АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/6195/13
Cправа № 2/628/323/14
Головуючий 1 інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
Гуцал Л.В.,

суддів - Івах
А.П., Коростійової В.І.,

за участю
секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 14 лютого
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, треті особи6 ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Куп'янський районний відділ ГУ ДМС
України Харківської області про захист
права власності, визнання особи такою
що втратила право користування
житловим приміщенням, -

встановила:

23 січня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
ОСОБА_1 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
будинком АДРЕСА_1 та зобов'язати
Куп'янський районний відділ Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
зняти її з реєстраційного обліку за
цією адресою.

Посилалась на те, що вона є
співвласником житлового будинку,
розташованого за зазначеною вище за
адресою. В цьому будинку зареєстровані
позивачка, її син ОСОБА_3 та його
колишня дружина - відповідачка у
справі. 01 червня 2012 року ОСОБА_1
добровільно виїхала із будинку,
забравши при цьому свої особисті речі
і з того часу в спірному будинку не
проживає, комунальні послуги не
сплачує, але знятися з реєстраційного
обліку за зазначеною адресою
відмовляється. Реєстрація
відповідачки створює перешкоди в
користуванні власністю, оскільки
позбавляє можливості оформити
субсидію, що для малозабезпеченої
особи похилого віку є суттєвим.

У суді першої інстанції відповідачка
участі не приймала.

Треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
представник Куп'янського РВ ГУ ДМС
України Харківської області
Гаврюшенко А.П. у письмових заявах
позов вважали обгрунтованим та просили
розглядати справу у їх відсутність.

Рішенням Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 14 лютого
2014 року позов задоволено - ОСОБА_1
визнано такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
будинком АДРЕСА_1 та зобов'язано
Куп'янський районний відділ Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
зняти її з реєстраційного обліку за
цією адресою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати, посилаючись на
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції та не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права.

Судова колегія вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК
України). Даний принцип полягає у
прояві в змагальній формі ініціативи
та активності осіб, які беруть участь у
справі. Принцип змагальності
забезпечує повноту дослідження
обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло
фактів, на які вони можуть посилатися
як на підставу своїх вимог і
заперечень, і довести обставини, якими
вони обгрунтовують ці вимоги й
заперечення (ч.1 ст. 60 ЦПК України), крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2
є співвласником житлового будинку
АДРЕСА_1. Другим співвласником є ОСОБА_4,
який залучений до участі в справі у
якості третьої особи (а.с.6,9).

В цьому будинку зареєстровані
позивачка, її син ОСОБА_3 та невістка
ОСОБА_1, яка вселилась до спірного
житла, як дружина сина власників
будинку (а.с.5).

У вересні 2012 року шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 розірвано (а.с.8).

З 01 червня 2012 року ОСОБА_1 за місцем
реєстрації не проживає, що
підтверджується Актом від 17 січня 2014
року, складеним головою квартального
комітету виконкому Куп'янської міської
ради ОСОБА_6 за участю власника ОСОБА_2
та двох сусідів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (а.с.7).

Задовольняючи позов в частині визнання
відовідачки такою, що втратила право
користування спірним будинком, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 без поважних причин понад один
рік за місцем своєї реєстрації не
проживає.

Судова колегія з таким висновком
погоджується.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сімї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання в права
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Права членів сім'ї власника на
користування житловим приміщенням
врегульовані ст. 405 ЦК України,
відповідно до вимог якої члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

В апеляційній скаргі ОСОБА_1 стверджує,
що не проживає в спірному будинку з
вересня 2013 року, при цьому залишила
будинок внаслідок протиправної
поведінки позивачки та її сина
(колишнього чоловіка відповідачки).
Крім того, зазначає що під час
проживання в будинку витрачала власні
кошти як на утримання сім'ї так і на
підтримання спірного житла в належному
стані, а тепер з вини позивачки та її
сина залишилась без реєстрації. Вона є
громадянкою Білорусії і іншого житла
немає.

Разом з тим, будь-яких доказів на
підтвердження того, що відповідачка не
проживає в спірному будинку саме з
вересня 2013 року, а не з 01 червня 2012 року,
як то зазначено в Акті від 17 січня 2014
року за підписом голови квартального
комітету та сусідів, ОСОБА_1 всуперечь
вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України суду не
надала, надані позивачкою докази не
спростувала, клопотань про
витребування доказів не заявляла.

Не надано відповідачкою і доказів на
підтвердження її заперечень щодо
поважності причин непроживання за
місцем реєстрації.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1
особисто підтвердила, що з будинку
виїхала добровільно, але внаслідок
конфліктів що виникали між сторонами.
Її особистих речей за місцем
реєстрації немає, комунальні платежі
вона не сплачує. До компетентних
органів з приводу протиправної
поведінки позивачки та її сина, які
нібито змусили її виїхати з будинку, не
зверталась, питання про вселення до
спірного житла не ставила і не ставить
на даний час, але бажає залишатись
зареєстрованою в цьому будинку,
оскільки їй більше ніде
зареєструватись.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що ОСОБА_1 на утримання спірного
житла витрачала власні кошти, які
отримала від продажу власної квартири,
знаходяться поза межами позовних вимог
та для вирішення даного спору не мають
правового значення.

Не може бути підставою для відмови у
позові і та обставина, що відповідчка
не має у власності іншого житла та їй
ніде зареєструватися.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом норм процесуального
права не впливають на правильне
вирішення справи, та відповідно до ч.3
ст.309 ЦПК України, не є підставою для
зміни чи скасування рішення в частині
визнання ОСОБА_1 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням. Право відповідачки на
особисту участь у судовому засіданні
було нею реалізовано в суді
апеляційної інстанції, де вона мала
можливість надавати пояснення, докази
та заявляти клопотання.

Таким чином, відповідно до положень
ст.405 ЦК України, є підстави для
визнання ОСОБА_1 такою, що втратила
право користування спірним житловим
приміщенням, рішення в цій частині є
законним і підлягає залишенню без
змін.

Разом з тим, рішення суду в частині
зобов'язання Куп'янський районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області зняти ОСОБА_1 з
реєстраційного обліку підлягає
скасуванню, оскільки суд першої
інстанції зобов'язуючи третю особу в
справі - зняти відповідачку з
реєстраційного обліку не встановив, чи
наявні порушення прав позивача з боку
третьої особи.

Крім того, відповідно до Закону України
«Про свободу пересування і вільний
вибір місця проживання», зняття особи з
реєстраційного обліку проводиться
компетентними, уповноваженими на це
органами, зокрема, на підставі рішення
суду про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням і лише в разі відмови цього
органу здійснити зняття особи з
реєстраційного обліку на підставі
рішення суду, такі дії можуть бути
оскаржені до суду із залученням
компетентного органу в якості
відповідача. Отже, в цій частині в
позові ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Керуючись ст. 303, ст. 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п.4
ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК
України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 14 лютого
2014 року в частині зобов'язання
Куп'янський районний відділ Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
зняти ОСОБА_1 з реєстраційного обліку
скасувати та у задоволенні цих вимог
ОСОБА_2 відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня його
проголошення безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді