Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №275/344/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області

в складі: головуючої судді
Косигіної Л.М.

суддів: Талько
О.Б., Григорусь Н.Й.

при секретарі
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Брусилівської
районної державної адміністрації про
визнання права на земельну частку (пай)
в порядку спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Брусилівського районного
суду Житомирської області від 26 грудня
2013 року, -

в с т а н о в и л
а :

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом, в якому просив
визнати за ним право в порядку
спадкування на отримання земельної
частки (паю) в розмірі 4,97 умовних
кадастрових гектарів, яка розташована
на території Морозівської сільської
ради, та зобов'язати відповідача видати
сертифікат на земельну частку (пай) у
вищевказаному розмірі. Зазначив, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба - ОСОБА_2
За заповітом він є спадкоємцем всього
майна спадкодавця. ОСОБА_2 проживала на
радіоактивно забрудненій території у
с. Базар Народицького району, та до
моменту переселення в с. Морозівка
була членом колективного
сільськогосподарського підприємства
ім. Щорса (далі - КСП ім. Щорса), яке
знаходиться на території, що зазнала
радіоактивного забруднення, а тому
мала право на земельну частку (пай). У
зв'язку із смертю вона не встигла
отримати сертифікат на земельну частку
(пай). На його звернення до відділу
Держкомзему та Брусилівської районної
державної адміністрації Житомирської
області про надання земельної ділянки,
він отримав відмову та рекомендацію
звернутися до суду.

Рішенням Брусилівського
районного суду Житомирської області
від 26 грудня 2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати, ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 25.02.2014 року
вищевказане рішення скасовано, та
відмовлено у задоволення позову ОСОБА_1
у зв'язку з пропуском строку звернення
до суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09.07.2014 року
рішення апеляційного суду скасовано, а
справу передано на новий апеляційний
розгляд.

Під час апеляційного розгляду
представник апелянта відмовився від
апеляційної скарги в частині
оскарження рішення Брусилівського
районного суду від 26.12.2013 року щодо
відмови у задоволені позову про
зобов'язання відповідача видати
сертифікат на земельну частку (пай) у
розмірі 4,97 умовних кадастрових
гектарів, яка розташована на території
Морозівської сільської ради,
Брусилівського району. Дана відмова
прийнята апеляційним судом,
провадження в цій частині закрито.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 у
передбаченому законом порядку не
вчинила жодної дії, направленої на
набуття права на земельну частку (пай),
отримання сертифіката на земельну
частку (пай) розміром 4,97 га в умовних
кадастрових гектарах, розташовану на
території Морозівської сільської ради
Брусилівського району Житомирської
області.

Проте, з таким висновком суду
погодитись не можна виходячи із
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 була
членом КСП ім. Щорса, яке знаходилося на
території, що зазнала радіоактивного
забруднення, в с. Базар Народицького
району, де проживала, та в подальшому
самостійно переселилася в с. Морозівка
Брусилівського району, що
підтверджується змістом довідок
Житомирської обласної державної
адміністрації №221-ч, №234-П від 23.12.2005
року. Вказані довідки, відповідно до ч.3
ст. 35 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи", є підставою для отримання
земельної частки (паю).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Статтями 1216, 1218 ЦК України
передбачено, що спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців). До складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що
21.12.2010 року позивач отримав свідоцтво
про право на спадщину за заповітом
після смерті ОСОБА_2, на житловий
будинок, земельну ділянку, майновий
пай, яке посвідчує його право на
спадкове майно.

Крім того, на підставі ч. 3 ст. 35 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали в наслідок
Чорнобильської катастрофи" ОСОБА_2 мала
право на отримання земельної частки
(паю), у зв'язку з чим звернулася до
Житомирської обласної державної
адміністрації та отримала довідки про
те, що вона була переселена з
радіоактивно забрудненої території і
про те, що вона була членом КСП ім.
Щорса, яке знаходилося на території,
яка зазнала радіоактивного
забруднення.

З довідки відділу Держкомзему у
Брусилівському районі від 18.07.2012 року
вбачається, що земельна частка пай в
умовних кадастрових гектарах по
реформованому КСП ім. Щорса на
території Морозівської сільської ради
Брусилівського району становить 4,97.
Крім того, на теріторії Морозівської
сільради є вільні землі запасу та
резерву (довідка відділу Держкомзему у
Брусилівському районі від 18.02.2013 року.)

Таким чином, висновки суду першої
інстанції про те, що ОСОБА_2 не вчинила
будь-яких дій щодо реалізації свого
права на земельну частку (пай) є
неправильними, оскільки спадкодавець
отримала довідки, які були підставою
для отримання сертифікату на земельну
частку (пай).

Згідно зі ст. 1296 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину. Відсутність свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Отже, оскільки спадкодавець за життя
мала право на отримання сертифікату на
земельну частку (пай) в розмірі 4,97
умовних кадастрових гектарів, яка
розташована на території Морозівської
сільської ради, а позивач, як
спадкоємець за заповітом, прийняв
спадщину на інше майно, тому він
успадкував і право на отримання
сертифікату на вищевказану земельну
ділянку. Та обставина, що ОСОБА_1 раніше
не отримав свідоцтво про право на
спадщину на земельну частку (пай) не є
підставою для відмови у позові за
пропуском строку позовної давності,
оскільки вказана спадщина належить
йому з часу її відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК
України).

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову про визнання права
на земельну частку (пай) в порядку
спадкування підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення про
задоволення вказаних вимог.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Брусилівського районного суду
Житомирської області від 26 грудня 2013
року скасувати в частині відмови у
задоволенні вимог про визнання права
на земельну частку (пай) в порядку
спадкування, ухвалити нове рішення про
задоволення позову в цій частині.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну
частку (пай) в розмірі 4,97 умовних
кадастрових гектарів, яка розташована
на території Морозівської сільської
ради, Брусилівського району, в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_2, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча Судді