Дата документу 23.06.2014
Справа N 320/4997/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" червня 2014 року Мелітопольський
міськрайонний суд Запорізької області
в складі:

головуючого - судді Кучеренко Н.В.

при секретарі - Левандовській О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Мелітополі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області з позовом, у якому просить
стягнути з відповідача заборгованість
в сумі 28 610 гривень 13 копійок, а також
судовий збір в розмірі 286 гривень 10
копійок, зазначивши, що відповідно до
укладеного договору № DNH4KP73790014 від 14
липня 2006 року ОСОБА_1 14 липня 2006 року
отримав кредит у розмірі 2312 гривень 70
копійок зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 2,09% у
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом. Однак відповідач взяті на
себе зобов'язання виконував неналежним
чином, в результаті чого за ним
утворилась заборгованість в сумі 28 610
гривень 13 копійок.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, від нього
надійшло клопотання про розгляд справи
за його відсутності, наполягає на
заявлених позовних вимогах.

Представник відповідача - Павлій А.Г. у
судове засідання не з'явився, до суду
надав заяву, в якій просить справу
розглядати за його відсутності.
Позовні вимоги не визнає в повному
обсязі, про що надав письмові
заперечення, згідно яких просить
застосувати строки позовної давності.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з
урахуванням заяв сторін про слухання
справи за їх відсутності, фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов`язується надати
грошові кошти (кредит) позичальнику в
розмірі і на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов`язується повернути кредит і
виплати проценти.

14 липня 2006 року між Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» та відповідачем було
укладено кредитний договір №DNH4KP73790014.

Відповідно до умов договору
відповідачу було надано кредит в сумі 2
312,70 грн. на придбання товару, на умовах,
визначених договором, із остаточним
терміном повернення кредиту та сплати
процентів не пізніше ніж 14 липня 2008
року.

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав, надавши відповідачеві кредит
в сумі 2 312,70 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є право відношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного Кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до договору,
позичальник зобов'язаний повернути
кредит та плату за його користування
(відсотки) не пізніше 14 липня 2008 року.
Моментом погашення кредиту вважається
день зарахування коштів на
розрахунковий рахунок кредитора в
повному обсязі: суми кредиту,
нарахованих процентів за його
користування, всіх інших плат,
передбачених договором.

З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

У відповідності до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідач станом на 19 травня 2014 року
порушив умови кредитного договору і
має прострочену заборгованість.

Відповідно ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та у
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, встановленої договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Уклавши з Публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«ПриватБанк» кредитний договір та
отримавши грошові кошти на умовах
повернення, строковості та платності
ОСОБА_1 систематично порушував свої
договірні зобов'язання, що призвело до
виникнення заборгованості за
користування кредитними коштами.

Відповідно до наданого суду позивачем
розрахунку заборгованість за
відповідачем по укладеному з Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» станом на 19 травня 2014
року складає 28 610,13 грн., а саме:

- заборгованість за кредитом 1 803,05 грн.;

- заборгованість по процентам за
користування кредитом 8 801,74 грн.;

- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором 16 166,76 грн., а
також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та
правил надання банківських послуг:

- штраф (фіксована частина) - 500 грн.;

- штраф (процентна складова) - 1 338,58 грн.

Встановлені судом обставини свідчать
про те, що відповідач неналежним чином
виконував свої зобов'язання.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.

Зі змісту договору про надання
споживчого кредиту, укладеного між
сторонами, убачається, що позичальник
ознайомлений з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
("Розстрочка") (Стандарт), які були
надані йому у письмовій формі, що
засвідчив своїм підписом.

Отже, Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам є невід'ємною частиною
кредитного договору і підписувати їх
як окремий документ не є необхідним.

Згідно з п. 5.5 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам строки
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами у
п'ять років.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлена
спеціальна позовна давність в один рік
до вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені).

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12 місяцями перед
зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

За змістом ч.5 ст.267 ЦК України - якщо суд
визнає поважними причини пропущення
позовної давності, порушене право
підлягає захисту.

Виходячи із зазначених у позові та
встановлених судом обставин
вбачається, що позивач про порушення
своїх прав дізнався в липні 2008 року.
Звідси випливає, що сплив трирічного
строку позовної давності буде
припадати на 2011 рік, а строк спливу
п'ятирічного строку позовної давності,
передбачений умовами укладеного
договору, припадає на 2013 рік.

Враховуючи наведене, позивач повинний
був довести суду поважність пропуску
ним позовної давності на підставі
належних та допустимих доказів.

Натомість позивачем не було надано
заяви про поновлення строку про
пропущення позовної давності.

Представником відповідача було
заявлено в суді про застосування судом
строку позовної давності відповідно до
вимог ст. 267 ЦК України.

Відповідно до пункту 26 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12
червня 2009 року № 2 "Про застосування
норм цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції", під час
судового розгляду предметом
доказування є факти, якими
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше юридичне
значення для вирішення справи (причини
пропуску позовної давності тощо) і
підлягають встановленню при ухваленні
рішення.

Встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього (абзац
3 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009 року № 14
"Про судове рішення у цивільній
справі").

Аналізуючи зібрані у справі докази,
кожний окремо та всі в сукупності, суд
вважає необхідним відмовити у
задоволенні позову з підстав пропуску
позовної давності.

Керуючись ст.ст. 11, 257, 258, 266, 267, 509, 525, 526,
549, 610, 612, 639, 1048, 1049, 1054 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 2009 року № 2 "Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції", Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", ст.ст.15, 57, 59, 88, 107, 208,
212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -
повністю.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
Н.В.Кучеренко