АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Бреславського О. Г.

суддів: Винту Ю.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар Ковальчук Н.О.

за участю: позивача ОСОБА_1 її
представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на частину майна подружжя та
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про визнання права власності на майно,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 03 липня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2012 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання
права власності на частину майна
подружжя. Посилалась на те, що 09.11.2003
між сторонами у справі був
зареєстрований шлюб, який рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 10.04.2012 було розірвано. Під
час перебування у шлюбі з відповідачем
у них народилась донька ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу 03.05.2006 ними
було придбано трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, а також житловий будинок з
належними до нього господарськими
будівлями та спорудами по АДРЕСА_4. Дане
майно було зареєстровано за
відповідачем на підставі договорів
купівлі-продажу. Зазначає, що після
розлучення донька залишилась
проживати з нею та перебуває на
диспансерному обліку, відповідач має
заборгованість по сплаті аліментів і
не займається вихованням дитини. Крім
того, кошти на купівлю спірної квартири
та її ремонт заробляла саме вона,
будучи зареєстрованою як приватний
підприємниць, а тому після збільшення
позовних вимог, просила визнати за нею
право власності на 2/3 частки
трикімнатної квартири АДРЕСА_1; право
власності на 2/3 частки житлового
будинку з належними до

№22ц/794/1199/14
Головуючий в І інстанції Смотрицький
В.Г.

категорія 5
Доповідач Бреславський О.Г.

нього господарськими будівлями та
спорудами по АДРЕСА_4; право власності
на 2/3 рухомого майна, що зберігається в
спірній квартирі.

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернувся в суд
з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
визнання права власності на майно.
Посилався на те, що під час перебування
у шлюбі з відповідачкою за спільні
кошти було придбано лише житловий
будинок з господарськими спорудами і
будівлями по АДРЕСА_4. Спірну квартиру
він придбав особисто за власні кошти,
які отримав від продажу попереднього
житла, а саме двокімнатної квартири
АДРЕСА_3 набутої задовго до шлюбу. Крім
того, посилався на те, що 18.10.2005 ОСОБА_1
свою підприємницьку діяльність
припинила, заборгованість по сплаті
аліментів у нього відсутня, а у
вихованні дитини він приймає
безпосередню участь.

Після збільшення позовних вимог,
просив визнати його особистою
приватною власністю квартиру АДРЕСА_1
площею 67,2 кв.м., залишивши у власності
ОСОБА_1 частину рухомого майна,
набутого у період шлюбу на суму 22821 грн.,
у його власності рухоме майно на суму
18976 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 03 липня 2014 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ?
частину житлового будинку з належними
до нього господарськими будівлями і
спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_4.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 335 грн.

Позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої
приватної власності на квартиру
АДРЕСА_1.

У задоволені решти позовних вимог
відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
вищезазначене рішення суду скасувати в
частині відмови у задоволені її позову
щодо визнання права власності на 2/3
частини спірної квартири та на 2/3
частини всього рухомого майна, а також
рішення суду в частині задоволення
зустрічного позову ОСОБА_3, ухваливши
нове рішення про задоволення її позову
в повному обсязі з відмовою у
задоволені позовних вимог ОСОБА_3

Посилається на те, що судом першої
інстанції були порушені норми
матеріального і процесуального права,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи. Зазначає, що не може
користуватися майном, яке залишилося в
спірній квартирі після розірвання
шлюбу, оскільки ОСОБА_3 не дає
можливості потрапити в квартиру. Дане
майно було набуто ними під час шлюбу за
спільні сімейні кошти, крім того на її
утриманні залишилась неповнолітня
донька, тому суд прийшов до
необґрунтованого висновку про відмову
у задоволені позову про визнання права
власності на 2/3 частини цього майна.
Судом першої інстанції не було взято до
уваги те, що в спірній квартирі був
зроблений капітальний ремонт, що
призвело істотного збільшення
вартості нерухомого майна і те, що
спірна квартира була придбана за
значно вищу суму ніж відповідач
отримав за продаж належної йому
двокімнатної квартири.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, осіб які беруть
участь у справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи в межах заявлених в
суді першої інстанції вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо встановлює, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

При цьому, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Згідно зі ст. ст.59, 60 того ж Кодексу
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Обставини, які мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку
(доходу).

Статтею 61 СК України передбачено, що
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частка майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними

Згідно роз'яснення даного п. п. 23,24
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 грудня 2007 року № 11 «Про
судову практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановити обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясувати джерело і час
його придбання.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, сторони перебували
у зареєстрованому шлюбі з 09 листопада
2003 року по 20 квітня 2012 року. Під час
шлюбу ОСОБА_7 17.01.2006 на підставі рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради № 974/24 від 19.12.2000, як члену
ЖБК, видано свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_3,
вартість якої, відповідно до довідки
ЖБК № 32 від 11.10.2011 була виплачена в
березні 1991 року батьками відповідача
за первісним позовом (т.1 а.с.31,32).

Вказану квартиру ОСОБА_3 03.05.2006 продав
за 277750 грн., що еквівалентно 55000 доларів
США (т.1 а.с.33). Цього ж дня, ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі - продажу,
укладеного з ОСОБА_8, який діяв від
свого імені та від імені ОСОБА_9, ОСОБА_3
та посвідченого приватним нотаріусом
Чернівецького міського нотаріального
округу ОСОБА_10, зареєстрованого в
реєстрі за № 1282, придбано оспорювану
квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.29).

Окрім того, ОСОБА_3 08.09.2006. на підставі
договору купівлі - продажу, укладеного
з ОСОБА_11 та посвідченого приватним
нотаріусом Хотинського районного
нотаріального округу ОСОБА_12,
зареєстрованого в реєстрі за № 2653,
придбано житловий будинок з належними
до нього господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, що знаходиться
на АДРЕСА_4 (т.1 а.с.8).

З огляду на викладене, задовольняючи
позов частково ОСОБА_1, щодо визнання за
останньою права власності на 2/3 частини
житлового будинку з належними до нього
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, що знаходиться
на АДРЕСА_4, суд першої інстанції
виходив з того, що вказане нерухоме
майно є спільним майном подружжя в
рівних частках, що договір купівлі -
продажу цього майна оформлено на
відповідача ОСОБА_3, що за ОСОБА_1
необхідно визнати право власності на ?
частину оспорюваного житлового
будинку.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, щодо визнання за останньою
права власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1 та задовольняючи частково
зустрічний позов ОСОБА_3, щодо визнання
за останнім право особистої приватної
власності на спірну квартиру, суд
першої інстанції виходив з того, що
спірна квартира була придбана
відповідачем ОСОБА_3 за кошти, одержані
ним одразу після продажу квартири
АДРЕСА_3, яка була його особистою
приватною власністю, набутою до шлюбу;
що при вирішенні спору про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, суд згідно з
частинами 2,3 ст. 70 СК України в окремих
випадках може відступити від засади
рівності часток подружжя, проте
позивачка ОСОБА_1 не заявляла в суді
вимог про визнання спірної квартири
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя та про поділ майна
подружжя.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, щодо визнання за останньою
права власності на 2/3 частини рухомого
майна, суд першої інстанції виходив з
того, що оспорюване нерухоме майно є
спільним майном подружжя; що за
правилами ч.ч.1,2 ст 71 СК України майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі; що неподільні речі
присуджуються одному із подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними; що позовні вимоги заявлені не у
спосіб передбачений діючими нормами СК
України щодо вирішення майнових питань
між подружжям яке розлучилося.

З даними висновками суду першої
інстанції погоджується і апеляційний
суд, так як судом першої інстанції
обставини справи з'ясовані в обсягу,
необхідному для правильного вирішення
спору, відповідно до встановлених
обставин, правильно визначено суть і
характер правовідносин сторін та норми
матеріального права, що їх регулюють.

Законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції перевірено в межах доводів
апеляційної скарги і підстав для його
скасування не встановлено.

Оскаржуване рішення ґрунтується на
повно та всебічно досліджених доказах,
доводи апеляційної скарги їх не
спростовують та не містять
передбачених законом підстав для
скасування вірного по суті рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає нормам
матеріального й процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не дають
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307,308,313 ЦПК України,
колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 03 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте вона
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий :

Судді: