НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/455/14-ц
№ 2/183/1816/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2014 року

Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

секретаря Кравченко О.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Шкварі К.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Новомосковську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» про захист прав
споживача, визнання кредитного
договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

22 січня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» про захист прав
споживача, визнання кредитного
договору недійсним.

В обґрунтування своїх вимог позивач
ОСОБА_1 посилалася на те, що 13 травня 2008
року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був
укладений кредитний договір № 226869,
відповідно до якого, банк надав їй
кредит на споживчі цілі в сумі 20 000 грн.

Позивач посилалася на те, що у
відповідності до ч.1 ст. 223 ЦК України,
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої обставини і на вкрай
невигідних умовах, може бути визнаний
судом недійсним, незалежно від того,
хто був ініціатором такого правочину.

Позивач зазначила в заяві, що перед
укладенням кредитного договору Банком
не було надано їй інформації, що
стосується банківських послуг, що
позбавило її можливості оцінити всі
переваги та недоліки наданих їй послуг.

Внаслідок її юридичної необізнаності
вона не розуміла обсяг своїх прав по
співвідношенню до встановлених
жорстких обов'язків.

Спочатку вона належно виконувала умови
договору, але у 2008 році, в зв'язку з
кризою світової фінансової системи,
зростанням курсу іноземної валюти,
істотно зменшилися доходи населення,
що призвело до неможливості виконання
кредитного договору. Тільки після
цього їй стало зрозуміло, що за
кредитним говором вона не має ніяких
прав, а має лише одні обов'язки.

Так, п.2.3, п.2.3.7., п. 2.3.8. кредитного
договору, Банк на свій розсуд в
односторонньому порядку може вносити
зміни до умов договору та в
односторонньому порядку вимагати
дострокового повернення кредиту та
проценти за користування кредитом,
збільшувати розмір процентної ставки
(п.2.3.5.), що суперечить нормам права,
принципам розумності, справедливості,
добросовісності.

При достроковому погашенні нею
заборгованості за її ініціативою
(п.2.4.1.) Банк передбачив перелік явно
невигідних для неї умов, а саме,
винагорода Банку, проценти за
користування, неустойку.

Згідно до ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів» договір може
бути визнаний недійсним через визнання
умов договору несправедливими через
істотний дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача.

Позивач зазначила, що у відповідності
до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також, моральним засадам суспільства.

Взагалі, вона вважає, що помилково
уклала кредитний договір та на вкрай
невигідних умовах, під впливом тяжкої
обставини, банк навмисно ввів її в
оману щодо обставин, які мають істотне
значення, тому, у відповідності до
ст.ст. 229, 230 ЦК України, такий договір
може бути визнаний недійсним.

Нею пропущений строк звернення до суду
в в'язку із скрутним матеріальним
становищем, обумовленим станом
здоров'я.

Враховуючи наведене, в позові ОСОБА_1
просила суд поновити строк звернення
її до суду, визнати кредитний договір №
226869 укладений 13 травня 2008 року між нею
та ПАТ КБ «ПриватБанк» - недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримала позов в повному обсязі,
посилалася на підстави звернення до
суду, викладені в заяві, просила суд
задовольнити вимоги, також, посилалася
на те, що має ряд захворювань, перебуває
на обліку лікарів з діагнозом:
хронічний бронхіт, хронічний
пієлонефрит, холецистит, пролапс ми
трального клапана.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі,
посилався на підстави звернення до
суду. викладенні в заяві, просив суд
задовольнити вимоги.

Представник відповідача - Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк»» в судовому
засідання заперечував проти
задоволення позову, посилався на те,що
підстав для визнання договору
недійсним - немає, умови договору
відповідають вимогам законодавства
України. .

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши надані сторонами докази,
суд приходить до наступного.

У відповідності до ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки, зокрема - з
договорів.

Згідно до ст. 626 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

На підставі ст. 638 ЦК України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

На підставі ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 13 травня 2008 року
між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» був укладений кредитний
договір № 226869 cred, відповідно до якого,
банк надав ОСОБА_1 кредит на споживчі
цілі в сумі 20 000 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 30% річних на суму залишку
заборгованості за кредитним договором,
з кінцевим терміном повернення 13
серпня 2009 року.

Як зазначалося вище, позивач, на
обґрунтування позовних вимог,
посилалася на те, що Банком не було
надано їй інформації, що стосується
банківських послуг, що позбавило її
можливості оцінити всі переваги та
недоліки наданих їй послуг.

