених сум
вони суду першої інстанції не надали,
як не надали їх і суду апеляційної
інстанції. Факту отримання
позичальниками зазначених у договорах
кредитних коштів вони не оспорювали.

Відповідно до положень ст. 15.1 Кредитних
Договорів, випадком невиконання
зобов'язання є несплата будь-яким
Боржником на належну дату платежу
будь-якої суми, яка має бути сплачена
відповідно до Фінансового Документу, в
місці та в валюті, в якій вона
зазначається належною до сплати.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з п. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Таким чином, Позичальники (на
теперішній час позичальник) порушили
умови Кредитних договорів, вчинивши
неналежне виконання їх умов.

На адресу Позичальника та Поручителів
06.05.2014 року була направлена вимога № б/н
про дострокове погашення всього
несплаченого залишку Кредиту та всіх
нарахованих процентів та всіх витрат
та видатків та будь-яких інших грошових
коштів (далі за текстом - Вимога),
належних до сплати за Кредитними
Договорами та іншими Фінансовими
Документами, включаючи несплачену
заборгованість за Кредитними
Договорами.

Вимогу про дострокове погашення
кредиту відповідачами виконано не
було, заборгованість складає 31 927 108, 31
доларів США, що станом на 01.06.2014 року в
український гривні складає 375 941 604, 57
грн.

Колегія суддів вважає
необґрунтованими посилання апелянтів
на відсутність у позивача права вимоги
за зазначеними договорами виходячи з
наступного. Так, ст. 204 ЦК України
передбачає, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним. Оскільки
відповідачами не надано доказів
нікчемності договорів факторингу та
рішень суду щодо визнання їх
недійсними, такі договори є
правомірними та створюють для їх
сторін відповідні правові наслідки. А
відповідно, у позивача є право вимоги
за вказаними вище договорами.

Щодо доводів апелянтів про не
застосування судом першої інстанції
права Кіпру.

Оскільки у кредитних договорах
сторони обрали право Кіпру як право, що
регулює їх правовідносини за цими
договорами, відповідачі вважають, що
при вирішенні даного спору суду
необхідно було застосувати право
Республіки Кіпр. Колегія суддів не
погоджується з такими доводами
апелянтів виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про міжнародне приватне
право»:

«2) іноземний елемент - ознака, яка
характеризує приватноправові
відносини, що регулюються цим Законом,
та виявляється в одній або кількох з
таких форм: хоча б один учасник
правовідносин є громадянином України,
який проживає за межами України,
іноземцем, особою без громадянства або
іноземною юридичною особою; об'єкт
правовідносин знаходиться на
території іноземної держави; юридичний
факт, який створює, змінює або припиняє
правовідносини, мав чи має місце на
території іноземної держави;».

Так, ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачі
(крім ОСОБА_3) є юридичними особами, що
створені і діють за законодавством
України та знаходяться на її території.

Також, із Кредитних договорів з
урахуванням внесених до них змін
вбачається, що наведені угоди було
укладено на території України.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України
«Про міжнародне приватне право»: «6.
Вибір права не здійснюється, якщо
відсутній іноземний елемент у
правовідносинах.»

Враховуючи, що у правовідносинах між
ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ
«Автоінтернешнл Метрополіс» відсутній
іноземний елемент у розумінні ст. 1
Закону України «Про міжнародне
приватне право», застосування до
правовідносин сторін-резидентів
України права іноземної держави
суперечитиме положенням ч. 6 ст. 5 Закону
України «Про міжнародне приватне
право».

За таких обставин, право Республіки
Кіпр не може бути застосовано судом для
встановлення факту порушення
кредитних зобов'язань.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 Конституції
України кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань.

Згідно зі ст. 124 Конституції України
правосуддя в Україні здійснюється
виключно судами. Делегування функцій
судів, а також привласнення цих функцій
іншими органами чи посадовими особами
не допускаються. Юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Спірні правовідносини виникли в
державі Україна. Отже, юрисдикція
поширюється на суди України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен має право на справедливий
і публічний розгляд його справи
упродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Судове рішення
проголошується публічно, але преса і
публіка можуть бути не допущені в зал
засідань протягом усього судового
розгляду або його частини в інтересах
моралі, громадського порядку чи
національної безпеки в демократичному
суспільстві, якщо того вимагають
інтереси неповнолітніх або захист
приватного життя сторін, або - тією
мірою, що визнана судом суворо
необхідною, - коли за особливих
обставин публічність розгляду може
зашкодити інтересам правосуддя.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що
„стаття 6 § 1 Конвенції містить
гарантії справедливого судочинства,
одним з аспектів яких є доступ до суду.
Рівень доступу, наданий національним
законодавством, має бути достатнім для
забезпечення права особи на суд з
огляду на принцип верховенства права в
демократичному суспільстві. Для того,
щоб доступ був ефективним, особа
повинна мати чітку практичну
можливість оскаржити дії, які
становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Суду у багатьох
справах, основною складовою права на
суд є право доступу, в тому розумінні,
що особі має бути забезпечена
можливість звернутись до суду для
вирішення певного питання, і що з боку
держави не повинні чинитись правові чи
практичні перешкоди для здійснення
цього права.

Колегія суддів бере до уваги, що саме
порушення Відповідачами умов
договорів призвело до виникнення
кредитної заборгованості у великому
розмірі, внаслідок чого Позивач був
змушений вдатися до судового захисту
своїх прав.

Доводи апелянтів про те, що даний спір
суд мав спрямувати до арбітражу, не
відповідає наявним в матеріалах справи
письмовим доказам. Зокрема, згідно з п.
25.3 Додаткових угод № 1 до Кредитного
Договору 2, Кредитного Договору 3, п. 24.3
Додаткової угоди до Кредитного
Договору 1 призначення арбітра
Кредитором для вирішення Спору,
Кредитор шляхом надання повідомлення в
письмовій формі Позичальнику може
вимагати, аби всі Спори або окремий
Спір розглядався в суді загальної
юрисдикції. Якщо Кредитор надає таке
повідомлення, Спір, про який йдеться в
такому повідомленні, вирішується
відповідно до Статті 25.4 (Статті 24.4
відповідно).

Відповідно до ст. 25.4 (ст. 24.4 відповідно)
зазначених додаткових угод статті 25.3.
та 25.4 (24.3 та 24.4 відповідно) цього
Договору є лише на користь Кредитора.
Як наслідок, Кредитору не буде
заборонено перенести розгляд,
пов'язаний зі Спором, до будь-яких інших
судів, які мають юрисдикцію. В межах, в
яких це дозволено законом, Кредитор
може ініціювати одночасні розгляди у
будь-якій кількості юрисдикцій.

Як вбачається з матеріалів справи, 21
травня 2014 року Позичальнику та
Поручителям було направлено
повідомлення про порушення основного
зобов'язання, яким повідомлялось, що
відповідно до ст. 25.3 та ст. 25.4 Кредитних
договорів, у випадку невиконання вимог,
cпір може бути передано для вирішення
до суду України в залежності від
підсудності справ.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Позивач скористався своїм
правом, встановленим законом та
договором, та звернувся за захистом
свого права до повноважного суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
Позивачем виконано умови договору та,
відповідно, Позивач правомірно та
відповідно до умов договору звернувся
до національного суду за захистом
свого порушеного права. Колегія суддів
бере до уваги, що сторони, відповідно до
Кредитних договорів, уклали умову про
невиключну юрисдикцію арбітражу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для закриття
провадження у справі.

Щодо доводів апелянтів про обмеження
процесуальних прав відповідачів судом
першої інстанції. Так, відповідно до
журналу судового засідання від 09.09.2014
року представники відповідачів під час
судового засідання 09.09.2014 року
самовільно залишили засідання. Отже,
представники відповідачів фактично
добровільно відмовились від свого
процесуального права брати участь в
судовому засіданні, що не може бути
підставою для визнання наявності
порушень їх процесуальних прав с боку
суду першої інстанції.

Щодо доводів апелянтів про
обґрунтований відвід головуючому
судді в суді першої інстанції і
незаконність, на їх думку,
постановленої судом ухвали про відмову
у задоволенні такого відводу, то
колегія суддів вважає, що апелянтами не
було наведено, передбачених ст.20 ЦПК
України, підстав для обґрунтованого
відводу судді. Процесуальні дії суду
(судді) не є підставою для відводу, вони
не свідчать про упередженість суду.

Отже, твердження апелянтів про
незаконність та необґрунтованість
ухваленого рішення, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
неналежну оцінку наявних в матеріалах
справи доказів, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на думку суду є необґрунтованими, а
обставини, на які вони посилаються -
недоведеними та не підтверджені
належними та допустимими доказами по
справі, оскільки доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційних скаргах, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, подану
представником ОСОБА_9, Товариства з
обмеженою відповідальністю
«АвтоІнтернешнл Метрополіс», подану
представником Гринь Олегом
Сергійовичем, Публічного акціонерного
товариства «Завод комунального
машинобудування», подану
представником Ружицьким Олександром
Антоновичем відхилити.

Рішення Печерського районного суду
м.Києва від 09 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: