АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4729/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
А.М. Шабанов Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів -
Черненкової Л.А., Дерев'янка О.Г.,

при секретарі - Яловій
Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 03 квітня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до голови
Садівничого товариства «Дружба»
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Управління
Держкомземагенства у
Дніпропетровському районі
Дніпропетровської області, про
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 03
квітня 2014 року відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до голови СТ «Дружба» ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа - Управління
Держкомземагенства у
Дніпропетровському районі
Дніпропетровської області, про
зобов'язання вчинити певні дії.

В апеляційній скарзі позивачі просять
скасувати рішення суду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального справа.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
із того, що права ОСОБА_2 на
користування та право приватизації
земельної ділянки НОМЕР_1 у СТ «Дружба»
ніхто не порушував, оскільки останній
не являється членом СТ «Дружба» та
відповідно і землекористувачем
ділянки НОМЕР_1, ніколи не надавав заяв
про вступ у СТ «Дружба» та намір стати
його членом.

Позивачкою ОСОБА_3 були заявлені вимоги
про вирішення питання про передачу їй у
приватну власність земельної ділянки
НОМЕР_1 площею 0,763 га на підставі того,
що нібито по заяві ОСОБА_2, який не є
членом садівничого товариства,
останньому у жовтні 1996 року загальними
зборами товариства була виділена
додаткова ділянка землі площею 0,36 га до
площі земельної ділянки 0,04 га, що вже
малась у його користуванні.

Проте, ОСОБА_3 не надала суду доказів на
підтвердження доводів у цій частині, не
надано доказів того, кому конкретно, в
якому місці та за якими координатами та
межовими знаками була виділена
земельна ділянка. Копії квитанцій про
оплату, що знаходяться у матеріалах
справи, у яких змінюється розмір оплати
площі земельної ділянки,
характеризують лише площу земельної
ділянки, якою на вказаний період
користувалась ОСОБА_3, однак з них не
вбачається, за якими координатами
знаходилась додаткова земельна
ділянка. Крім того, користування та
оплата за 0,06 га не підтверджують права
на приватизацію вказаного у позові
розміру бажаної площі земельної
ділянки розмірами 0,763 га та 0,0763 га
(згідно технічної документації).

Суд визнав безпідставними і вимоги
ОСОБА_3 до члена СТ «Дружба» ОСОБА_5 про
незаконне придбання земельної ділянки
НОМЕР_2 у СТ «Дружба», обґрунтовано
пославшись на те, що оскільки на
земельну ділянку НОМЕР_2 у СТ «Дружба» у
ОСОБА_5 маються такі ж самі документи,
як у самої позивачки ОСОБА_3: заява з
рішенням профкому підприємства про
виділ йому земельної ділянки згідно
протоколу №8 та членська книжка на
вказану земельну ділянку з прийняттям
ОСОБА_5 у члени садівничого товариства
з 19 липня 1995 року з зазначенням місця
знаходження даної земельної ділянки
згідно плану розміщення ділянок, що
підтверджується генеральним планом
розміщення земельних ділянок у СТ
«Дружба».

Крім того, у позовній заяві ОСОБА_3
наявні суттєві протиріччя. Так, у
додатку №4 до позову ОСОБА_3
стверджувала, що у 1998 році за її заявою
їй було комісійно додатково виділено
земельну ділянку , яка є суміжною з її
земельною ділянкою НОМЕР_1 у СТ
«Дружба» з оплатою внесків за загальну
площу 1,5 ділянки (6 соток), тобто, додано
до 4 соток додатково ще 2 сотки, хоча
спочатку у позову вказано, що у 1996 році
по заяві її батька ОСОБА_2 їм додатково
було виділено 0,360 га. Однак, суду першої
інстанції не було надано доказів на
підтвердження факту офіційного
виділення ОСОБА_3 додаткової площі до
її ділянки НОМЕР_1 у СТ «Дружба».

Факт наявності заяви ОСОБА_3 про
встановлення меж між ділянками НОМЕР_1
та НОМЕР_2 у СТ «Дружба» не являється
підтвердженням права на приватизацію
земельної ділянки площею 0,0763 га та
встановлення меж земельної ділянки за
її особисто намальованим на плані
варіантом межових кордонів.

На підтвердження своїх доводів у
позовній заяві ОСОБА_3 надано копію
довідки від 11 червня 2012 року за
підписом голови товариства ОСОБА_6
Однак, як встановлено судом першої
інстанції, останній зазначену довідку
не підписував. Крім того, зміст довідки
не відповідає дійсності: так, на плані
земельних ділянок у СТ «Дружба»
числиться земельна ділянка НОМЕР_1
площею 0,04 га, а не 0,0763 га.

Для вирішення питання про поновлення
межових кордонів між земельними
ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у СТ
«Дружба» та встановлення фактичної
площі земельних ділянок ОСОБА_4, як
головою товариства, яка не має права
одноособово вирішувати подібні
питання, виконані згідно діючого
Статуту товариства наступні дії -
скликано правління товариства 09 червня
2013 року, за рішенням якого та за
рішенням загальних зборів від 16 червня
2013 року здійснені заміри агрокомісією
товариства обох земельних ділянок з
встановленням межових кордонів по
кожній ділянці та встановлення при
цьому фактичної площі по ділянці
НОМЕР_1 ОСОБА_3 - площею 0,0733 га та по
ділянці НОМЕР_2 ОСОБА_5 - площею 0,0443 га, з
вирівнюванням прямолінійних кордонів
ділянки НОМЕР_2 згідно указаних межових
кордонів. Дані рішення з вищевказаними
розмірами та площею обох земельних
ділянок були затверджені загальними
зборами СТ «Дружба». Однак, підстав для
виділу ОСОБА_3 земельної ділянки площею
0,0763 га (тим паче 0,763 га як вказано у
позові) членами товариства не знайдено,
у результаті чого прийнято рішення про
відмову у заяві ОСОБА_3 не
затверджувати рішення агрокомісії.

З рішенням загальних зборів товариства
позивачка ОСОБА_3 була ознайомлена,
однак, не погодилась з ним, хоча даним
рішенням їй було надано дозвіл
збільшити площу земельної ділянки з 0,04
га до 0,0733 га з правом приватизації та
збереженням добросусідських відносин
з усіма сусідами, чим виражено поважне
відношення до неї як до члену
садівничого товариства.

Крім того, акт прийомки-передачі
межових знаків на зберігання від 25
грудня 2012 року, який був наданий до суду
першої інстанції, не підписаний
головою СТ «Дружба». Також суду не
надано доказів на підтвердження
позовних вимог у частині заборони
голові СТ «Дружба» ОСОБА_4 займати
керівні та виборні посади згідно з
законодавством України.

Не можуть бути підставою для
скасування чи зміни рішення суду
доводи апеляційної скарги про те, що
рішенням загальних зборів садівничого
товариства позивачці надавалась
додатково земельна ділянка площею
приблизно 300 кв. м.

Статтею 122 ЗК України передбачені
повноваження органів виконавчої влади,
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим, органів місцевого самоврядування
щодо передачі земельних ділянок у
власність або у користування.

Але нормами Земельного кодексу
України органи управління садівничого
товариства не наділені повноваженнями
щодо передачі земельних ділянок у
власність або користування громадян.

Наявність розпорядження голови
Дніпропетровської районної державної
адміністрації №2106-р від 24.12.2012 року про
надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку
НОМЕР_1, площею 0,0763 га у власність для
ведення садівництва за рахунок земель
СТ «Дружба», не може бути підставою для
задоволенні позову, оскільки
позивачкою не закінчено оформлення
документації на цю земельну ділянку, а
також формування самої ділянки,
відповідно до вимог ст.ст.79-1,117,125 ЗК
України.

Стаття 119 ЗК України також не надає
позивачці права на земельну ділянку,
оскільки викладені у цій нормі умови
можуть бути лише підставою для
звернення до відповідних органів із
заявою про передачу у власність або
надання у користування земельної
ділянки.

Також безпідставними є доводи скарги
про порушення відповідачами меж
земельних ділянок суміжних
землекористувачів, оскільки
достовірні та належні докази щодо
конфігурації та площі земельних
ділянок у матеріалах справи відсутні, а
також із цього питання не проведено
експертного чи іншого дослідження
земельних ділянок спеціалістами,
відповідно до вимог ст.143 ЗК України.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи висновків суду не
спростовують, а із матеріалів справи
вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК
України підстави для скасування чи
зміни судового рішення відсутні, і
оскаржуване рішення судом першої
інстанції ухвалене із додержанням норм
процесуального права та у
відповідності із нормами
матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 03
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
двадцятиденний строк у касаційному
порядку.

Судді: