АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9268/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шаповалова І. С. Доповідач -
Городнича В.С. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.,

суддів - Варенко
О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Білаш
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 17
вересня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування
майна із чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача,
посилаючись на те, що відповідач
протиправно утримує у себе майно, яке
належить йому за рішенням апеляційного
суду Дніпропетровської області від 14
травня 2012 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про поділ
майна подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
майна, в зв'язку з чим позивач змушений
звертатись до суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом інтересів
та просив витребувати майно з чужого
незаконного володіння та передати
йому: човен «Барк» вартістю 1835 грн.;
прихожу «Соня» вартістю 1274 грн.; ехолот
вартістю 2279 грн.; набір меблів
туристичний вартістю 770 грн.; два крісла
розкладних для відпочинку вартістю по
338 грн. кожне; пилу «Болгарка» вартістю
640 грн.; дриль вартістю 350 грн.;
шліфувальну машинку вартістю 230 грн.;
електричний обігрівач вартістю 357 грн.;
сейф вартістю 3180 грн.; диван «Ніка»
вартістю 5025 грн.; фен побутовий
вартістю 180 грн.; телевізор «Soni»
вартістю 700 грн.; автомобіль марки
«ДЕУ-СЕНС», 2004 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 22
064,87 грн., а всього на загальну суму 39 560,87
грн. При відсутності вказаного майна
стягнути його вартість з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 Також, стягнути з
відповідача судові витрати.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 17 вересня 2014 року у
задоволенні позовних вимог позивача
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та постановити
нове рішення, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 14 травня 2012 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» про поділ майна подружжя та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про поділ майна. ОСОБА_2 виділено: човен
«Барк» вартістю 1835 грн.; прихожу «Соня»
вартістю 1274 грн.; ехолот вартістю 2279
грн.; набір меблів туристичний вартістю
770 грн.; два крісла розкладних для
відпочинку вартістю по 338 грн. кожне;
пилу «Болгарка» вартістю 640 грн.; дриль
вартістю 350 грн.; шліфувальну машинку
вартістю 230 грн.; електричний обігрівач
вартістю 357 грн.; сейф вартістю 3180 грн.;
диван «Ніка» вартістю 5025 грн.; фен
побутовий вартістю 180 грн.; телевізор
«Soni» вартістю 700 грн.; автомобіль марки
«ДЕУ-СЕНС», 2004 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 22
064,87 грн., а всього на загальну суму 39 560,87
грн.

Також, ОСОБА_2 визнано право власності
на автомобіль марки «ДЕУ-СЕНС», 2004 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції керувався ст. 387 ЦК
України та виходив з того, що позивачем
не доведено факт незаконного та
протиправного утримання майна
відповідачем. Крім того, судом
встановлено, що предмети умеблювання -
прихожу «Соня» вартістю 1274 грн.; сейф
вартістю 3180 грн.; диван «Ніка» вартістю
5025 грн.; телевізор «Soni» вартістю 700 грн. -
знаходяться в квартирі АДРЕСА_1 1/2
частина якої належить позивачеві.
Автомобіль марки «ДЕУ-СЕНС», 2004 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
вартістю 22 064,87 грн., згідно акту
державного виконавця передано для
примусової реалізації. Інше майно,
визначене позивачем, не вибувало до
володіння відповідача за позовом.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Апелянт не погоджується з такими
висновками суду, вважає їх
безпідставними та такими, що не
відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач вказує на неправильне
застосування судом першої інстанції
ст. 387 ЦК України, що призвело до
прийняття невірного рішення. Крім того,
відповідач утримує майно, у зв'язку з
чим позивач не має права здійснювати
право власності на спірне майно.
Передати належне позивачу майно
відповідач відмовляється. Таким чином,
відповідач володіє та користується
належним позивачу майном без
відповідної правової підстави.

Однак, з такими доводами апелянта
погодитися не можна, враховуючи
наступне.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

У розумінні ст. 387 ЦК України позивач
повинен довести, а суд встановити
факти, які не тільки доводять право
власності позивача на майно, а і його
право на витребування цього майна;
вибуття майна з володіння позивача і
знаходження його у відповідача;
незаконність володіння відповідачем
майном позивача; відсутність між
позивачем і відповідачем
зобов'язально-правових відносин щодо
спірного майна.

Таким чином, одними з обов'язкових умов
для застосування вимог ст. 387 ЦК
України, є встановлення судом обставин
знаходження майна, що підлягає
витребуванню, у відповідача та
незаконності володіння відповідачем
цим майном.

Доказів знаходження спірного майна у
відповідача та володіння ним,
позивачем суду не надано.

Також, апелянт посилається на те, що до
розгляду справи судом позивачу не було
відомо про те, що спірний автомобіль
було передано до примусової
реалізації. Після рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області
позивач не мав можливості
зареєструвати автомобіль на себе, бо
відповідач сховала його. Однак, такі
доводи нічим не підтвердженні та не
можуть бути підставою для скасування
законного рішення.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Враховуючи, що позивачем не доведено
тих обставини, на які він посилався як
на підставу своїх вимог, суд
обґрунтовано відмовив йому в
задоволенні позовних вимог.

Тому, доводи апеляційної скарги не є
суттєвими і не дають підстав для
скасування чи зміни рішення суду. Крім
того, зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм матеріального та процесуального
права.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 17 вересня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Городнича В.С.

Судді:
Варенко О.П.

Лаченкова О.В.