В той же час, позивачем не надані докази
того, що Банк не повідомив її про наявні
форми кредитування; типи відсоткових
ставок за договорами; всі переваги та
недоліки схем кредитування

Так, позивач оформила заявку на
отримання кредиту, ознайомилася з
умовами кредитного договору, Додатком
№ 1 до кредитного договору (Графіком
погашення кредиту та процентів),
ознайомилася з Довідкою про умови
кредитування «ПриатБанку» та
орієнтовну сукупну вартість
«Експресс» кредиту, що підтверджується
матеріалами кредитної справи.

В зв'язку з наведеним, суд приходить до
переконання, що сторони в належній
досягли згоди з усіх істотних умов
кредитного договору.

У відповідності до ст. 203 ЦК України, 1.
Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. 3.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. 4. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. 5. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно до ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. 2.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. 3. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Як зазначалося вище, на обґрунтування
позову, ОСОБА_1 посилалася на те, що
помилково уклала кредитний договір, на
вкрай невигідних умовах, під впливом
тяжкої обставини, банк навмисно ввів її
в оману щодо обставин, які мають
істотне значення.

У відповідності до ст. 229 ЦК України, 1.
Якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Судом встановлено, що позивач розуміє
природу правочину - кредитного
договору, орієнтується в правах та
обов'язках сторін за кредитним
договором.

У відповідності до ст.ст. 10,60 ЦПК
України, кожна сторона повинна надати
докази тим обставинам, на які вона
посилається на обґрунтування або
заперечення вимог.

Позивачкою не надано суду доказів того,
що кредитний договір був укладений нею
в результаті помилки.

У відповідності до ст.. 230 ЦК України, 1.
Якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. 2. Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Позивачкою також, не надано суду
доказів того, що кредитний договір був
укладений нею внаслідок обману з боку
відповідача, а саме - наявність
обставин, які можуть перешкодити
вчиненню правочину, або наявність їх
існування.

Згідно до ст. 233 ЦК України, правочин,
який вчинено особою під впливом тяжкої
для неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, може бути визнаний судом
недійсним незалежно від того, хто був
ініціатором такого правочину.

Згідно довідок медичних закладів,
позивач має ряд захворювань, перебуває
на обліку лікарів з діагнозом:
хронічний бронхіт, хронічний
пієлонефрит, холецистит, пролапс ми
трального клапана, вегетососудиста
дистонія.

В той же час, сама по собі наявність
захворювань у сторони за договором, не
є підтвердженням наявності тяжкої
обставини для сторони, яка уклала
договір на вкрай невигідних умовах.

Так, позивачкою не надано доказів того,
які саме медичні препарати їй
призначалися лікарями, вартість цих
медпрепаратів, не надано доказів
матеріального стану позивача на час
укладення кредитного договору,
наявності нерухомого майна, доходів.

Як зазначалося вище, договір між
сторонами був укладений 13 травня 2008
року, на зазначений час позивач ОСОБА_1
працювала на посаді збірником метало
пластикових конструкцій ПП ОСОБА_4,
була звільнена з роботи за згодою
сторін, тільки 24 грудня 2008 року, тобто,
після укладення кредитного договору,
на час укладення договору мала роботу
та отримувала заробітну плату.

У відповідності до ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів»:

1. Продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими.

2. Умови договору є несправедливими,
якщо всупереч принципу
добросовісності його наслідком є
істотний дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача.

3. Несправедливими є, зокрема, умови
договору про:

1) звільнення або обмеження юридичної
відповідальності продавця (виконавця,
виробника) у разі смерті або ушкодження
здоров'я споживача, спричинених діями
чи бездіяльністю продавця (виконавця,
виробника);

2) виключення або обмеження прав
споживача стосовно продавця
(виконавця, виробника) або третьої
особи у разі повного або часткового
невиконання чи неналежного виконання
продавцем (виконавцем, виробником)
договірних зобов'язань, включаючи
умови про взаємозалік, зобов'язання
споживача з оплати та його вимог у разі
порушення договору з боку продавця
(виконавця, виробника);

3) встановлення жорстких обов'язків
споживача, тоді як надання послуги
обумовлене лише власним розсудом
виконавця;

4) надання можливості продавцю
(виконавцю, виробнику) не повертати
кошти на оплату, здійснену споживачем,
у разі відмови споживача укласти або
виконати договір, без встановлення
права споживача на одержання
відповідної компенсації від продавця
(виконавця, виробника) у зв'язку з
розірванням або невиконанням ним
договору;

5) встановлення вимоги щодо сплати
споживачем непропорційно великої суми
компенсації (понад п'ятдесят відсотків
вартості продукції) у разі невиконання
ним зобов'язань за договором;

6) надання продавцю (виконавцю,
виробнику) права розірвати договір із
споживачем на власний розсуд, якщо
споживачеві таке право не надається;

7) надання продавцю (виконавцю,
виробнику) права не повертати кошти на
оплату ненаданої продукції у разі
розірвання договору з ініціативи
продавця (виконавця, виробника);

8) надання продавцю (виконавцю,
виробнику) права розірвати договір,
укладений на невизначений строк із
споживачем без повідомлення його про
це, крім випадків, установлених
законом;

9) установлення невиправдано малого
строку для надання споживачем згоди на
продовження дії договору, укладеного
на визначений строк, з автоматичним
продовженням такого договору, якщо
споживач не висловить відповідного
наміру;

10) установлення обов'язкових для
споживача умов, з якими він не мав
реальної можливості ознайомитися
перед укладенням договору;

11) надання продавцю (виконавцю,
виробнику) права в односторонньому
порядку змінювати умови договору на
власний розсуд або на підставах, не
зазначених у договорі;

12) надання продавцю (виконавцю,
виробнику) права в односторонньому
порядку змінювати характеристики
продукції, що є предметом договору;

13) визначення ціни товару на момент
його поставки споживачеві або надання
продавцю (виконавцю, виробнику)
можливості збільшувати ціну без
надання споживачеві права розірвати
договір у разі збільшення ціни
порівняно з тією, що була погоджена на
момент укладення договору;

14) надання продавцю (виконавцю,
виробнику) права визначати
відповідність продукції умовам
договору або надання йому виключного
права щодо тлумачення договору;

15) обмеження відповідальності продавця
(виконавця, виробника) стосовно
зобов'язань, прийнятих його агентами,
або обумовлення прийняття ним таких
зобов'язань додержанням зайвих
формальностей;

16) встановлення обов'язку споживача
виконати всі зобов'язання, навіть якщо
продавець (виконавець, виробник) не
виконає своїх;

17) надання продавцю (виконавцю,
виробнику) права передавати свої права
та обов'язки за договором третій особі,
якщо це може стати наслідком зменшення
гарантій, що виникають за договором для
споживача, без його згоди.

4. Перелік несправедливих умов у
договорах із споживачами не є
вичерпним.

Положення пункту 8 частини третьої цієї
статті не застосовується до умови
договорів про надання споживчого
кредиту, відповідно до якої
кредитодавець встановлює право
розірвати договір в односторонньому
порядку за наявності підстав,
визначених законодавством, та за умови
негайного повідомлення кожної із
сторін про розірвання договору.

Положення пункту 11 частини третьої
цієї статті не застосовується до
договорів, укладених на невизначений
строк, за умови встановлення в таких
договорах обов'язковості повідомлення
заздалегідь споживача про намір
змінити умови договору і надання йому у
зв'язку з цим права на розірвання
договору.

Положення пункту 13 частини третьої
цієї статті не застосовується до
положень про індексацію ціни, що
відповідають законодавству, якщо умови
та метод розрахунку ціни чітко і
недвозначно визначено у договорі.

Положення пунктів 8, 11 та 13 частини
третьої цієї статті не застосовуються
до:

1) операцій із цінними паперами,
фінансовими послугами та іншими
товарами або послугами, ціна яких
залежить від зміни котировок або
індексів на біржах чи ставок на
фінансових ринках, які не
контролюються продавцем;

2) договорів про купівлю/продаж
іноземної валюти, дорожніх чеків або
про міжнародні грошові перекази,
номіновані в іноземній валюті.

Судом не встановлено жодного з підстав,
зазначених ст.18 Закону України «Про
захист прав споживачів», які є
несправедливими.

Враховуючи наведене, в задоволені
позовних вимог ОСОБА_1 належить
відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
10, 60, 88, 213-215 ЦПК України, ст. 11, 14, 16, 203,
215, 229, 230, 233 ЦК України, Законом України
«Про захист прав споживачів», суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» про
захист прав споживача, визнання
кредитного договору недійсним -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 і.н. НОМЕР_1 на користь
держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ
Д.І. Городецький