АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6071/14 Справа: №
623/2608/13-ц Категорія: «право власності»
Головуючий 1 інстанції:
Вергун І.В. Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
м.
Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого судді:
Піддубного Р.М.,

суддів:
Малінської С.М., Бровченка І.О.,

при секретарі:
Новокщоновій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який дії
в інтересах ОСОБА_2, на рішення
Ізюмського міськрайонного суду
Харківської області від 18 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про припинення права на частку у
спільному майні, -

встановила:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом, в обґрунтування якого
зазначила, що 28 жовтня 2006 року між нею
та ОСОБА_2 було укладено договір про
сумісну діяльність, відповідно до п. 1.1
якого сторони прийняли на себе
зобов'язання об'єднати свої внески і
спільно діяти для досягнення загальної
мети - будівництво та експлуатація
ветеринарної аптеки з продажу ліків та
зоотехнічних засобів. 15 лютого 2007 року
державною приймальною комісією,
утвореною рішенням виконавчого
комітету Ізюмської міської ради
Харківської області від 07.02.2007 року,
було прийнято в експлуатацію
ветеринарну аптеку з продажу піків та
зоотехнічних препаратів, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а
19.03.2007 року вона та відповідачка ОСОБА_2
отримали свідоцтво про право власності
на вказане нерухоме майно. Відповідно
до висновку судово-економічної
експертизи № 2783 від 12.04.2013 обсяг витрат
ОСОБА_3 на створення нерухомого майна в
межах виконання договору про сумісну
діяльність від 28.10.06 року складає 82 010
грн. 61 коп., що становить 361/400 його
частину, а обсяг витрат ОСОБА_2 складає 8
864 грн. 59 коп., що становить 39/400 частин
будівлі. Посилаючись на те, що частка
ОСОБА_2 у спільному майні є незначною, у
зв'язку з чим не може бути виділена в
натурі, спільне володіння і
користування майном є неможливим,
позивачка просила на підставі ст. 365 ЦК
України припинити право ОСОБА_2 на 39/400
частин вказаного нерухомого майна,
визнати за нею право власності на
нежитлову будівлю, загальною площею 43,3
кв.м., що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, стягнути з неї на користь
ОСОБА_2 компенсацію вартості цієї
частки у розмірі 18 227 грн., які
знаходяться на депозитному рахунку
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Харківській області.

Рішенням Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 18 грудня
2013 року позов задоволено. Виділено
частку із майна, що є у спільній
сумісній власності, шляхом визнання за
ОСОБА_3 право власності на 361/400 частки
нежитлової будівлі літера « А-1Н»
ветеринарної аптеки з продажу ліків та
зоотехнічних препаратів, загальною
площею 43,3 км., що розташована за адресою
АДРЕСА_1. Припинено право власності
ОСОБА_2 на 39/400 часток нежитлової
будівлі літера «А-1Н» ветеринарної
аптеки з продажу ліків та зоотехнічних
препаратів, загальною площею 43,3 кв.м.,
що розташована за адресою АДРЕСА_1.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на
нежитлову будівлю ветеринарну аптеку з
продажу ліків та зоотехнічних
препаратів, загальною площею 43,3 кв.м.,
що розташована за адресою АДРЕСА_1.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 18
227,00 грн., які знаходяться на рахунку в
Головному управлінні Державної
казначейської служби в Харківській
області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просив рішення скасувати, ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
заявленого ОСОБА_3 позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із наявності
передбачених ст. 365 ЦК України підстав
для припинення права ОСОБА_2 на 39/400
частин у спільному нерухомому майні -
нежитловій будівлі АДРЕСА_1 з
одночасним визнанням права власності
на цю частку за позивачкою.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 28
жовтня 2006 року між фізичними
особами-підприємцями ОСОБА_3 та ОСОБА_2
було укладено договір про сумісну
діяльність, відповідно до п. 1.1 якого
сторони прийняли на себе зобов'язання
об'єднати свої внески і спільно діяти
для досягнення загальної мети -
будівництва та експлуатації
ветеринарної аптеки з продажу ліків та
зоотехнічних засобів.

15 лютого 2007 року державною приймальною
комісією, утвореною рішенням
виконавчого комітету Ізюмської
міської ради Харківської області від
07.02.2007 року було складено акт про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта - ветеринарної
аптеки з продажу ліків та зоотехнічних
препаратів (нове будівництво) по
АДРЕСА_1, який було затверджено
рішенням виконавчого комітету
Ізюмської міської ради Харківської
області від 14.03.2007 року № 0212. На
підставі вказаного рішення 19.03.2007 року
управлінням житлово-комунального
господарства Ізюмського
міськвиконкому Харківської області
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 видано свідоцтво про
право власності на вищевказане
нерухоме майно.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що
є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом. Спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.

Частинами 1 та 2 ст. 370 ЦК встановлено, що
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. У разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

Власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю (ст. 356 ЦК).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 357 ЦК частки у праві
спільної часткової власності
вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю
співвласників або законом. Якщо розмір
часток у праві спільної часткової
власності не встановлений за
домовленістю співвласників або
законом, він визначається з
урахуванням вкладу кожного з
співвласників у придбання
(виготовлення, спорудження) майна.

Як убачається із матеріалів справи, у
пункті 6 договору про сумісну
діяльність сторони визначили, що
внесок ОСОБА_3 у спільну діяльність на
день підписання договору складає 82 000
грн., а її частка у спільній діяльності
94,25%. Внесок ОСОБА_2 у спільну діяльність
на день підписання договору складає 5 000
грн., а її частка у спільній діяльності
5,75 %. Учасники домовились вирівняти
свої внески у спільний бізнес за
рахунок отримання доходу від
експлуатації ветеринарної аптеки у
строк 31 грудня 2008 року. У випадку
неможливості ОСОБА_2 вирівняти частки,
частки сторін перерозподіляються
виходячи з відсотка внесених нею
коштів, при цьому змінюються частки
сторін і у праві власності на нерухоме
майно.

Пунктом 7 договору про сумісну
діяльність сторони передбачили, що
майно, створене сторонами з результаті
спільної діяльності складає їхню
спільну часткову власність.

Зазначені умови договору стали
результатом домовленості сторін, які
вільні у визначенні зобов'язань за
договором та будь-яких інших умов своїх
взаємовідносин, що не суперечать
законодавству України.

Встановлено та не заперечується
сторонами, що додаткових внесків, крім
тих, які зазначені на час підписання
договору про сумісну діяльність,
сторони договору не здійснювали.

Припинення права на частку у спільному
майні за вимогою інших співвласників
передбачено ст. 365 ЦК.

Так, відповідно до вказаної правової
норми право особи на частку у спільному
майні може бути припинене за рішенням
суду на підставі позову інших
співвласників, якщо: 1) частка є
незначною і не може бути виділена в
натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне
володіння і користування майном є
неможливим; 4) таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, які передбачають
рівність прав сторін щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості та
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно з ст. 57 ЦПК доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

Письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи (ч. 1 ст. 64 ЦПК).

Відповідно до висновку
судово-економічної експертизи № 2783 від
12.04.2013 року, яка була проведена
Харківським науково-дослідним
інститутом судових експертиз ім. Засл.
проф. М.С. Бокаріуса на підставі ухвали
господарського суду Харківської
області від 25.03.2013 року по справі за
позовом ФОП ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_2 про
визнання права власності, обсяг витрат
ОСОБА_3 на створення нерухомого майна -
ветеринарної аптеки з продажу ліків та
зоотехнічних препаратів літ. «А-1Н», що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, в
межах виконання договору про сумісну
діяльність від 28.10.06 року складає 82 010
грн. 61 коп., обсяг витрат ОСОБА_2 складає
8 864. грн. 59 коп. Розмір частки у вартості
збудованого нерухомого майна ОСОБА_2 з
урахуванням документально
підтверджених витрат на його створення
складає 9,75 %, розмір частки у вартості
збудованого нерухомого майна ОСОБА_3 -
90,25 %.

Відповідно до висновку експертного
будівельно-технічного дослідження №
709/10 від 14.08.2013 року виділити в натурі
39/400 частин нежитлової будівлі -
ветеринарної аптеки з продажу ліків та
зоотехнічних препаратів літ. «А-1Н»,
загальною площею 43,3 кв.м. , що
розташована за адресою : АДРЕСА_1 з
відповідними технічними приміщеннями
без відхилення від ідеальних часток
співвласників з технічної точки зору
неможливо. В зв'язку з мінімальним
набором приміщень в існуючій будівлі
ветеринарної аптеки та незначним
розміром площі, а саме 4,22 м.кв., яка
припадає на частку 39/400, неможливо в
існуючому планувальному рішенні
торгівельної зали та побутових
приміщень встановити порядок
користування приміщеннями, що
припадають на ідеальну частку 39/400 без
відхилення від ідеальних часток
співвласників. Розмір грошової
компенсації вартості 39/400 часток
нежитлової будівлі - ветеринарної
аптеки з продажу ліків та зоотехнічних
препаратів літ, «А-Ш», загальною площею
43,3 кв.м., що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 складає 18 227 грн.

Заперечуючи проти позову, представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_1, ані в суді першої, ані в
суді апеляційної інстанції клопотання
про призначення експертизи не заявляв,
будь-яких доказів, що спростовують
встановлені вищевказаними експертними
дослідженнями обставини, суду не надав.

Отже встановивши, що частка ОСОБА_3 у
спільному майні становить 361/400, у
зв'язку з чим частка ОСОБА_2 у спільному
нерухомому (неподільному) майні є
незначною (39/400 або 4,22 кв.м.) і не може
бути виділена в натурі, спільне
володіння і користування майном є
неможливим, позивачкою внесено на
депозитний рахунок вартість цієї
частки, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
передбачених ст. 365 ЦК підстав для
припинення права ОСОБА_2 на частку в
нежитловій будівлі АДРЕСА_1 та
задовольнив відповідний позов ОСОБА_3

Оскільки судом першої інстанції не
було порушено норм процесуального
права, рішення суду відповідає вимогам
матеріального права та встановленим
обставинам справи, апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який дії в
інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 18 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді