Справа № 127/6844/14-ц
Провадження № 2/127/3079/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

08.09.2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області в складі: головуючого
- судді Бойко В. М.,

за участю секретаря Музики А. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Вінницької міської
станції швидкої медичної допомоги
Вінницької обласної ради про стягнення
заборгованості по матеріальній шкоді
на оздоровлення, відшкодування
моральної шкоди суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Вінницького
міського суду Вінницької області з
вимогами про стягнення з Вінницької
міської станції швидкої медичної
допомоги на її користь заборгованість
з матеріальної допомоги на
оздоровлення за 2013 рік в сумі 1551 грн. 00
коп. та стягнення з Вінницької міської
станції швидкої медичної допомоги на
користь ОСОБА_1 відшкодування
моральної шкоди 10 000 грн. а також
понесені судові витрати.

В заяві від 14.07.2014р. позивач уточнила
позовні вимоги та просила суд стягнути
з Вінницької міської станції швидкої
медичної допомоги на користь ОСОБА_1
невиплачену матеріальну допомогу на
оздоровлення за 2013 рік в сумі 1551 грн. 00
коп. та стягнути з Вінницької міської
станції швидкої медичної допомоги на
користь ОСОБА_1 відшкодування
моральної шкоди 10 000 грн., а також
понесені судові витрати.

Позов мотивовано тим, що на початку 2014
року позивачу стало відомо про те, що 10
грудня 2013 року Вінницькою міською
станцією ШМД було видано наказ №270 про
виплату матеріальної допомоги на
оздоровлення, прізвище позивача в
даному наказі було відсутнє.

Позивачем було подано заяву на ім'я
головного лікаря Вінницької міської
станції ШМД ОСОБА_2 з приводу пояснення
причин невиплати їй матеріальної
допомоги на оздоровлення. 22 січня 2014
року головним лікарем Вінницької
міської станції ШМД. ОСОБА_2 позивачу
було роз'яснено, що на підставі п. 4
Постанови КМУ від 30.08.2002 року №1298 «Про
оплату праці працівників на основі
Єдиної тарифної сітки розрядів
коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери» керівниках закладів надано
право в межах фонду оплати праці,
затвердженого в кошторисах, надається
працівникам матеріальна допомога, у
тому числі на оздоровлення. А тому,
надання даної матеріальної допомоги є
правом, а не обов'язком керівника
установи.

Позивач вважає, що дії головного
лікаря Вінницької міської станції ШМД
ОСОБА_2 щодо невиплати їй матеріальної
допомоги на оздоровлення суперечать
чинному законодавству.

Позивач зазначає, що діями відповідача
їй заподіяна також моральна
(немайнова) шкода. Вказана шкода
полягає в тому, що позивача як
працівника Вінницької міської станції
ШМД було обмежено в трудових правах та
порушено її інтереси. Безпідставно
виділено окремо зі всього колективу
невиплатою даної допомоги. Позивач
зазначає, що в її житті відбулись
вимушені зміни в не найкращу сторону,
починаючи з січня місяця 2014 року
намагається відновити свої порушені
права, що призвело до пригніченого
стану та підвищення артеріального
тиску. Для відновлення моральних та
фізичних сил необхідний тривалий час
та матеріальні затрати. З урахуванням
цього, оцінює спричинену і моральну
шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Позивач та його представник в
судовому засіданні позов підтримали в
повному обсязі.

Представник відповідача проти
визнання позову заперечував,
посилаючись на те, що надання
матеріальної допомоги на оздоровлення
працівників є правом, а не обов'язком
відповідача, крім того, додатково
пояснив, що відповідно до п. 9 Розділу 7
Колективного договору Вінницької
міської станції швидкої медичної
допомоги на 2011-2015 роки від 21 грудня 2010
року адміністрація зобов'язується при
наданні щорічної відпустки,
виплачувати одноразову допомогу на
оздоровлення всім працівникам станції
ВМС ШМД, згідно письмового рішення
міської ради на виділення на це коштів.
( а. с. 6) Письмового рішення Вінницької
міської ради у 2013 році про виділення
коштів для виплати одноразової
допомоги на оздоровлення всім
працівникам станції ШМД не було, а
відповідно, і було відсутнє
фінансування. В грудні 2013 року виникла
незначна економія фонду заробітної
плати, тому головним лікарем було
прийняте рішення виплатити
пропорційну матеріальну допомогу
певним працівникам за їх особистий
вагомий внесок в роботу станції.

Судом по справі встановлені наступні
юридичні факти та відповідні їм
правовідносини:

Відповідно до виписки із наказу №109-к
від 25 вересня 2013 року позивачу надано
відпустку по догляду за дитиною до
досягнення нею 3-х річного віку на
підставі ст. 18 Закону України «Про
відпустки» з 03 жовтня 2013 року по 14
серпня 2015 року. ( а. с. 5)

Згідно довідки про доходи виданої
Вінницькою міською станцією швидкої
медичної допомоги Вінницької обласної
ради від 27.02.2014р. №47, дохід позивача з
квітня по вересень 2013р. складає 9897,98
грн.( а. с. 7)

Як вбачається з відповіді на
звернення позивача до відповідача з
приводу не виплати матеріальної
допомоги на оздоровлення, від 22.01.2014р.
№62,- відповідно до п.2 Постанови
Кабінету Міністрів України від 11.05.2011р.
(Питання оплати праці працівників
установ, закладів та організацій
окремих галузей бюджетної сфери» з 1
січня 2012 року медичним і
фармацевтичним працівникам державних
та комунальних закладів (установ)
виплачується допомога на оздоровлення
в розмірі посадового окладу під час
надання основної щорічної відпустки.
Ця матеріальна допомога є
обов'язковою, і кошти на її виплату
мають бути затверджені кошторисом.
Водночас відповідно до пункту 4
постанови Кабміну від 30.08.2002 року №1298
«Про оплату праці працівників на
основі Єдиної тарифної сітки розрядів
коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери» та пункту 5.11 Умов оплати праці
працівників закладів охорони здоров'я
та установ соціального захисту
населення, затверджених спільним
наказом Мінпраці та МОЗ від 05.10.2005 року
№308/519, керівникам закладів надано
право в межах фонду оплати праці,
затвердженого в кошторисах надавати
працівникам матеріальну допомогу в
тому числі на оздоровлення, в сумі не
більше, ніж один посадовий оклад на
рік, крім матеріальної допомоги на
поховання. ( а. с. 8)

Як вбачається із постанови судді
Вінницького міського суду Вінницької
області Чезганової А.М., від 28.02.2014р.
згідно з протоколом про
адміністративне правопорушення від
03.02.2014р. під час перевірки
Територіальною державною інспекцією з
питань праці у Вінницькій обл., було
встановлено, що головний лікар
Вінницької міської станції швидкої
медичної допомоги ОСОБА_2 допустив
порушення ст. 18 КЗпП України , зокрема
працівник ОСОБА_1 була відсутня в
наказі №270 від 10.12.2013р. «Про виплату
матеріальної допомоги на
оздоровлення» в зв'язку з чим остання
не отримала матеріальної допомоги на
оздоровлення, хоча ОСОБА_1 була у
щорічній відпустці з 01.07.2013р. по 30.07.2013р.
за наслідками розгляду вказаних
адміністративних матеріалів
провадження в справі про притягнення
ОСОБА_2 до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст. 41 КУпАП у
зв'язку з відсутністю в його діях
складу адміністративного
правопорушення закрито. ( а. с. 26-28)

З метою повного та об'єктивного
розгляду справи у відповідача
витребовувалась інформація про те, чи
здійснювалась виплата матеріальної
допомоги на оздоровлення немедичним
працівникам ВМС ШМД (керівникам
структурних підрозділів та
спеціалістів) на протязі січня -грудня
2013 року, які не зазначені в наказі №270
від 10 грудня 2013 року, як вбачається з
відповіді на вказаний запит
матеріальна допомога на оздоровлення
немедичним працівникам СШМД
здійснювалась епізодично у 2013р. в
межах фонду заробітної плати на
підставі п.5. 11 ( керівники мають право
надавати працівникам матеріальну
допомогу у тому числі на оздоровлення у
сумі не більше ніж один посадовий
оклад) спільного наказу Міністерства
праці та соціальної політики і
Міністерства охорони здоров'я України
№308/519 від 05.10.2005р. «Про упорядкування
умов оплати праці працівників закладів
охорони здоров'я та установ
соціального захисту населення». Не
отримувала матеріальну допомогу на
оздоровлення ОСОБА_1, яка у грудні 2013р.
знаходилась у декретній відпустці і
отримувала матеріальну допомогу від
держави. Оскільки фактичний фонд
зарплати склався менший ніж
очікуваний, з'явилася можливість в

грудні 2013р. виплатити матеріальну
допомогу на оздоровлення в межах фонду
зарплати за 2013р. ( а. с. 51)

Згідно ст. 61 ч.3 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ.

ст. 58 ЦПК України, встановлено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

ст. 60 ЦПК України встановлено, що -
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що
способом захисту цивільних справ та
інтересів можуть бути відшкодування
моральної (немайнової) шкоди.

ч. 1 ст. 1167 ЦК України, встановлено, що
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

ч. 1 ст. 1168 ЦК України, встановлено, що
моральна шкода, завдана каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Згідно ст.97 КЗпП України форми і
системи оплати праці, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних
гарантійних виплат встановлюються у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством.

Згідно ст. 231-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Як вірно вказано в а.1 п.9 Постанови
Пленуму Верховного суду України « Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» №4 від 31.03.1995р. розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою
чи за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Судом встановлено, що позивачем в
обґрунтування вимоги про стягнення з
відповідача на її користь моральної
шкоди надано лист від 06.05.2014р. №62 про
те, що ОСОБА_1 зверталась в Центр
первинної медико-санітарної допомоги
№6 із скаргами, обстежена лабораторно,
ОСОБА_1 рекомендовано постійний прийом
ліків. ОСОБА_1Х встановлено діагноз
гострий лівобічний гайморит з 17.12.2013р.
по 30.12.2013р. (а.с.40), проте, дана інформація
не свідчить проте, що позивач
захворіла саме в зв'язку з невиплатою
їх матеріальної допомоги на
оздоровлення. Доказів про те, що
невиплата матеріальної допомоги на
оздоровлення призвела до пригніченого
стану позивача, відновлення якого
потребує матеріальних затрат, суду не
надано.

Таким чином, оцінивши допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню, оскільки
позивачем не надано суду доказів які б
підтверджували вимоги вказані у
позовній заяві, відсутні будь-які
докази на підтвердження обставин
вказаних у позові, крім того відповідно
п. 5.11. наказу Міністерства праці та
соціальної політики України
Міністерства охорони здоров'я України
від 5.10.2005р. №308/519 ( зареєстрованого в
міністерстві юстиції України 17.10.2005р.
№1209/11489) « Про впорядкування умов
оплати праці працівників закладів
охорони здоров'я та установ
соціального захисту населення» яким
затверджено умови праці працівників
закладів охорони здоров'я установ

соціального захисту населення -
керівники мають право надавати
працівникам матеріальну допомогу, у
тому числі на оздоровлення у сумі не
більше ніж один посадовий оклад, крім
матеріальної допомоги на поховання,
таким чином даним наказом закріплено
право, а не обов'язок відповідача у
наданні матеріальної допомоги на
оздоровлення, а тому суд вважає, що
відповідач приймаючи наказ від
10.12.2013р. №270 про виплату матеріальної
допомоги на оздоровлення діяв
відповідно до вимог закону, що також
встановлено зазначеною вище
постановою судді Вінницького міського
суду Вінницької області Чезганової
А.М., від 28.02.2014р. якою провадження в
справі про притягнення ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст. 41 КУпАП у зв'язку з відсутністю в
його діях складу адміністративного
правопорушення закрито. ( а. с. 26-28) дана
постанова набула законної сили та
ніким не оскаржувалась, отже, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість та безпідставність
позовних вимог.

Керуючись ст. ст.1167, 1168, ЦК України,
ст.97, 231-1, КЗпП України п.9 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» №4, п. 5.11. наказу Міністерства
праці та соціальної політики України
Міністерства охорони здоров'я України
від 5.10.2005р. №308/519 «Про впорядкування
умов оплати праці працівників закладів
охорони здоров'я та установ
соціального захисту населення» від
31.03.1995р. ст.ст. 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до
Вінницької міської станції швидкої
медичної допомоги Вінницької обласної
ради про стягнення заборгованості по
матеріальній шкоді на оздоровлення,
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: