Справа № 342/949/14-ц
Провадження № 2/342/538/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року
м. Городенка

Городенківський районний суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді:
Корюкіної М.П.,

секретаря:
Сьомкайло І.-М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Городенка
справу за позовом приватного
підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики,

В С Т А Н О В
И В:

ПП ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики № 433 від 04.10.2013 року у
розмірі 300 грн. 00 коп., трьох процентів
річних від простроченої суми в розмірі
6 грн. 51 коп. та пені в розмірі 396 грн. 00
коп..

В позовній заяві вказала, що 04.10.2013 року
між нею та ОСОБА_2 було укладено договір
позики № 433 на суму 475 грн.. Строк
виконання зобов'язання за договором
позики 05.10.2013 року. Проте відповідач
позику повернув частково - лише 175 грн..
Відповідачу була надіслана претензія з
проханням повернути суму позики, однак
останній на них не реагує. Враховуючи
це позивачка просить суд позов
задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явилася.
До суду від її представника - ОСОБА_3
надійшла заява про розгляд справи без
їхньої участі. Позовні вимоги
підтримують в повному обсязі. Позов
просять задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився. Про час і місце судового
розгляду був належним чином
повідомлений, що підтверджується
поштовим повідомленням при матеріалах
справи.

Дослідивши та оцінивши докази по
справі суд вважає, що позов підлягає
задоволенню виходячи з таких підстав:
згідно ст. 626 ч. 1 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

В силу ст. 1047 ч. 1 ЦК України, договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Згідно ст. 1047 ч. 2 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

В судовому засіданні встановлено, що
04.10.2013 року між ПП ОСОБА_1 та ОСОБА_2
укладено договір позики на суму 475 грн.,
що підтверджується договором позики №
433 та актом приймання-передачі позики
при матеріалах справи.

Відповідно до ст. 1048 ч. 1 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Договором позики сторонами
встановлено 0 % розміру сплати
процентів за передачу грошових коштів.

Згідно ст. 1048 ч. 1 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Строк виконання зобов'язання
обумовлений договором позики до 05.10.2013
року. Проте відповідач позику повернув
лише частково - в сумі 175 грн..
Відповідачу була надіслана претензія
(Вих № 8 від 24.03.2014 року, при матеріалах
справи) з проханням повернути суму
позики, однак останній на них не реагує.

Із ст. 509 ч. 1 ЦК України вбачається, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 527 ч. 1 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

В силу ст. 1050 ч. 1 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов'язаний
сплатити неустойку відповідно до
статей 549 - 552 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ч.ч. 1, 2 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання;
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно ст. 549 ч. 1 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Договором позики передбачено, що при
порушенні строку повернення позики,
Позичальник повинен сплатити пеню в
розмірі 0.5% від розміру позики за кожний
день прострочення повернення позики.

В зв'язку з цим суд вважає що позовні
вимоги ПП ОСОБА_1 слід задовольнити в
повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

А тому з відповідача в користь позиваки
слід стягнути судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.
509 ч. 1, ст. 526, ч. 1 ст. 527, ст. 530 ч. 2, ст. ст.
549-552, 625, 626, 1046-1050, ЦК України, ст. 88 ч. 1, ст.
ст. 14, 209, 212-215, 218, ст. 294 ч. 1 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И
В:

Позов приватного підприємця ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики, - задовольнити
повністю.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
користь приватного підприємця ОСОБА_1
заборгованість за договором позики №
433 від 04.10.2013 року у розмірі 300 грн. 00 коп.
(триста гривень), три проценти річних
від простроченої суми в розмірі 6 грн. 51
коп. (шість гривень п'ятдесят одну
копійку) та пеню в розмірі 396 грн. 00 коп.
(триста дев'яносто шість гривень).

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
користь приватного підприємця ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.
(двісті сорок три гривні шістдесят
копійок).

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Івано-Франківської області через
Городенківський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Корюкіна М.П.