АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого:
Невідомої Т.О.

суддів:
Пікуль А.А., Саліхова В.В.

при секретарі: Троц
В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Дніпровського районного суду м. Києва
від 11 червня 2014 року за заявою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сапсан-СП» про
забезпечення позову у цивільній справі
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сапсан-СП» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комерційна
виробничо-впроваджувальна фірма
«Сапсан», третя особа: приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, про
визнання недійсними договорів,

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/9668/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Яровенко Н.О. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О. в с
т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 11 червня 2014 року задоволено
заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сапсан-СП» (далі -
ТОВ «Сапсан-СП») про забезпечення його
позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Комерційна виробничо-впроваджувальна
фірма «Сапсан» (далі - ТОВ «Комерційна
виробничо-впроваджувальна фірма
«Сапсан»), третя особа: приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, про
визнання недійсними договорів.

Накладено арешт на нерухоме майно, яке
належить ОСОБА_1, а саме:
будівельно-торгівельний комплекс
(нежитлові будівлі: літ. А - загальною
площею 3 420,00 кв.м; літ. Б - загальною
площею 2 850 кв.м.; літ. В - загальною
площею 900 кв.м.; літ. Г - загальною площею
136,10 кв.м.; літ. Д - загальною площею 12,80
кв.м.; літ. Ж - загальною площею 12,90 кв.м.;
літ. З - загальною площею 230,00 кв.м.), що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
(рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, індексний номер 4204796 від
22 липня 2013 року, реєстраційний номер
об'єкта нерухомого майна 0).

Не погодившись із такою ухвалою суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції положень ст. ст. 151-153
ЦПК України, просила ухвалу суду першої
інстанції скасувати, питання про
забезпечення позову передати на новий
розгляд до суду першої інстанції. На
думку апелянта, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
задоволення заяви ТОВ «Сапсан-СП» та не
пересвідчився чи існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
неї можливого рішення суду про
задоволення позову. Також звертає
увагу на те, що, звертаючись з позовом
про визнання недійсними Договору
іпотеки від 09 липня 2013 року та договору
про задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом передачі
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки від 22 липня 2013 року,
позивач не заявляв вимог щодо
застосування наслідків недійсності
оспорюваних правочинів. Разом з тим,
відповідно ст. 152 ЦПК України
накладенням арешту дозволяється
забезпечувати лише позов майнового
характеру.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 в
інтересах ОСОБА_1апеляційну скаргу
підтримав та просив її задовольнити з
наведених у ній підстав.

Фролькіс С.Е. в інтересах ТОВ
«Сапсан-СП» проти задоволення
апеляційної скарги заперечував,
посилаючись на законність та
обґрунтованість оскаржуваної ухвали
суду.

Особисто ОСОБА_1, приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, а також представник ТОВ
«Комерційна виробничо-впроваджувальна
фірма «Сапсан» в судове засідання не
з'явилися, про час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, ОСОБА_1
забезпечила явку в судове засідання
свого уповноваженого представника, а
тому, колегія суддів відповідно до
вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за
можливе слухати справу у їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, з'ясувавши обставини справи
та оговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваної ухвали,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, в
травні 2014 року ТОВ «Сапсан-СП»
звернулося до суду з позовною заявою до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ТОВ «Комерційна
виробничо-впроваджувальна фірма
«Сапсан», третя особа: приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, просило
визнати недійсним Договір іпотеки від
09 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ
«Комерційна виробничо-впроваджувальна
фірма «Сапсан», посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрований у реєстрі за №1026;
визнати недійсним Договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
шляхом передачі іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки від
22 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та
ТОВ «Комерційна
виробничо-впроваджувальна фірма
«Сапсан», посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрований у реєстрі за №1137.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про задоволення заяви ТОВ «Сапсан-СП»
про забезпечення позову.

При цьому, суд виходив з положень ст. ст.
151-153 ЦПК України, а також з того, що
невжиття заходів щодо забезпечення
позову може зробити неможливим чи
ускладнити виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Частинами першою та третьою статті 151
ЦПК України передбачено, що суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити, передбачені цим Кодексом,
заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України
допускається забезпечення позову
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 2006
року № 9 «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» згідно з п. 1 ч. 1
ст. 152 ЦПК позов майнового характеру
дозволяється забезпечувати шляхом
накладення арешту на майно або грошові
кошти, що належать відповідачеві і
знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до роз'яснень Верховного
Суду України, які викладені в п. 4
Постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року
№ 9 розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Вирішуючи питання
про забезпечення позову суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а
й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Відтак, підставою забезпечення позову
є обґрунтоване припущення заявника, що
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

З урахуванням викладеного, суд першої
інстанції дійшов законного та
обґрунтованого висновку про
забезпечення позову ТОВ «Сапсан-СП»
накладенням арешту на
будівельно-торгівельний комплекс
(нежитлові будівлі: літ. А - загальною
площею 3420,00 кв.м; літ. Б - загальною
площею 2850 кв.м.; літ. В - загальною площею
900 кв.м.; літ. Г - загальною площею 136,10
кв.м.; літ. Д - загальною площею 12.80 кв.м.;
літ. Ж - загальною площею 12,90 кв.м.; літ. З
- загальною площею 230,00 кв.м.), що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
враховуючи, що вказане нерухоме майно є
предметом оспорюваних договорів.

Також, колегія суддів відхиляє
посилання апелянта на те, що позивач не
порушував питання про застосування
наслідків недійсності оспорюваних
договорів, оскільки згідно з ч. 2 ст. 31
ЦПК України позивач має право протягом
усього часу розгляду справи збільшити
або зменшити розмір позовних вимог, до
початку розгляду судом справи по суті
позивач має право шляхом подання
письмової заяви змінити предмет або
підставу позову.

Крім того, відповідно до роз'яснень
Верховного Суду України, викладених в
п. 7 Постанови Пленуму № 9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» за змістом
статті 216 ЦК та виходячи із загальних
засад цивільного законодавства суд
може застосувати з власної ініціативи
реституцію як наслідок недійсності
оспорюваного правочину.

Колегія суддів не вбачає порушень
судом першої інстанції норм
процесуального права та підстав для
скасування оскаржуваної ухвали.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 11 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А.Пікуль

В.В. Саліхов