Номер провадження: 22-ц/785/9337/14
Головуючий у першій інстанції Гура А.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Парапана В.Ф.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі:
Желєзнові В.В.,

за участю: представника відповідачки
ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, на рішення Кодимського
районного суду Одеської області від 05
червня 2013 року за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки,

в с т а
н о в и л а:

03 січня 2013 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) звернулося
до суду з вказаним позовом,
обґрунтовуючи вимоги тим, що 13 червня
2007 року між Банком та відповідачкою
ОСОБА_5 був укладений договір кредиту №
27MKD, за яким позичальнику було передано
грошові кошти в іноземній валюті в
розмірі 20000 дол. США на строк до 14
червня 2010 року із сплатою 20 відсотків
річних за користування кредитними
коштами з погашенням кредиту та
відсотків за користування кредитом
щомісячно згідно Графіку. Одночасно в
забезпечення зобов'язань за кредитним
договором між Банком та відповідачкою
ОСОБА_5 укладений договір іпотеки, за
яким остання передала в іпотеку
будинок, загальною площею 36,70 кв.м.,
житловою площею 18 кв.м., що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 який їй належить на
підставі договору дарування від 21
січня 2001 року, обмовлена ціна предмету
іпотеки становить 88000 грн. Згідно із
додатковою угодою № 1 до кредитного
договору від 13 червня 2007 року,
укладеною 12 вересня 2007 року між Банком
та відповідачкою ОСОБА_5, був змінений
п. 1.1 кредитного договору, за яким Банк
передав позичальнику грошові кошти в
іноземній валюті в розмірі 40000 дол. США.
Одночасно в забезпечення зобов'язань
за кредитним договором між Банком та
відповідачкою ОСОБА_3, як майновим
поручителем, був укладений договір
іпотеки, за яким остання передала в
іпотеку будинок, загальною площею 62,81
кв.м., житловою площею 42,35 кв.м., що
розташований за адресою: АДРЕСА_2, який
належить їй на підставі свідоцтва про
право власності та свідоцтва про право
на спадщину від 01 квітня 1989 року,
обмовлена ціна предмету іпотеки
становить 70498 грн. У порушення умов
кредитного договору позичальник не
виконує зобов'язання за кредитним
договором. Станом на 16 листопада 2012
року заборгованість за кредитним
договором становить 76301,42 дол. США, що за
курсом НБУ еквівалентно 609877 грн., в тому
числі: за кредитом - 24650,33 дол. США, за
відсотками за користування кредитом -
29512 дол. США, пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором -
22138,84 дол. США. 11 жовтня 2012 року Банк
направив відповідачам попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та вимогу про виселення усіх
мешканців, які не виконано, що є
підставою для звернення до суду з
позовом.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 526, 549, 554, 625 ЦК України, ст. ст. 12, 33, 36,
37, 39, 40 Закону України «Про іпотеку»,
позивач просив суд в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 76301,43 дол. США, що за курсом НБУ
еквівалентно 609877,25 грн. звернути
стягнення на предмет іпотеки, а саме:

будинок, загальною площею 36,70 кв.м.,
житловою площею 18 кв.м., що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1,

будинок, загальною площею 62,81 кв.м.,
житловою площею 42,35 кв.м., що
розташований за адресою: АДРЕСА_2,

шляхом продажу вказаного предмету
іпотеки Банком з укладанням від імені
відповідачів договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням кадастрового номеру
земельної ділянки, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності і підпорядкування, з
можливістю здійснення Банком всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки,

виселити відповідачів та інших осіб,
які зареєстровані та/або проживають у
вказаних житлових будинках зі зняттям
з реєстраційного обліку у
територіальному органі Державної
міграційної служби України, до
повноважень якого входять питання
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаного будинку, стягнути з
відповідачів судові витрати (а.с. 1-5).

Представник відповідача ОСОБА_5 позов
визнав та в своїх поясненнях зазначав,
що дійсно ОСОБА_5 отримала кредит в
розмірі 40000 дол. США, але повернути його
не може.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилася, про розгляд справи
сповіщалась належним чином..

Рішенням суду першої інстанції позов
Банка задоволено в повному обсязі. Суд
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором в розмірі 76301,43 дол.
США, що за курсом НБУ еквівалентно 609877,25
грн. звернув стягнення на предмет
іпотеки, а саме: будинок, загальною
площею 36,70 кв.м., житловою площею 18 кв.м.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
вартістю 88800 грн., будинок, загальною
площею 62,81 кв.м., житловою площею 42,35
кв.м., що розташований за адресою:
АДРЕСА_2, вартістю 70498 грн., шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки
Банком з укладанням від імені
відповідачів договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням кадастрового номеру
земельної ділянки, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності і підпорядкування, з
можливістю здійснення Банком всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки, виселив
відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та інших
осіб, які зареєстровані та проживають у
вказаних житлових будинках зі зняттям
з реєстраційного обліку у
територіальному органі Державної
міграційної служби України, стягнув з
відповідачів солідарно судовий збір в
сумі 222 грн. (а.с. 120-122).

В апеляційній скарзі представник
відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, просить
рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову,
мотивуючи тим, що до спірних
правовідносин має бути застосований
Закон України "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті" (а.с. 255-257).

В запереченні на апеляційну скаргу
Банк просить скаргу відхилити у зв'язку
безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, його
пояснення на апеляцію, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга представника
відповідача підлягає задоволенню
частково за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 589, ст. 590 ЦК України
у разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. Звернення стягнення на
предмет застави здійснюється за
рішенням суду, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У разі невиконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 ст. 33
Закону України "Про іпотеку) та
виселення всіх мешканців (ч. 2 ст. 39
Закону України "Про іпотеку").

Судом першої інстанції встановлено, що
13 червня 2007 року між Банком та
відповідачкою ОСОБА_5 був укладений
договір кредиту № 27MKD, за яким
позичальнику було передано грошові
кошти в іноземній валюті в розмірі 20000
дол. США на строк до 14 червня 2010 року
із сплатою 20 відсотків річних за
користування кредитними коштами з
погашенням кредиту та відсотків за
користування кредитом щомісячно
згідно Графіку (а.с. 19-24).

Згідно видаткового касового ордеру № 22
та квитанції №12 від 15 червня 2007 року
відповідачка ОСОБА_5 отримала кредит в
сумі 20000 дол. США (а.с. 26,27).

Одночасно в забезпечення зобов'язань
за кредитним договором між Банком та
відповідачкою ОСОБА_5 укладений
договір іпотеки, за яким остання
передала в іпотеку будинок, загальною
площею 36,70 кв.м., житловою площею 18 кв.м.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
який їй належить на підставі договору
дарування від 21 січня 2001 року,
обмовлена ціна предмету іпотеки
становить 94651 грн. (а.с. 30-34).

Згідно із додатковою угодою № 1 до
кредитного договору від 13 червня 2007
року, укладеною 12 вересня 2007 року між
Банком та відповідачкою ОСОБА_5, був
змінений п. 1.1 кредитного договору, за
яким Банк передав позичальнику грошові
кошти в іноземній валюті в розмірі 40000
дол. США (а.с. 25).

Згідно видаткового касового ордеру № 10
та квитанції №5 від 13 вересня 2007 року
відповідачка ОСОБА_5 отримала кредит в
сумі 20000 дол. США (а.с. 29).

Одночасно, 12 вересня 2007 року, в
забезпечення зобов'язань за кредитним
договором між Банком та відповідачкою
ОСОБА_3, як майновим поручителем, був
укладений договір іпотеки, за яким
остання передала в іпотеку будинок,
загальною площею 62,81 кв.м., житловою
площею 42,35 кв.м., що розташований за
адресою: АДРЕСА_2, який належить їй на
підставі свідоцтва про право власності
та свідоцтва про право на спадщину від
01 квітня 1989 року, обмовлена ціна
предмету іпотеки становить 70498 грн.

У порушення умов кредитного договору
позичальник не виконує зобов'язання за
кредитним договором. Станом на 16
листопада 2012 року заборгованість за
кредитним договором становить 76301,42
дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно
609877 грн., в тому числі: за кредитом -
24650,33 дол. США, за відсотками за
користування кредитом - 29512 дол. США,
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 22138,84 дол. США
(а.с. 8-10).

11 жовтня 2012 року Банк направив
відповідачам попередження про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та вимогу про виселення усіх мешканців,
але ця вимога позивача відповідачами
не виконана (а.с. 13-14).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
позичальник, відповідачка ОСОБА_5, не
виконує взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором в сумі, строки та
на умовах, що передбачені кредитним
договором. Тому права позивача були
порушені і у відповідності до ст. ст. 15,
16 ЦК України підлягають судовому
захисту шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006
року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" зазначено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Європейського
суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 ст. 6 та ст. 13 Європейської
Конвенції про захист прав і
основоположних свобод людини
передбачено, що кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь - якого
висунутого проти нього кримінального
судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в
цій Конвенції, було порушено, має право
на ефективний засіб юридичного захисту
в національному органі, навіть якщо
таке порушення було вчинене особами,
які здійснювали свої офіційні
повноваження.

Аналізуючи наведені правові норми,
колегія суддів вважає, що з метою
виконання завдань цивільного
судочинства та вказаних положень
Європейської конвенції апеляційний
суд при перевірці законності та
обґрунтованості рішення може вийти за
межі доводів апеляційної скарги
представника відповідачки ОСОБА_3 -
ОСОБА_4

Так, колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що на нерухоме майно майнового
поручителя ОСОБА_3 звернуто стягнення в
рахунок погашення усій заборгованості
за кредитним договором, чим збільшено
обсяг відповідальності майнового
поручителя, виходячи з наступного.

В порушення положень ст. ст. 10, 60, 179, 212,
213, 214 ЦПК України суд першої інстанції
не з'ясував повно та всебічно
обставини, які мають значення для
вирішення справи, та не дослідів і не
надав належної оцінки наявним у справі
доказам щодо відповідальності
майнового поручителя ОСОБА_3

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України
передбачено, що апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Колегія суддів вважає, що у даному
випадку апеляційний суд має законні
підстави для встановлення обставин, що
мають значення для справи, та
дослідження й оцінки наявних у справі
доказів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
іпотеку" іпотекодавець - особа, яка
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання іншої
особи перед іпотекодержателем.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель; майновий
поручитель - особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи-боржника; іпотекодержатель
- кредитор за основним зобов'язанням;
боржник - іпотекодавець або інша особа,
відповідальна перед іпотекодержателем
за виконання основного зобов'язання;

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України "Про
іпотеку" майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

Згідно із п. 23 постанови Пленуму від 30
березня 2012 року № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ
зазначив, що при вирішенні спорів за
участю майнових поручителів суди мають
виходити з того, що відповідно до
статті 11 Закону України «Про заставу»,
статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку»
майновий поручитель є заставодавцем
або іпотекодавцем. Відповідно до
статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука
є різними видами забезпечення, тому
норми, що регулюють поруку (статті 553- 559
ЦК) не застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

У зв'язку із цим солідарна
відповідальність боржника та
майнового поручителя нормами ЦК не
передбачена.

Таким чином, Законом України "Про
іпотеку", по-перше, солідарної
відповідальності боржника за основним
зобов'я занням та майнового поручителя
у разі порушення боржником
зобов'язання не передбачено. По-друге,
зазначеним Законом, а саме ч. 1 ст. 11,
чітко визначено, що майновий
поручитель несе відповідальність
перед іпотекодержателем за не
виконання боржником основного
зобов'язання виключно в межах вартості
предмета іпотеки. Тобто обсяг
відповідальності майнового пору
чителя обмежений вартістю майна,
передано го ним в іпотеку, у зв'язку із
чим збільшення обсягу
відповідальності майнового поручителя
неможливе.

Згідно із п. 13 договору іпотеки від 12
вересня 2007 року, укладеного між Банком
та відповідачкою ОСОБА_3, сторони
визначали, що вартість предмету
іпотеки складає 97769 грн. (а.с. 37).

За таких обставин, аналізуючи
зазначені норми права та роз'яснення
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, колегія суддів
дійшла висновку про те, що у даному
випадку майновий поручитель ОСОБА_3,
яка не є позичальником, несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за виконання
основного зобов'язання боржником в
межах вартості іпотечного майна в
розмірі 97769 грн.

Отже, вимоги Банку підлягають
задоволенню частково, в частині
звернення стягнення на іпотечне майно,
належне відповідачці ОСОБА_3, в межах
його вартості - 97769 грн.

У зв'язку з задоволенням позову
частково перерозподілу підлягають і
судові витрати. Так, за рішенням суду
першої інстанції з відповідачів на
користь Банку стягнутий судовий збір в
сумі 222 грн., при подачі позовної заяви
Банк поніс та документально підтвердив
сплату судового збору в сумі 214,60 грн.
(а.с. 53) та 222 грн. (а.с. 59), а всього 436,60
грн., тому у відповідності до ч. 1 ст. 88
ЦПК України позивачеві може бути
присуджені судові витрати пропорційно
до розміру задоволених вимог (16,3
відсотків), а саме 69, 86 грн. (16,3 % від 436, 60
грн.)

Доводи представника відповідачки
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, в апеляційній скарзі
про те, що рішення суду підлягає
скасуванню, оскільки до спірних
правовідносин має бути застосований
Закон України "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті", не приймаються до
уваги за таких підстав.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті" № 1304-УІІ
від 03 червня 2014 року, який набрав
чинності з 07 червня 2014 року, протягом
дії цього Закону: 1) не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України "Про
заставу" та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не
може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) інше
майно (майнові права), яке відповідно до
законодавства або кредитного договору
підлягає стягненню з позичальника,
зазначеного у підпункті 1 цього пункту,
при недостатності коштів, одержаних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки); 3) кредитна
установа не може уступити (продати,
передати) заборгованість або борг,
визначений у підпункті 1 цього пункту,
на користь (у власність) іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно із частинами першою та другою
статті 5 Цивільного кодексу України
акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності; акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

Таким чином, Закон України № 1304-УІІ від
03 червня 2014 року може застосовуватись
до правовідносин, які виникли після 07
червня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Тому апеляційний суд може перевіряти
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, з огляду на те
законодавство, яке діяло на час його
ухвалення, тобто на 05 червня 2013 року.

Інших правових доводів апеляційна
скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову немає.

Порушення норм процесуального права, а
саме, ст. ст. 212, 213, 214 ЦПК України і
матеріального права, а саме, ст. 11
Закону України «Про іпотеку», у
відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для зміни рішення
суду першої інстанції й ухвалення
нового рішення про задоволення позову
в частині звернення стягнення на
іпотечне майно, належне відповідачці
ОСОБА_3, в межах його вартості - 97769 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4,
313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4, задовольнити частково,
рішення Кодимського районного суду
Одеської області від 05 червня 2013 року
змінити й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, задовольнити частково.

В рахунок виконання основного
зобов'язання за договором кредиту № 27MKD
від 13 червня 2007 року, укладеного між
Закритим акціонерним товариством
Комерційний банк «ПриватБанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_5, звернути
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
будинок, загальною площею 62,81 кв.м.,
житловою площею 42,35 кв.м., що
розташований за адресою: АДРЕСА_2, що
належить на праві власності ОСОБА_3, яка
є майновим поручителем, за договором
іпотеки від 12 вересня 2007 року,
укладеного між Закритим акціонерним
товариством Комерційний банк
«ПриватБанк», правонаступником якого
є Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», та
ОСОБА_3, посвідченого нотаріального
державним нотаріусом Кодимської
державної нотаріальної контори
Одеської області ОСОБА_10,
зареєстрованого в реєстрі за № 4089,
шляхом продажу предмету іпотеки:
будинку, загальною площею 62,81 кв.м.,
житловою площею 42,35 кв.м., що
розташований за адресою: АДРЕСА_2, що
належить на праві власності ОСОБА_3,
Публічним акціонерним товариством
Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з
укладанням від імені ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру прав
власності, з отриманням кадастрового
номеру земельної ділянки, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності і підпорядкування, з
можливістю здійснення Банком всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки, в межах
вартості іпотечного майна в розмірі
97769,00 грн.,

Зменшити розмір судових витрат, які
підлягають стягненню з ОСОБА_3 на
користь Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» до 69,86 грн.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький