У х в а л а

іменем україни

27 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Амеліна В.І.,
Горелкіної Н.А.,

Євтушенко О.І.,
Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Горенської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, третя особа - відділ
Держземагентства у
Києво-Святошинському районі Київської
області про поділ майна подружжя,
визнання права власності, вселення та
усунення перешкод у користуванні та
розпорядженні власністю та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про поділ майна подружжя та стягнення
компенсації за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Київської області від 11 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом, в обґрунтування якого
зазначав, що 19 квітня 2001 року
зареєстрував шлюб з відповідачкою, від
якого вони мають сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. У березні 2012 року
рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області даний
шлюб було розірвано. При розірванні
шлюбу питання поділу майна подружжя не
розглядалося.

Під час шлюбу у спільну сумісну
власність був набутий житловий будинок
з надвірними будівлями, що
розташований на земельній ділянці
площею 0,1040 га за адресою: АДРЕСА_1.

Вказаний житловий будинок був
придбаний сторонами
2 липня 2002 року на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом та
зареєстрованого у
Києво-Святошинському БТІ 17 липня 2002
року за № 929. Договір купівлі-продажу
житлового будинку був оформлений лише
на відповідачку.

Крім того, сторонами на підставі
затвердженого проекту реконструкції
житлового будинку та рішення
виконавчого комітету Горенської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області від 30 вересня
2005 року № 119/12 до вищевказаного
житлового будинку був добудований
новий двоповерховий будинок житловою
площею 47 кв.м, загальною - 135,50 кв.м,
будівництво добудованого будинку було
завершено у 2007 році.

Дозвіл на добудову до житлового
будинку з надбудовою другого поверху
також надавався ОСОБА_4, оскільки
правовстановлюючі документи на
житловий будинок, придбаний у 2002 році
та земельну ділянку, на якій
розташований будинок, були виготовлені
на її ім'я.

Ввести в експлуатацію та зареєструвати
добудований будинок, а також вирішити
добровільно питання про поділ майна
відповідачка не бажає.

У липні 2012 року відповідачка змінила
замки від вхідних дверей будинку, тому
він не має можливості користуватися
будинком.

Крім того, колишнім подружжям під час
шлюбу, на думку позивача, була набута у
спільну сумісну власність земельна
ділянка площею 0,1040 га, вартістю 100 тис.
грн., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується державним
актом на право приватної власності на
землю, виданим 30 жовтня 2003 року на
підставі рішення 3 сесії 24 скликання
Горенської сільської Ради народних
депутатів від 17 вересня 2002 року.
Державний акт був виготовлений на ім'я
відповідачки ОСОБА_4

З урахуванням того, що житловий
будинок, який розташований на спірній
земельній ділянці, був придбаний
сторонами у період шлюбу і є їх
спільною сумісною власністю, Горенська
сільська рада при вирішенні питання
про передачу безоплатно у приватну
власність ОСОБА_4 земельної ділянки
розміром 0,1040 га, повинна була врахувати
і його право на частину вказаної
земельної ділянки відповідно до ч. 2 ст.
89 ЗК України.

У подальшому позивач уточнив позовні
вимоги та просив суд визнати об'єктами
спільної сумісної власності наступне
майно: житловий будинок з приналежними
до нього прибудовою, будівлями,
спорудами та земельну ділянку, що
знаходяться у АДРЕСА_1 та зареєстровані
на ім'я ОСОБА_4; визнати за ним право
власності на Ѕ частину житлового
будинку з приналежними до нього
прибудовою, будівлями, спорудами, що
знаходяться за вказаною адресою, а
також на 1/2 частину земельної ділянки
площею 0,1040, кадастровий номер
:01:003:5001, розташовану за вказаною
адресою; вселити його в спірний
житловий будинок та зобов'язати ОСОБА_4
не чинити йому в подальшому перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження належним йому майном
шляхом надання йому ключів від вхідних
воріт на земельну ділянку, будинку,
прибудови, будівлі, споруди та надання
доступу до 1/2 частини домоволодіння та
1/2 частини земельної ділянки.

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3
про поділ майна подружжя та стягнення
компенсації, посилаючись на те, що
спільною сумісною власністю є
автомобіль марки «Міtsubishi L200» 2007 року
випуску, придбаний ОСОБА_3 за
їх спільні кошти 08 квітня 2008 року
згідно з біржовою угодою
купівлі-продажу транспортного засобу.
З урахуванням того, що вказаним
автомобілем користується ОСОБА_3,
просила стягнути половину вартості
автомобіля.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
31 травня 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено, позов ОСОБА_4
задоволено.

Здійснено поділ майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, виділено у власність ОСОБА_3
автомобіль марки «Міtsubishi L200» 2007 року
випуску.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 60 986
грн. 50 коп. в якості грошової
компенсації замість її частки у праві
спільної сумісної власності - 1/2
частини автомобіля марки «Міtsubishi L200»,
2007 року випуску.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 21 серпня 2013 року рішення
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні вимог про
вселення та усунення перешкод у
користуванні будинком скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення про
часткове задоволення позову.

Вселено ОСОБА_3 у житловий будинок,
розташований у АДРЕСА_1 та зобов'язано
ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у
здійсненні права користування
житловим будинком.

В іншій частині рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 31 травня 2013 року
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 листопада 2013
року рішення апеляційного суду в
частині відмови у задоволенні вимог
первісного позову про визнання права
власності на житловий будинок
скасовано, справу в цій частині
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 11 лютого 2014 року рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 31
травня 2013 року скасовано та ухвалено
нове рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_3 про визнання права
власності на житловий будинок.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду
від 11 лютого 2014 року, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, справу передати
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин

Зазначеним вимогам ухвалене у справі
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судом установлено, що 19 квітня 2001 року
сторони у справі зареєстрували у
відділі РАГС Дніпровського РУЮ у м.
Києві шлюб за актовим записом № 284.
Вказаний шлюб сторони розірвали 10
квітня 2012 року (а. с. 13-14 т. 1).

2 липня 2002 року ОСОБА_4 відповідно до
договору купівлі-продажу придбала
дерев'яний житловий будинок житловою
площею 55,6 кв.м з надвірними спорудами
(літня кухня, літня кухня-прибудова,
погрібник, погріб під погрібником,
оглядова яма, вбиральня, огорожа,
доріжка), що знаходяться у АДРЕСА_1 (а. с.
15 т. 1).

30 жовтня 2003 року ОСОБА_4 на підставі
рішення 3 сесії 24 скликання Горенської
сільської ради від 17 вересня 2002 року
було видано державний акт на право
приватної власності на землю Серії Р2 №
389154 на земельну ділянку площею 0,1040 га,
цільове призначення - для будівництва
та обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, на якій
розташований спірний будинок (а. с. 16 т.
1).

Рішенням виконкому Горенської
сільської ради № 119/12 від 30
вересня 2005 року ОСОБА_4 надано дозвіл на
виконання до житлового будинку
добудови розміром 10,00x10,50 м та добудови
розмірами 4,20x4,20 м з надбудовою другого
поверху, в результаті чого житлова
площа по будинку буде складати 101,9 кв.м,
загальна 238,9 кв.м, а також дозвіл на
проведення капітального ремонту
даного житлового будинку з внутрішнім
переплануванням при умові зміцнення
несучої здатності будинку (підсилення
фундаменту) (а. с. 18 т. 1).

Відповідно до технічного паспорту на
спірний житловий будинок від
17 липня 2012 року загальна площа
житлового будинку становить
229,9 кв.м., житлова - 106,4 кв. м, кількість
житлових кімнат - 7.

Як вбачається з декларації про
готовність об'єкта до експлуатації,
зареєстрованої ІДАБК у Київській
області 06 серпня 2012 року за № КС6:,
яка додана до матеріалів справи,
реконструкцію індивідуального
житлового будинку здійснено на
замовлення ОСОБА_4, а будівельний
паспорт №? 242/2012 було видано відділом
містобудування та архітектури
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області 15 травня 2012 року (а. с. 172-182 т. 1).

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

З матеріалів справи вбачається, що
сторони по справі у період шлюбу
придбали дерев'яний житловий будинок
житловою площею 55,6 кв.м з надвірними
спорудами (літня кухня, літня
кухня-прибудова, погрібник, погріб під
погрібник, оглядова яма, вбиральня,
огорожа, доріжка), розташований у
АДРЕСА_1 (а. с. 15 т. 1).

Проте на час розгляду справи внаслідок
реконструкції будинку загальна площа
житлового будинку склала 229,9 кв.м,
житлова - 106,4 кв.м, кількість житлових
кімнат - 7. Надвірні будівлі: літня кухня
під літерою «Б», літня-кухня-прибудова
під літерою «В», погрібник «Г», погріб
«під Г», оглядова яма «Д», вбиральня «Є»
та гараж були взагалі знесені.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про визнання права власності на
житловий будинок, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що житловий
будинок після реконструкції в
установленому порядку не введений в
експлуатацію і не зареєстрований.

Проте такого висновку суд дійшов з
порушенням норм процесуального права,
зокрема у порушення ч. 4 ст. 338 ЦПК
України, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог по визнання права
власності на житловий будинок, суд не
взяв до уваги висновки та мотиви,
викладені в ухвалі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справі від 20 листопада 2013року, з яких
було скасовано рішення апеляційного
суду Київської області від 21 серпня 2013
року.

Залишаючи без змін рішення
апеляційного суду Київської області
від 21 серпня 2013 року в частині вселення
ОСОБА_3 в будинок АДРЕСА_1, суд
касаційної інстанції погодився з
висновком суду про те, що дерев»яний
житловий будинок, придбаний сторонами
під час шлюбу, було реконструйовано
лише в частині підсобних приміщень, в
тому ОСОБА_3 має право на вселення в
нього та право користування ним.

Відмовляючи в задоволенні позову про
визнання права власності на житловий
будинок, суд не звернув уваги на те, що
такий висновок суперечить висновку про
наявність правових підстав для
вселення ОСОБА_3 до цього будинку, суд
не взяв до уваги уточнені позовні
вимоги ОСОБА_3, який просив визнати за
ним право власності на Ѕ частину не
лише нової прибудови до будинку, а й на
Ѕ житлового будинку, придбаного у
шлюбі, за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 67-69 т. 1)
та у порушення ст. 303 ЦПК України
вказану заяву не розглянув та не навів
відповідних мотивів, не перевірив, яке
житло за даними Єдиного державного
реєстру зареєстровано за ОСОБА_4 та
доводів позивача про презумпцію його
права власності на будинок, придбаний у
шлюбі.

Зазначені порушення процесуального
закону унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, та є
підставою для скасування рішення з
передачею справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного
суду Київської області від 11 лютого 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: В.І. Амелін

Н.А. Горелкіна

О.І. Євтушенко

С.О. Карпенко