Справа № 1327/351/2012
Головуючий у 1 інстанції: Кріль
Провадження № 22-ц/783/6924/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк
Категорія справи:20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети
Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю ОСОБА_3 і ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи: Червоноградська
державна нотаріальна контора
Львівської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 і ОСОБА_10, про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним,
визнання права на ідеальну частку в
квартирі в порядку спадкування за
законом за апеляційною скаргою ОСОБА_3
і ОСОБА_4 та апеляційною скаргою
ОСОБА_11, представника ОСОБА_6, на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 20 грудня 2013
року,

В С Т А Н О
В И Л А:

У вересні 2009 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 02 листопада 2004 року помер її син -
ОСОБА_12, який з 21 січня 1981 року до 24
квітня 1999 року перебував з ОСОБА_6 у
зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу 23
вересня 1996 року вони придбали квартиру
АДРЕСА_1 (в подальшому - «спірна
квартира»), право власності на яку
оформлено на ОСОБА_6, яка 03 лютого 2004
року на підставі договору
купівлі-продажу відчужила її ОСОБА_3,
начебто з письмової згоди ОСОБА_12
Позивач вважала, що син не міг надати
такої згоди, оскільки з 2002 року
знаходився на диспансерному обліку в
наркокабінеті Червоноградської
центральної міської лікарні з приводу
розладів психіки та поведінки
внаслідок вживання алкоголю,
алкогольного психозу. З початку 2003
року він страждав психічним
захворюванням у формі параноїдальної
шизофренії, у зв'язку з чим у 2003 році був
визнаний інвалідом ІІІ групи з
психічного захворювання. Згідно з
висновком судово-психіатричної
експертизи, яка призначалася у справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_13 про
визнання заповіту недійсним, ОСОБА_14 на
момент складання заповіту - 14 червня 2004
року, не міг усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними. Таким чином,
під час написання заяви від 03 лютого 2004
року про надання згоди на відчуження
спірної квартири він також не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_5 просила
суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири від 03 лютого
2004 року та визнати за нею право
власності на 1/6 частку спірної квартири
в порядку спадкування після смерті
сина (т.1, а.с. 2-3).

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 20 грудня 2013
року позов ОСОБА_5 задоволено. Договір
купівлі-продажу спірної квартири,
укладений 03 лютого 2004 року між ОСОБА_6
та ОСОБА_3, визнано недійсним. Визнано
за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частку
спірної квартири в порядку спадкування
після смерті її сина - ОСОБА_12, який
помер 02 листопада 2004 року. Вирішено
питання про розподіл судових витрат
(т.2, а.с. 94-95).

Дане рішення оскаржили відповідачі
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та представник
відповідачки ОСОБА_6 ОСОБА_11

Апелянти просять оскаржуване
рішення скасувати та ухвалити пове,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог, покликаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; невідповідність
висновків суду обставинам справи та на
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Вважають, що суд не надав належної
оцінки тому, що позивачка не була
зареєстрованою по місцю проживання
спадкодавця, а також не зверталася із
заявою про прийняття спадщини, а тому
ставлять під сумнів прийняття нею
спадщини після смерті сина.

Вважають, що за наявності умов для
одержання свідоцтва про право на
спадщину в нотаріальній конторі,
вимоги про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

Також вважають, що суд неправомірно не
звернув увагу на заяву апелянта про
застосування строків позовної
давності, зроблену в запереченні на
позов, оскільки позивачка звернулася
до суду із пропуском встановленого
строку позовної давності (який не
просила поновити), перебіг якого (на
думку апелянтів) слід рахувати з дати
надання ОСОБА_12 згоди на відчудження
спірної квартири, тобто - з 03.02.2004 року.

Також, на думку апелянтів, як квартира в
цілому, так і частка сина позивачки в
спірній квартирі не увійшли до складу
спадщини, оскільки він за життя не
звертався до суду з позовом про
визнання спірного договору
купівлі-продажу недійсним, не був
стороною оспорюваного правочину,
особисто його не підписував, а надана
ним згода на укладення договору не є за
своєю правовою природою правочином.

Вважають, що суд не виконав вимог ст. 216
ЦК України щодо наслідків недійсності
правочину, оскільки, визнавши
недійсним договір купівлі-продажу
квартири, не визначив обов'язків
сторін, пов'язаних з його недійсністю
(т.2, а.с. 110-115, 131-133).

