Справа №470/897/14-ц 25.11.2014 25.11.2014 25.11.2014
Провадження № 22ц- 784/3057/14
інстанції Луста С.А.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Рішення

Іменем
України

25 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Яворської Ж.М.,

при секретарі Харитоновій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні без участі сторін цивільну
справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 01 жовтня 2014 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3

про

відшкодування шкоди,

в с т а н о
в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_2
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3
про відшкодування шкоди.

Позивачка зазначала, що 10
листопада 2013 року ОСОБА_3 перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння, керуючи
транспортним засобом марки «ВАЗ -2106»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, допустив
порушення Правил дорожнього руху
України, внаслідок чого збив її сина -
ОСОБА_4, який від отриманих тілесних
ушкоджень помер.

Посилаючись на те, що смертю сина
їй завдана матеріальна та моральна
шкода, просила стягнути з відповідача
на її користь 4 000 грн. на відшкодування
матеріальної шкоди, пов'язаної з
витратами на правову допомогу у
кримінальній справі та 100 000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Березнегуватського районного
суду Миколаївської області від 01
жовтня 2014 року позов задоволено
частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 15 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 16
жовтня 2014 року вирішено питання про
розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення позову,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню із
наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи і це
встановлено судом, 10 листопада 2013 року
відповідач, рухаючись по вул.. 1-го
Травня в смт. Березнегувате
Миколаївської області, керуючи
автомобілем ВАЗ 2106, державний номер
НОМЕР_2, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, здійснив наїзд
на пішохода ОСОБА_4, який рухався в
попутному напрямку. Внаслідок дорожньо
- транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав
тяжкі тілесні ушкодження, від яких
помер на місці.

Вироком Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 10 лютого 2014 року (залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 15 квітня 2014
року), визнано винним та засуджено
ОСОБА_3 за ч.2 ст. 286 КК України та
призначено покарання у виді 4 років
позбавлення волі з позбавленням права
керувати транспортними засобами
строком на 3 роки.

У вказаній кримінальній справі
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було визнано
потерпілими і цивільними позивачами,
так як смертю їх сина їм завдано шкоду.

За наслідками розгляду
зазначеної кримінальної справи
цивільний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про
стягнення шкоди залишено без розгляду.

Вирок суду набрав законної сили і
обставини встановлені у вироку є
доведеними.

Наполягаючи на задоволенні
даного позову, ОСОБА_2 посилалася на те,
що смертю сина їй завдана матеріальна
шкода, пов'язана з витратами на правову
допомогу у кримінальній справі.

На підтвердження понесених нею
витрат надала договір від 17 лютого 2014
року про надання правової допомоги у
кримінальному провадженні, укладений
між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_6 (а.с.41),
розрахунок суми гонорару за надану
правову допомогу і квитанцію №16 від 30
березня 2014 року на суму 4 000 грн. (а.с.2), що
підтверджує здійснення оплати за
надання консультацій, складання
апеляційної, касаційної скарг, участь у
розгляді кримінальної справи у суді
апеляційної інстанції.

Відмовляючи в задоволенні вимог щодо
стягнення на користь позивачки
матеріальної шкоди за правову допомогу
по кримінальній справі в розмірі 4 000
грн., суд вірно виходив з того, що ці
витрати не є матеріальною шкодою,
оскільки за своєю правовою природою
витрати на правову допомогу мають
характер оплати, що здійснюється
учасниками процесу в зв'язку зі
зверненням до суду та пов'язані з
розглядом справи, понесення яких не
може розглядатися як підстава
виникнення зобов'язання із заподіяння
шкоди.

Відповідно до чинного законодавства
України правова допомога по
кримінальній справі стягується
відповідно норм КПК України.

А тому відшкодування витрат
позивачки по оплаті правової допомоги
у кримінальній справі на підставі
квитанції № 16 від 30 березня 2014 року не
можуть бути стягнуті в рамках
цивільної справи.

З огляду на наведене, доводи ОСОБА_2
щодо відмови в задоволенні позовних
вимог в частині стягнення матеріальних
збитків не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки; 2) якщо шкоди завдано
фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт; 3) в інших
випадках, встановлених законом.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Встановивши, що шкода, завдана
позивачці смертю її син внаслідок дії
джерела підвищеної небезпеки, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про наявність
правових підстав для відшкодування
моральної шкоди.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст.23 ЦК
України розмір відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму
Верховного суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням у
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховуються характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
наслідки тілесних ушкоджень,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації (останнє залежить від
характеру діяльності потерпілого,
посади, часу й зусиль, необхідних для
відновлення попереднього стану,
наміру, з яким діяв заподіював шкоди,
тощо). При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Стягуючи з ОСОБА_3 в рахунок
відшкодування завданої позиваці
моральної шкоди 15 000 грн., суд вважав, що
таке відшкодування є достатнім для
поновлення фізичного та психічного
стану, порушеного внаслідок вказаних
вище подій.

Однак, при цьому суд не в повній
мірі врахував обставини справи,
глибину фізичних та душевних страждань
позивачки, зокрема те, що в момент
дорожньо-транспортної пригоди
відповідач керував транспортним
засобом в нетверезому стані,
загибеллю сина позивачки спричинена
моральна шкода, що полягає у душевних
та психічних стражданнях, яких вона
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо близької їй людини.
Зазначене призвело до тяжких вимушених
змін у її житті та вимагає від
останньої тривалого часу та докладання
додаткових зусиль для відновлення
душевного спокою і попереднього стану.

Враховуючи викладене,
необережний характер дій
заподіювача шкоди, та вимоги
розумності і справедливості, колегія
суддів вважає, що визначений судом
розмір моральної шкоди необхідно
збільшити з 15 000 грн. до 70 000 грн.

За такого відповідно до п. 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України рішення суду в
частині стягнення моральної шкоди
підлягає зміні.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 01 жовтня 2014 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 в рахунок відшкодування
моральної (немайнової) шкоди 70 000
(сімдесят тисяч) грн.

В іншій частині вказане судове
рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді