Справа № 154/1824/14-ц Провадження №
22-ц/773/1401/14 Головуючий у 1 інстанції:
Пікула Н.В. Категорія: 48 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Свистун О.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Грушицького
А.І.,

при секретарі - Черняк О.В.,

за участі: позивача -
ОСОБА_2,

представника
позивача - ОСОБА_3,

відповідача -
ОСОБА_4,

представника
відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа без самостійних вимог щодо
предмета спору - виконавчий комітет
Володимир-Волинської міської ради про
надання дозволу на тимчасовий виїзд за
кордон неповнолітньої дитини без згоди
батька,

за апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_4 на рішення
Володимир-Волинського міського суду
від 07 серпня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 07
серпня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа без самостійних вимог щодо
предмета спору - виконавчий комітет
Володимир-Волинської міської ради про
надання дозволу на тимчасовий виїзд за
кордон неповнолітньої дитини без згоди
батька задовольнено частково.

Надано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на
тимчасовий виїзд за межі України, для
короткочасних поїздок в Республіку
Литва, у супроводі матері, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, без дозволу (згоди) батька
ОСОБА_4.

Надано ОСОБА_2 дозвіл на оформлення
проїздних документів для тимчасового
виїзду за межі України неповнолітнього
ОСОБА_7 без дозволу (згоди) батька
ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 -243
грн. 60 коп. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції відповідач ОСОБА_4
подав апеляційну скаргу, оскільки
вважає, що судом були порушені норми
матеріального та процесуального права.
Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове про відмову
в задоволенні позову. Вказує, що
позивачем не надано доказів, які б
підтверджували необхідність виїзду
дитини за кордон, не зазначено мети
такого виїзду та судом не встановлено
чіткого терміну перебування дитини за
межами України.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4
та представник відповідача ОСОБА_5
апеляційну скаргу підтримали,
покликаючись на доводи, викладені в
ній.

Позивач ОСОБА_2 та представник позивача
- ОСОБА_3, представник третьої особи
Сидорук Л.М. апеляційну скаргу
заперечили, оскільки вважають, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Просили апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 03.06.2011 року по 12.12.2013 року. Шлюб
розірвано на підставі рішення
Володимир-Волинського міського суду.
За час спільного проживання у них
народилась дитина, син - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач просила відповідача надати
дозвіл на тимчасові поїздки дитини в
Республіку Литва до 16 років, так як там
проживають її мама, бабуся та інші
родичі. Вважає, що такі поїздки
спрямовані на оздоровлення дитини, на
задоволення інтересів дитини та
розширення її кругозору, бажає, щоб
дитина познайомилась з її родиною, яка
проживає в Литві. Однак, відповідач
ОСОБА_4 відмовився надати дозвіл на
неодноразові тимчасові поїздки дитини
за кордон, а тому вона вимушена
звертатися в суд за захистом інтересів
дитини. Факт відмови в наданні згоди на
тимчасові поїздки за межі України не
заперечив відповідач, пояснивши суду,
що він не бажає, щоб його син
неодноразово їздив за кордон без його
відома як цього бажає позивач.

Таким чином, судом першої інстанції
встановлено, що метою виїзду дитини за
кордон є відвідування родичів зі
сторони позивача, збільшення кругозору
та сприяння повноцінному розвитку
дитини.

Отже, батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини, а обмеження у тимчасовому
виїзді за кордон та вільному її
пересуванні, колегія суддів вважає
порушенням законних прав та інтересів
неповнолітньої дитини, передбачених
законом.

А відтак, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про необхідність дачі
згоди на виїзд малолітньої дитини за
кордон, оскільки будь-яких обставин,
які б могли стверджувати, що такий
виїзд буде здійснено всупереч
інтересам дитини, не встановлено.

В ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону
дитинства» закріплено, що батько і мати
мають рівні права та обов'язки щодо
своїх дітей. Предметом основної
турботи та основним обов'язком батьків
є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Конвенцією про права дитини (ст. 18)
проголошено, що батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Рівності прав і
обов'язків батьків стосовно дітей
необхідно дотримуватися незалежно від
наявності або відсутності шлюбу між
ними. Одним із питань, яке має
вирішуватися за взаємною згодою
батьків дитини, є реалізація права
дитини на свободу пересування.

Згідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична
особа, яка не досягла шістнадцяти
років, має право на виїзд за межі
України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Відповідно до ч.2 cт.4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затвердженого
Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57
«Про затвердження Правил перетинання
державного кордону громадянами
України», встановлено, що виїзд за межі
України громадян, які не досягли
16-річного віку, у супроводі одного з
батьків або у супроводі осіб, які
уповноважені одним із батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо другий
з батьків не перебуває у пункті
пропуску через державний кордон.

Пунктом 18 Правил оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення передбачено, що оформлення
паспорта/проїзного документа
здійснюється на підставі заяви батьків
(законних представників батьків чи
дітей), а у разі, коли батьки не
перебувають у шлюбі між собою, - того з
них, з ким проживає дитина, справжність
підпису яких засвідчено нотаріально.
За наявності заперечень одного з
батьків документ може бути оформлено
на підставі рішення суду.

Отже, позивач вправі звернутися в суд
із позовом про надання дозволу на виїзд
неповнолітнього за кордон, так як
батько відмовився в наданні такої
згоди.

Враховуючи вимоги чинного
законодавства, згідно якого
багаторазове вивезення дитини за
кордон без надання згоди батька не
передбачено, а тому колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в цій частині слід змінити,
вказавши відповідний часовий проміжок
перебування дитини у Республіці Литва.
Так як батько дитини добровільно надав
згоду на виїзд дитини за кордон лише у
грудні 2014 року, обмежує позивача в часі
для виготовлення проїзних документів,
колегія суддів вважає, що для
виготовлення необхідних документів
потрібний значний проміжок часу, а тому
прийшла до висновку про збільшення
позивачу терміну для виготовлення
проїздних документів за межі України,
відкриття візи та перетину кордону на
місяць, а саме з 1 по 31 січня 2015 року.

З позовної заяви вбачається, що позивач
просила надати дозвіл для виготовлення
необхідних документів, які потрібні
для виїзду дитини. А отже, слід надати
дозвіл для виготовлення проїзного
документа та Шенгенської візи. Таким
чином, зміні підлягає рішення суду і в
цій частині.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, колегія суддів враховує
також обставини, що сторони
перебувають в неприязних відносинах,
відповідач ОСОБА_4 тривалий час
контактів з дитиною не підтримував, має
заборгованість щодо сплати аліментів,
однак бажає приймати участь у
вихованні своєї дитини.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судом
першої інстанції правильно визначено
судовий збір, а тому в цій частині
рішення слід залишити без змін.

Отже, апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, а рішення суду
першої інстанції змінні із-за
порушення норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, на підставі ст. 313 ЦК України,
ст. 141 СК України, Закону України «Про
охорону дитинства», Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України», Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, Конвенцією про
права дитини, Правил оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Володимир-Волинського
міського суду від 07 серпня 2014 року у
даній справі змінити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд
неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у
Республіку Литва, у період з 01 по 31
січня 2015 року, у супроводі його матері
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька
ОСОБА_4 для відвідування родичів.

Надати ОСОБА_2 дозвіл на оформлення
проїзного документу, виготовлення
шенгенської візи на тимчасовий виїзд
за кордон неповнолітнього ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька ОСОБА_4.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: