Справа № 464/7550/13
Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/783/6756/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю представника ПАТ «ВіЕс Банк» -
Шведа В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційними скаргами представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ПАТ «ВіЕс Банк» на
рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 2 липня 2014 року в справі за
позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
в користь ПАТ «ВіЕс Банк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 11 398,11 доларів США, що в
гривневому еквіваленті становить 135
067,60 грн. та 1465,38 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржили представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представник ПАТ
«ВіЕс Банк».

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 стверджує про порушення
норм матеріального та процесуального
права, неповне з»ясування обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Зазначає, що ОСОБА_3
своєчасно та в повному обсязі до квітня
2013 року виконувала умови кредитного
договору. Вважає, що банк всупереч
вимогам чинного законодавства та умов
договору у квітні 2013 року безпідставно
звернув стягнення на предмет застави -
автомобіль «Тойота». Посилається на те,
що відповідно до ЗУ «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяження», обтяжував, який має намір
звернути стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в
позасудовому порядку, зобов»язаний
надіслати боржнику та іншим
обтяжувачам письмове повідомлення про
порушення забезпеченого обтяженням
зобов»язання. Вважає, що у банку не було
підстав звертати стягнення на
заставлене майно та що банком порушена
процедура, визначена законодавством,
щодо стягнення заставленого майна. На
думку апелянта, відсутні підстави для
дострокового стягнення кредиту та
нарахованих процентів, сплати штрафних
санкцій. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
«ВіЕс Банк» стверджує про порушення
норм матеріального та процесуального
права, неповне з»ясування обставин, що
мають значення для справи в частині
відмови в стягненні боргу з поручителя
- ОСОБА_5 Зазначає, що ОСОБА_5, підписавши
договір поруки від 26.05.2008 року,
зобов»язався відповідати перед
кредитором солідарно із боржником в
повному обсязі. Стверджує, що
додатковими угодами жодної з істотних
умов договору змінено не було, обсяг
відповідності збільшено не було.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ПАТ «ВіЕс Банк» - Шведа
В.Я. на підтримання апеляційної скарги
банку та заперечення доводів
апеляційної скарги представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги необхідно відхилити
з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Матеріалами справи встановлені
наступні обставини.

26 травня 2008 року між ПАТ «Фольксбанк»,
правонаступником якого є ПАТ «Ві Ес
Банк», та ОСОБА_7 укладений кредитний
договір, відповідно до якого банк надав
позичальнику грошові кошти в сумі 39 226
доларів США з кінцевим строком
погашення не пізніше 26 травня 2016 року
зі сплатою 12 % річних. (а.с.9-12)

Факт отримання коштів стверджується
заявою про видачу готівки . (а.с.21)

В якості забезпечення виконання
зобов»язань за кредитним договором з
ОСОБА_5 був укладений договір поруки
від 26 травня 2008 року, відповідно до
якого останній поручився за виконання
зобов»язань позичальника. (а.с.19-20)

Позичальник умови договору належно не
виконувала.

Відповідно до протоколу проведення
аукціону з реалізації арештованого
рухомого майна від 19 серпня 2013 року
автомобіль «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1, який
належав на праві власності ОСОБА_3,
продано за 78306,20 грн. (а.с.74-75)

Згідно з розрахунком заборгованості,
поданого позивачем, за виключенням
коштів отриманих від реалізації
автомобіля, така станом на 31.03.2014 року
становила: 11 630,50 доларів США., з яких 9
569,12 доларів США - сума заборгованості
по кредиту; 989,17 доларів США - нараховані
та несплачені проценти за користування
кредитними коштами, 1072,21 долар США -
нарахована пеня.(а.с.108, 109-122)

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з ст.526 ЦК України
зобов"язання має виконуватись належним
чином.

Відповідно до ст.1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов"язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов"язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов»язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Згідно з ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов»язання.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції обгрунтовано виходив
з того, що позичальник порушив умови
кредитного договору щодо строків
платежів відповідно до умов договору,
у зв»язку з чим підставною є вимога
кредитора про дострокове
повернення кредиту, сплату процентів
та пені.

Висновок суду першої
інстанції відповідає обставинам
справи та доказам, що містяться в
матеріалах справи.

Посилання представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_8 на те, що остання виконувала
свої зобов»язання відповідно до умов
договору до квітня 2013 року, колегією
суддів не приймається до уваги з
наступним.

Статтею 57 ЦПК України встановлено,
що доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 58 ЦПК
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Однак апелянтом не представлено
жодного належного та допустимого
доказу на спростування розрахунку
заборгованості позивача (а.с.156), як і не
подано власний розрахунок погашення
кредиту та наявної заборгованості, та
жодного первинного документа щодо
сплати заборгованості по кредиту.

Посилання представника ПАТ «ВіЕс
Банк», що обсяг відповідальності
поручителя не збільшився із внесенням
змін до кредитного договору
додатковими угодами від 27 лютого 2009
року та 29 квітня 2009 року, колегією
суддів визнається голослівним та
таким, що не заслуговує на увагу.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК
України).

Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом.

Статтею 559 ЦК України передбачено, що
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у Постанові від
30.03.2012 №5 "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" (п.22) роз'яснив, що
відповідно до частини першої статті 559
ЦК припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте, якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не убачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких
беруть участь поручителі, збільшення
обсягу основного зобов'язання навіть
за згодою кредитора та боржника, але
без згоди поручителя або відповідної
умови в договорі поруки, не дає підстав
для покладення на останнього
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.

Аналогічна правова позиція викладена
в постановах Верховного Суду України
від 26.09. 2012 року №6-100цс12 та від 20.02.2013
року №6-172цс12, які, згідно зі ст. 360-7 ЦПК
України, є обов'язковими для судів.

Матеріалами справи встановлено, що 27
лютого 2009 року ПАТ «Фольксбанк» та
ОСОБА_3 уклали додаткову угоду до
кредитного договору, відповідно до
якої змінили термін сплати
позичальником частин кредиту, у
зв»язку з чим внесли зміни в графік
погашення кредиту. (а.с.14-15)

Також додатковою угодою до кредитного
договору від 29 квітня 2009 року змінено
термін сплати позичальником частин
кредиту та змінено в графік погашення
кредиту. (а.с.16-17)

З розрахунку заборгованості від 26.05.2008
року, 27.02.2008 року та 29.04.2009 року
вбачається, що розмір процентів за
користування кредитом після укладення
вищезазначених додаткових угод
збільшився з 19080,52 до 19093,76 та до 20155,04
доларів США, а відтак збільшилася
відповідальність поручителя. (а.с.13,15,17)

При цьому поручитель ОСОБА_5 не був
повідомлений про зміни внесенні в
кредитний договір, відповідні
додаткові угоди з ним не укладались.

А відтак, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що в порушення умов договору
поруки зміна умов кредитного договору
відбулася без згоди поручителя,
внаслідок чого має місце збільшення
обсягу його відповідальності, що
відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України
є підставою для припинення поруки.

За таких обставин, суд, з"ясувавши
підстави позову, перевіривши доводи
сторін, проаналізувавши зібрані
докази, дав їм належну оцінку і ухвалив
рішення про часткове задоволення
позову, що відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального закону,
а тому колегія суддів не вбачає підстав
для скасування рішення суду .

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК
України , колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ПАТ «ВіЕс Банк»
відхилити.

Рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 2 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:
Павлишин О.Ф.

Судді:
Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.