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 20 травня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено за
пропуском строку позовної давності (т.2,
а.с. 169-174).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 вересня 2014
року вище згадане рішення Апеляційного
суду Львівської області від 20 травня 2014
року скасовано, а справу передано на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції (т.2, а.с. 203-204).

В судове засідання з'явилися
відповідачі (апелянти) ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Інші участини процесу, будучи
своєчасно належним чином
повідомленими про час і місце
апеляційного розгляду справи (т.2, а.с.
207-214), в судове засідання не з'явилися і
про причини своєї неявки суд не
повідомили, що (у відповідності до ч.2
ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на підтримання доводів
апеляційних скарг, а також перевіривши
матеріали справи та законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про те, що згадані апеляційні
скарги підлягають до часткового
задоволення з наступних підстав.

Як стверджується матеріалами справи,
18.01.2011 року державний нотаріус
Червоноградської нотаріальної контори
видав позивачці ОСОБА_5 свідоцтво про
право на спадщину за законом після
смерті її сина ОСОБА_12 (т.2, а.с. 76).

Дане свідоцтво ніким не оспорювалося і
є чинним, а відтак ОСОБА_5 прийняла
спадщину після смерті ОСОБА_12, а тому
доводи апеляційної скарги, які
ставлять під сумнів факт прийняття
позивачкою спадщини після смерті її
сина, до уваги прийматися не можуть.

Покликання апелянтів на те, що син
позивачки не був стороною оспорюваного
правочину, особисто його не підписував,
а надана ним згода на укладення
договору не є за своєю правовою
природою правочином, є безпідставними,
оскільки відчуджуючи спірну квартиру,
ОСОБА_6 діяла як від свого імені, так і
від імені колишнього чоловіка ОСОБА_12,
а тому останній також був стороною
договору, а його в цьому правочині
представляла ОСОБА_6

Відтак, як спадкоємець першої черги
після смерті сина ОСОБА_12, його мама
ОСОБА_5 мала право звертатися з позовом
про визнання недійсним оспрюваного
договору купівлі-продажу квартири.

Як також стверджується матеріалами
справи, в ході розгляду судом іншої
цивільної справи - за позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_8 і ОСОБА_7 до ОСОБА_13 про визнання
недійсним заповіту ОСОБА_12 від 14.06.2004
року, ОСОБА_5 (як третя особа по справі)
заперечувала наявність у її сина
ОСОБА_12 психічних захворювань і лише
рішенням суду від 01 червня 2010 року, яке
набрало законної сили 07 грудня 2010 року,
було встановлено, що ОСОБА_12 вже з
початку 2003 року страждав хронічним
психічним захворюванням, а тому за
своїм психічним станом не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними (т.1, а.с. 100-102).

За наведених обставин доводи
апеляційних скарг стосовно того, що
перебіг строку позовної давності для
звернення ОСОБА_5 до суду з вимогою про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу спірної квартири від 03
лютого 2004 року розпочався саме з 03
лютого 2004 року - з моменту надання
ОСОБА_12 відповідної згоди на його
укладення, до уваги прийматися не
можуть.

В той же час, матеріалами справи
стверджується, що 29.12.2010 року ОСОБА_3
продала спірну квартиру по договору
купівлі-продажу ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (а.с. 44):
даний договір ніким не оскаржувався і в
силу ст. 204 ЦК України є чинним.

Тобто, на день ухвалення судом
оскаржуваного рішення (20 грудня 2013
року) власниками спірної квартири в
рівних частках були ОСОБА_9 і ОСОБА_10, а
відтак суд не вправі був позбавляти цих
власників спірної квартири права
власності на 1/6 її частину шляхом
визнання права власності на цю частину
спірної квартири за позивачкою ОСОБА_5
в порядку спадкування після смерті її
сина ОСОБА_12

Відтак оскаржуване рішення в цій
частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового - про відмову ОСОБА_5
у задоволенні її позовної вимоги про
визнання за нею права власності на 1/6
частину спірної квартири в порядку
спадкування після смерті її сина
ОСОБА_12

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 3 і
4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та
апеляційну скаргу ОСОБА_11,
представника ОСОБА_6, задовольнити
частково.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 20 грудня 2013
року в частині визнання за ОСОБА_5
права власності на 1/6 частку квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування після
смерті її сина ОСОБА_12 - скасувати і в
цій частині ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні цієї позовної
вимоги.

В решті рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 20
грудня 2013 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскарженим
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Суддя:

Судді: