АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Бобровник О.В.
№ 22-ц/796/2833/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі:

головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарях
Шпируку О.В., Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1,
який діє на підставі договору про
надання правової допомоги від імені та
в інтересах ОСОБА_2, на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 16 грудня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
про визнання договору купівлі-продажу
недійсним,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 16 грудня 2013 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3, третя особа: приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 просить вказане рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
посвідчений 23 серпня 2011 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4
Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції було ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи. Зазначає, що з 1974 року
ОСОБА_2 страждає шизофренією та
перебуває на обліку у лікаря, а
відповідач ОСОБА_3, скориставшись таким
хворобливим станом, заволодів її
квартирою. З приводу шахрайських дій
відповідача ОСОБА_2 зверталася до
Солом'янського РУ ГУ МВС України в м.
Києві. 04 січня 2013 року Солом'янським РУ
ГУ МВС України в м.Києві було відкрито
кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК
України відносно ОСОБА_3 Під час
розгляду справи судом було порушено
законні права та інтереси ОСОБА_2,
передбачені Конституцією України та
ЦПК України, що призвело до ухвалення
незаконного та необґрунтованого
рішення.

В апеляційній інстанції представники
ОСОБА_2 та прокурор підтримали
апеляційну скаргу та просять її
задовольнити.

Представник ОСОБА_3 просить відхилити
подану апеляційну скаргу, а рішення
суду залишити без змін, посилаючись на
його законність та обґрунтованість.

В судове засідання приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 не з'явилася, повідомлена
про місце і час розгляду справи, а тому
судова колегія дійшла висновку про
можливість слухання справи у
відсутність третьої особи.

Вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення судового
експерта ОСОБА_5, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом про визнання недійсними
попереднього договору купівлі-продажу
квартири від 16 червня 2011 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрованого в
реєстрі за № 703, а також договору
купівлі-продажу квартири від 23 серпня
2011 року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі за № 973.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2
зазначила, що з 1974 року страждає на
шизофренію та у зв'язку з цим перебуває
на обліку в ПНД № 5 м. Києва. 26 жовтня 2011
року їй стало відомо, що власником її
квартири АДРЕСА_1 є вже ОСОБА_3, який
начебто уклав з нею попередній договір
купівлі-продажу та договір
купівлі-продажу квартири. Будь-який
грошових коштів від ОСОБА_3 вона не
отримувала, попередній та основний
договір купівлі-продажу не
підписувала.. В кабінеті нотаріуса
ОСОБА_4 була лише один раз разом з
ОСОБА_3 і ставила свій підпис в журналі
реєстрації нотаріуса. Нотаріус не дає
можливості їй та її представнику
ознайомитись з договорами, перешкоджає
проведенню експертизи. За заявою її
довіреної особи проти ОСОБА_3 порушено
кримінальну справу. В квітні 2011 року
ОСОБА_3 проник в її квартиру,
пред'явивши посвідчення адвоката. Вона
не розуміла значення своїх дій та
вважала, що ОСОБА_3 надає їй допомогу в
оформленні документів для виїзду в
Німеччину. ОСОБА_3 раніше судимий за
шахрайство, з 2001 року займається
аферами з квартирами. Посилаючись на
ст. 225 ЦК України, просить визнати
недійсними попередній договір
купівлі-продажу квартири від 16 червня
2011 року та договір купівлі-продажу від
23 серпня 2011 року.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд першої інстанції, виходячи
з положень ст. ст. 16, 203, 215, 225 ЦК України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Судом встановлено, що 16 червня 2011 року
між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був
укладений попередній договір
купівлі-продажу квартири, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований в реєстрі за № 703,
відповідно до якого ОСОБА_2 одержала
від ОСОБА_3, 56 000,00 грн. передоплати у
вигляді авансу за квартиру АДРЕСА_1.

23 серпня 2011 року між ОСОБА_2 (продавець)
та ОСОБА_3 (покупець) був укладений
договір купівлі-продажу квартири,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрований в
реєстрі за № 973, відповідно до п. 1 якого
продавець продала, а покупець купив
квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 75-76).

Згідно з п. 3 договору продаж квартири
вчинено сторонами за 395 600,00 грн., з яких
56 000,00 грн. продавець отримала від
покупця 16 червня 2011 року під час
укладення попереднього договору
купівлі-продажу квартири, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі за № 703, 339
600,00 грн. продавець одержала від покупця
до підписання цього договору
купівлі-продажу.

За висновком суду першої інстанції
ОСОБА_2 не надала жодного доказу на
підтвердження того, що вона не
підписувала з ОСОБА_3 попередній
договір купівлі-продажу квартири та
договір купівлі-продажу квартири, а
також не довела того, що при укладені
договорів не усвідомлювала значення
своїх дій та не могла керувати ними.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Частинами першою та третьою ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам державні суспільства, його
моральним засадам; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 225 ЦК
України правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті -
за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені.

Намагаючись довести законність та
обґрунтованість позовних вимог, ОСОБА_2
надала суду копії медичних документів
про перебування її на обліку у зв'язку
з наявним психічним захворюванням у
формі шизофренії, копії звернень до
компетентних органів, в яких вона
порушувала питання про притягнення
ОСОБА_3 до відповідальності у зв'язку з
шахрайським заволодінням її квартирою.
Також ОСОБА_2 надала суду докази того,
що ОСОБА_3 раніше притягувався до
кримінальної відповідальності, в тому
числі й за шахрайство.

Судова почеркознавча або судова
психіатрична експертиза не були
призначені та проведені судом першої
інстанції в ході розгляду справи.
Справу було розглянуто за відсутності
сторін.

В ході розгляду справи судом
апеляційної інстанції після огляду
представниками позивача ОСОБА_2
наданих приватним нотаріусом
Київського міського округу ОСОБА_4
документів, питання призначення
судової почеркознавчої експертизи не
порушувалось.

За клопотанням представників ОСОБА_2
апеляційним судом була призначена
судово-психіатрична експертиза.

Відповідно до висновку
судово-психіатричної експертизи ,
складеного експертами Київського
міського центру судово-психіатричної
експертизи від 06 травня 2014 року ОСОБА_2
на час укладання попереднього договору
купівлі-продажу квартири від 16 червня
2011 року та договору купівлі-продажу
квартири від 23 серпня 2011 року страждала
на шизофренію параноїдну, епізодичний
перебіг із стабільним незначно
вираженим дефектом. За своїм психічним
станом вона в цей період усвідомлювала
значення своїх дій та могла керувати
ними, але наявні в під експертної
вищевказані психічні розлади істотно
впливали на її здатність усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.

За заявою представників ОСОБА_2
судовий експерт-доповідач ОСОБА_5 дав
суду усні пояснення щодо наданого
висновку експертизи від 06 травня 2014
року.

За поясненнями судового експерта
ОСОБА_5 висновок про те, що ОСОБА_2 на
час укладання оспорюваних договорів
усвідомлювала значення своїх дій та
могла керувати ними є категоричним.
Досліджені в ході проведення
експертизи відомості, дані про
психічний стан та факти, які
встановлені і виявлені при дослідження
об'єктів експертизи, свідчать про
епізодичний перебіг психічного
захворювання ОСОБА_2 із стабільним
незначно вираженим дефектом. ОСОБА_2
перебувала на обліку в КМПНД № 5 з
діагнозом шизофренія з 1976 по 1980 р.р.,
була знята з обліку та довгий час до
психіатра не зверталася. В матеріалах
справи наявна медична довідка про
проходження обов'язкових попереднього
та періодичного психіатричних оглядів
на ОСОБА_2 від 05 серпня 2011 року, з якої
випливає, що в останньої психічних
порушень на момент огляду не виявлено.
ОСОБА_2 знаходилася на лікуванні в
Київській психоневрологічній лікарні
№ 1 з 18 листопада 2011 року по 16 березня 2012
року, тобто після укладання
оспорюваних договорів. Згідно наданої
медичної карти ОСОБА_2 з 18 лютого 2014
року і на час проведення
судово-психіатричної експертизи
знаходиться на лікуванні в ТМО
«Психіатрія».

Судовий експерт ОСОБА_5 вважає, що на
час укладання опорюваних договорів
ОСОБА_2 усвідомлювала, що вчиняє дії
щодо відчуження належної їй квартири.
Мотивація дій ОСОБА_2 не відноситься до
питань судової експертизи.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини,
на які посилалась ОСОБА_2 як підставу
своїх вимог, а також давши всебічну
оцінку доказам по справі, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про недоведеність
підстав для визнання недійсними
укладених ОСОБА_2 договорів.

Дані про наявне у ОСОБА_2 хронічне
психічне захворювання та ініціювання
позивачем питання про притягнення до
кримінальної відповідальності ОСОБА_3
після укладення оспорюваних договорів
не є безумовним доказом того, що в
момент підписання договорів ОСОБА_2 не
усвідомлювала значення своїх дій
та(або) не могла керувати ними.

Підставою для визнання правочину
недійсним за ст. 225 ЦК України може бути
лише абсолютна неспроможність особи в
момент вчинення правочину розуміти
значення своїх дій та (або) керувати
ними.

Висновки проведеної по справі
судово-психіатрічної експертизи
спростовують посилання ОСОБА_2 на те, що
на час укладання угод вона не
усвідомлювала значення своїх дай та
(або)не могла керувати ними . Як
вбачається з наявної в матеріалах
справи медичної довідки
Психоневрологічного диспансеру № 5, на
момент огляду лікарем-психіатром 05
серпня 2011 року психічних порушень у
ОСОБА_2 не виявлено (а.с.157).

Згідно довідки Київської міської
клінічної психоневрологічної лікарні
№1 від 19 липня 2013 року з приводу
хронічного психічного захворювання
ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному
лікуванні з 26 листопада 2012 року, тобто
більше ніж через рік після укладення
оспорюваних договорів.

Жодних доказів укладання договорів під
впливом психічного насильства або не
підписання оспорюваних договорів
ОСОБА_2 та її представниками не надано.

Посилання апелянта на те, що 04 січня 2013
року Солом'янським РУ ГУ МВС України в
м. Києві було відкрито кримінальне
провадження за ч. 1 ст. 190 КК України
відносно ОСОБА_3 правильності
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим. Судом було
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
дана вірна оцінка зібраним доказам по
справі, тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на
підставі договору про надання правової
допомоги від імені та в інтересах
ОСОБА_2, відхилити, а рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 16 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді