22-ц/775/1312/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Костромітіна
Суддя-доповідач Попова С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

19 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Попової С.А.,

суддів
Ігнатоля Т.Г., Кочегарової Л.М.,

при секретарі
Одінцові Е.В.,

розглянувши у судовому засіданні в
місті Маріуполі справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права
на аліменти на утримання
непрацездатної дружини за апеляційною
скаргою представника позивача - ОСОБА_4
на рішення Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 15 липня 2014 року, -

в с т
а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення
права на аліменти на її утримання як
колишньої непрацездатної дружини,
присуджених за рішенням
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя у 2000 році в розмірі 1/7
частини зі всіх видів його доходу. В
обґрунтування заявлених вимог
посилався на погіршення з грудня 2013
року його матеріального становища, до
чого призвели витрати на лікування від
виявлених у жовтні 2013 року хвороб вух,
гіпертонічної хвороби, ІБС,
атеросклеротичного кардіосклерозу, а
також щомісячна сплата ним по 1200грн.
колишній дружині ОСОБА_5 у якості
орендної плати за договором найму
жилого приміщення, куди увійшли
витрати на поточний і капітальний
ремонт. Вважав це підставою для
припинення права на аліменти
відповідачки, дохід якої забезпечує
прожитковий мінімум.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 15 липня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про припинення права на утримання
непрацездатної дружини відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
постановити нове рішення, яким
задовольнити позов довірителя.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_4, який підтримав доводи скарги,
розглянувши справу згідно з ч. 2 ст. 305
ЦПК України у відсутність повідомлених
про дату і час розгляду справи позивача
ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_3, від якої
надійшла заява про вирішення справи у
її відсутність, дослідивши письмові
матеріали справи та обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, за таких підстав.

Як встановлено судом і це підтверджено
матеріалами справи, рішенням
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
25.01.2000р. з ОСОБА_2 стягнуто на користь
непрацездатної ОСОБА_3, яка є інвалідом
1 групи по зору (безстроково), аліменти у
розмірі 1/7 частини зі всіх видів
заробітку, починаючи з 05.02.2000р. до зміни
матеріального стану сторін. Рішення
виконується через органи ВДВС, зокрема
з липня 2013 року шляхом стягнення
аліментів з пенсії позивача.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
недоведеності значних витрат на
лікування, як фактору погіршення
матеріального становища позивача, а
також встановлення його спроможності
надавати матеріальну допомогу
колишній дружині, що потребує такої
допомоги.

З висновками суду не можна не
погодитись.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 75 Сімейного кодексу
України (далі - СК України) право на
утримання має той із подружжя, який є
непрацездатним, потребує матеріальної
допомоги, за умови, що другий із
подружжя може надавати матеріальну
допомогу. Непрацездатним вважається
той із подружжя, який досяг пенсійного
віку, встановленого законом, або є
інвалідом I, II чи III групи.

За положеннями ч. 4 ст. 75 СК України один
із подружжя є таким, що потребує
матеріальної допомоги, якщо заробітна
плата, пенсія, доходи від використання
його майна, інші доходи не забезпечують
йому прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 82 СК України, на яку
в обґрунтування заявлених вимог
посилається позивач, право одного з
подружжя на аліменти, які були
присуджені за рішенням суду, може бути
припинене за рішенням суду, якщо буде
встановлено, що платник аліментів
неспроможний надавати матеріальну
допомогу.

Суд вважав доведеним з огляду на
зібрані у справі докази, оцінені судом
з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України,
що дохід платника аліментів після всіх
обов'язкових відрахувань перевищує
дохід отримувача аліментів, та
останній свідчить про потребування
відповідачкою матеріальної допомоги з
боку колишнього чоловіка.

Доводи представника позивача в
апеляційній скарзі щодо
безпідставності розрахунку судом
доходів сторін, взятих для порівняння,
є не слушними, оскільки суд врахував
отримувані доходи позивача у розмірі
2495,13грн. отримуваної пенсії, склад
родини якого після розірвання шлюбу, як
з'ясовано в ході апеляційного розгляду
з пояснень представника, - 1 особа, та
сумарно отримуваний дохід родиною
відповідачки 1327,38грн. (1144,68+182,70), що
нараховує дві особи, одна з яких
інвалід 1 групи по зору, друга - опікун.
Математичний розрахунок доходів, що
припадає на кожну зі сторін, не дає
підстав колегії суддів погодитись із
доводами апеляційної скарги позивача
про те, що дохід відповідачки
забезпечує їй прожитковий мінімум.

Не може колегія суддів погодитись із
доводами апеляційної скарги щодо
безпідставного твердження суду про
недоведеність витрат на лікування
позивача.

Так, долучені до матеріалів справи і
оголошені в судовому засіданні довідка
КЗ «Центр первинної медико-санітарної
допомоги № 1» (а.с. 20) не доводить
кількісного показнику понесених
ОСОБА_2 витрат на лікування від хвороб,
з приводу яких він раніше осені 2013 року
не перебував на диспансерному обліку.

Придбання ліків в червні 2013 року на
суму 449,62грн. перебуває поза межами
періоду його звернення до лікарів, що
мало місце тільки в жовтні 2013 року (а.с.
22) і не підтверджено предписанням
лікарів, таких даних не представлено і
в ході апеляційного провадження.
Однократне ж придбання позивачем
згідно із квитанцією у січні 2014 року
ліків на суму 152грн. (а.с. 44), предписаних
дільничним терапевтом, за своїми
розмірами не спростовує правильності
висновку суду про здітність і
можливість ОСОБА_2 надавати колишній
дружині-інваліду матеріальну допомогу.

В апеляційній скарзі, як і в змісті
позовної заяви закцентовано увагу на
значних матеріальних витратах
позивача, як критерію неможливості
надавати матеріальну допомогу
непрацездатній колишній дружині
ОСОБА_3, що полягають у щомісячній
орендній платі в сумі 1200грн.,
збільшеній з серпня 2014р. до 1600грн., за
оренду житла.

Проте, покласти в основу рішення про
звільнення позивача від сплати
присуджених на відповідачку аліментів
такі обставини, як впевнюється колегія
суддів, не можна, з огляду на наступне.

Кошти на оплату договору оренди від
15.11.2013р. однієї кімнати позивачем в
будинку, що належить його колишній
дружині ОСОБА_5, шлюб із якою розірвано
12.11.2013р., які частково задекларовані за
2013р., втім, виплачуються позивачем при
невтраченому праві на проживання в
цьому ж жилому приміщенні згідно із
його постійною реєстрацією
добровільно, на його розсуд, в межах
договірних відносин з третьою особою,
утворених напередодні пред'явлення
даного позову до ОСОБА_3 про припинення
права на аліменти - не є обов'язковими
платежами, з огляду на положення ч. 4 ст.
56 ЖК України, і не впливають на
інформацію про отримувані кожною зі
сторін у даній справі доходи.

І, нарешті, як з'ясовано в ході
апеляційного розгляду справи, і не
спростовано представником позивача,
під час шлюбу з ОСОБА_5 позивач
подарував їй у травні 2007р. будинок
АДРЕСА_1 (а.с. 15), де до сьогодення ОСОБА_2
зберігає право на проживання на
постійній основі.

Відтак, не є слушними посилання в
апеляційній скарзі на дохід платника
аліментів менше прожиткового мінімуму,
після відрахувань з його пенсії
аліментів і орендної плати, штучно
погіршуючої матеріальний стан
позивача.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої
інстанції, з дотриманням вимог за ст.ст.
212-214 ЦПК України, в достатньому обсязі
встановив обставини справи, наданим
доказам дав належну оцінку, правильно
застосував матеріальний закон і дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для припинення
права ОСОБА_3 на аліменти, сплачувані
ОСОБА_2 у присудженому за рішенням суду
від 25.01.2000р. розмірі.

Тож, за необґрунтованістю доводів, які
не спростовують правильності
висновків суду, апеляційна скарга
представника позивача відповідно до
ст. 308 ЦПК України підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін.

За таких обставин, відсутні підстави
для зупинення стягнення аліментів на
ОСОБА_3 у виконавчому провадженні ВП №
38848174, що перебуває на виконанні у
Іллічівському ВДВС Маріупольського
МУЮ.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 15 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подання касаційної скарги протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді
С.А.Попова

Т.Г.Ігнатоля

Л.М.Кочегарова