Провадження № 2/711/2241/14
Справа № 711/7778/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2012 року
Придніпровський районний суд

м. Черкаси

В складі: головуючого - судді
Колода Л.Д.

При секретарі
Бойко Ю.О.

З участю адвоката
ОСОБА_1

Розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
УМВС України в Черкаській області про
визнання наказу незаконним,
поновлення на роботі, стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди ,-

В с
т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 14.07.2014 року
звернувся до суду м. Черкаси із
позовом до УМВС України в Черкаській
області про поновлення на роботі,
стягнення середньомісячного заробітку
за час вимушеного прогулу.

Позивач ОСОБА_2 03.09.2014 року подав
заяву про доповнення та уточнення
позовних вимог, які мотивує наступним.
Наказом в. о. начальника УМВС України в
Черкаській області № 139 о/с від 26 травня
2014 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи
з посади радіомеханіка 6-го розряду з
ремонту устаткування дільниці з
ремонту засобів зв'язку УМВС за п.7 ст. 36
КЗпП України.

З даного наказу слідує, що
підставою звільнення ОСОБА_2 є
повідомлення Придніпровського РП
Черкаського МВ КВІ в Черкаській
області від 22.05.2014 р. № 1320, вирок
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 10.12.2013 року та ухвала апеляційного
суду Черкаської області від 22.04.2014 року.

Позивач вважає, що виходячи із
змісту п. 7 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, у
відповідача були відсутні законні
підстави для звільнення ОСОБА_2 з
роботи, а тому він підлягає поновленню
на займаній посаді. Саме по собі
винесення обвинувального вироку не є
підставою для звільнення працівника. У
пункті 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами трудових спорів» № 9 від 6
листопада 1992 року з послідуючими
змінами, роз'яснено, що розглядаючи
позови про поновлення на роботі осіб,
звільнених за п. 7 ст. 36 КЗпП України,
суди мають виходити з того, що з цих
підстав трудовий договір припиняється
при набранні законної сили вироком,
яким працівника засуджено (крім
випадків умовного засудження або
відстрочки виконання вироку) до
позбавлення волі, виправних робіт не за
місцем роботи або до іншого покарання,
яке виключає можливість продовження
даної роботи, та що днем звільнення
вважається останній день фактичного
виконання трудових обов'язків.
Працівник може бути звільнений з цих
підстав, якщо він визнаний таким, що
відбув покарання у зв'язку зі
знаходженням під вартою до набрання
вироком законної сили.

Таким чином, підставою для припинення
трудового договору за п. 7 ч. 1 ст. 36 КЗпП
України є вирок суду, що набрав
законної сили, яким працівника
засуджено до реального позбавлення або
обмеження волі, виправних робіт не за
місцем роботи або до іншої міри
покарання, що виключає можливість
продовження трудових відносин,
звільнення з посади, заборони займати
певні посади або займатися певною
діяльністю.

Як вбачається з вироку Соснівського
районного суду м. Черкаси від 10.12.2013
року, ОСОБА_2 звільнено від відбування
показання з випробуванням, тобто
засуджено без реального позбавлення
або обмеження волі, що не виключає
можливість продовження трудової
діяльності на попередній роботи на
посаді радіомеханіка.

Крім того, згідно вироку суду, за ч. 2 ст.
361 КК України ОСОБА_2 позбавлено права
займатися діяльністю, пов'язаною з
роботою електронно-обчислювальних
машин (комп'ютерів), та автоматизованих
комп'ютерних мереж на строк два роки.

В той же час, ОСОБА_2 перебував на посаді
радіомеханіка з ремонту засобів
зв'язку , де його трудова діяльність не
пов'язана з роботою
електронно-обчислювальних машин
(комп'ютерів), чи автоматизованих
комп'ютерних мереж.

Вказані обставини дають підстави для
висновку, що засудження ОСОБА_2 не
виключає можливість продовження
роботи на посаді радіомеханіка, а тому
у відповідача були відсутні правові
підстави для звільнення ОСОБА_2 саме за
п. 7 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно ст. 235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

Крім того, відповідно до ст. 235 КЗпП
України при винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

У відповідності до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№100 (з наступними змінами і
доповненнями) середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за два останні повні
місяці роботи на число відпрацьованих
робочих днів.

Згідно довідки № 163, розмір заробітної
плати ОСОБА_2 за березень та квітень 2014
року складає по 2 101 грн. 05 коп. (без
відрахування податків та інші
обов'язкових платежів).

При обрахунку середнього заробітку за
весь час вимушеного прогулу, сторона
позивача виходить з того, що від
наступного дня після звільнення ОСОБА_2
(27 травня 2014 року) пройшло 69 робочі дні,
тому, з урахуванням середньої
заробітної плати за 1 робочий день (2101,05
грн. * 2 місяці / 40 днів = 105,05 грн.), на
користь ОСОБА_2 підлягає стягненню
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у сумі 7248,62 грн. (69 дні * 105,05 грн.),
з якої підлягають утриманню податки та
інші обов'язкові платежі.

Позивач вважає, що вказані дії з боку
відповідача є порушенням законних прав
на працю, які завдали позивачу ОСОБА_2
моральних страждань. Моральна шкода,
завдана позивачу ОСОБА_2 в результаті
незаконного його звільнення, полягає у
наступному. Згідно ст. 43 Конституції
України передбачено, що кожен
громадянин має право на працю, що
включає можливість заробляти собі на
життя працею, яку він вільно обирає або
на яку вільно погоджується.

Проте, відповідач позбавив ОСОБА_2
гарантованого Конституцією України
права на працю та можливості заробляти
собі та на життя. Вказані незаконні дії
відповідача призвели до моральних
переживань, втрату душевного спокою,
постійного перебування у
роздратованому стані, відсутності
засобів для забезпечення належного
рівня життя своєї сім'ї. Всі зазначені
моральні страждання нанесені позивачу
ОСОБА_2 незаконними діями відповідача
можуть негативно відобразитись на його
здоров'ї.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків та
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Враховуючи викладені обставини, а
також положення ст. 237-1 КЗпП України,
відповідач повинен відшкодувати
моральну шкоду, яка оцінена позивачем
ОСОБА_2 в розмірі 2 000 грн.

Таким чином, згідно положень чинного
законодавства України відповідач
зобов'язаний поновити позивача ОСОБА_2
на попередній роботі та виплатити йому
заробітну плату за весь час вимушеного
прогулу починаючи з 27.05.2014 року, що
складає 7 248 грн. 62 коп., а також
відшкодувати йому завдану незаконним
звільненням моральну шкоду в сумі 2 000
грн.

Згідно п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд
допускає негайне виконання рішень у
справах про присудження працівникові
виплати заробітної плати, але не більше
ніж за один місяць та поновлення на
роботі незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника.

В зв»язку з цим просить постановити
рішення, яким наказ в. о. начальника
УМВС України в Черкаській області № 139
о/с від 26 травня 2014 року про звільнення
ОСОБА_2 з роботи з посади радіомеханіка
6-го розряду з ремонту устаткування
дільниці з ремонту засобів зв'язку УМВС
за п.7 ст. 36 КЗпП України визнати
незаконним. Поновити його на
попередній роботі на посаді
радіомеханіка 6-го розряду з ремонту
устаткування дільниці з ремонту
засобів зв'язку УМВС. Виплатити
заробітну плату за весь час вимушеного
прогулу, починаючи з 27.05.2014 року, що
складає 7 248 грн. 62 коп., моральну шкоду
в сумі 2 000 грн. Допустити негайне
виконання судового рішення щодо
поновлення ОСОБА_2 на роботі та
присудження йому виплати заробітної
плати, але не більше ніж за один місяць.

Позивач ОСОБА_2, його адвокат
ОСОБА_3 в судовому засіданні
підтримали позовні вимоги, просили
позов задовольнити повністю .

Представник відповідача УМВС
України в Черкаській області по
довіреності Руденко Л.І. в судовому
засіданні позов не визнала, підтримала
заперечення на позов, подані 03.12.2012
року , просила в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін ,
дослідивши письмові матеріали справи,
в результаті всебічного , повного та
об"єктивного їх дослідження, суд
вважає, що позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав. В
судовому засіданні встановлено, що
позивач ОСОБА_2 з 1986 року працював в
УМВС України в Черкаській області на
посаді радіомеханіка по ремонту
радіоелектронної апаратури та
приборів, посада перед звільненням -
радіомеханік 6-го розряду з ремонту
радіоелектронного устаткування
дільниці з ремонту засобів зв'язку
УМВС.

Згідно вироку Соснівського
районного суду м. Черкаси від 10.12.2013
року ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні
злочинів передбачених ч.2 ст.359, ч.2 ст.361
КК України, на підставі ст.70 КК України
йому призначено покарання у вигляді 4
років позбавлення волі, з позбавленням
права займатися діяльністю пов'язаною
з роботою електронно-обчислювальних
машин (комп'ютерів), автоматизованих
систем, комп'ютерних мереж на строк 2
роки та з конфіскацією програмних та
технічних засобів, за допомогою яких
було вчинено несанкціоноване
втручання.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2
звільнено від відбування покарання,
якщо він протягом 2-х років не вчинить
нового злочину і виконає покладені на
нього обов'язки.

Згідно ухвали апеляційного суду
Черкаської області від 22.04.2014 року
вирок Соснівського районного суду від
10.12.2013 року відносно ОСОБА_2 змінено -
вимога ст.75 КК України вважати
застосованою лише до основної міри
покарання, в решті вирок суду залишено
без змін. В описовій частині ухвали
вказано « не можна погодитись з
висновком суду прри застосуванні
вимог ст. 75 КК України до призначеного
покарання ОСОБА_2, оскільки суд
звільнив його як від основного та я
додаткового покарання». В резолютивній
частині ухвали вказано «відносно
ОСОБА_2 вимоги ст.75 КК України вважати
застосованою лише до основної міри
покарання»

Таким чином, змінений вирок
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 10.12.2013 року в частині позбавлення
ОСОБА_2 права займатися діяльністю
пов'язаною з роботою
електронно-обчислювальних машин
(комп'ютерів), автоматизованих систем,
комп'ютерних мереж на строк 2 роки,
набрав законної сили 22.04.2013 року.

Доводи позивач про те, що він
звільнений від покарання з
випробуванням, а додаткове покарання
судом взагалі виключено, не можуть бути
покладені в основу судового рішення.
Із вироку суду вбачається, що ОСОБА_2 з
1986 року працював в УМВС України в
Черкаській області на посаді
радіомеханіка по ремонту
радіоелектронної апаратури та
приборів, посада перед звільненням -
радіомеханік 6-го розряду з ремонту
радіоелектронного устаткування
дільниці з ремонту засобів зв'язку УМВ.

27.05.2014 року на адресу УМВС надійшло
повідомлення начальника
Придніпровського РП Черкаського МВ КВІ
у Черкаській області про постановку
ОСОБА_2 на облік в підрозділі
кримінально-виконавчої інспекції у
Черкаській області з 22.04.2014 року до
22.04.2016 року та зобов'язано УМВС:

- не пізніше трьох днів після
одержання копії вироку суду звільнити
з посади позивача;

- внести до трудової книжки
засудженого відповідний запис;

- про виконання вимог вироку
повідомити кримінально-виконавчу
інспекцію.

УМВС наказом № 139 ос від 26.05.2014 року, в
зв'язку з отриманням вироку суду
звільнено ОСОБА_2 за ст.36 ч.І п.7 КЗпП
України, у зв'язку з засудженням до
покарання, яке виключає можливість
продовження роботи.

Підтвердження обґрунтованим діям УМВС
є той факт, що вироком Соснівського
районного суду м. Черкаси від 10.12.2013року
встановлено: «у березні 2012 року, ОСОБА_5
на виконання попередніх домовленостей,
передав ОСОБА_2 мікросхеми, пластикові
планки та інші деталі необхідні для
виготовлення скімеру, а ОСОБА_2
виготовив його за місцем своєї роботи,
за адресою м. Черкаси вул.
Смілянська,57». Тому суд вважає, що
підстав для визнання наказу про
звільнення незаконним та поновлення на
роботі немає, а позов заявлено
необґрунтований по надуманих
підставах.

Поскільки відсутні підстави для
поновлення позивача на роботі, то немає
підстав розглядати його вимоги про
стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу та
стягнення моральної шкоди.

Так як позивач при зверненні з
позовом до суду звільнений від оплати
судового збору, то судові витрати
віднести за рахунок держави .

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 40, 235, 237-1 КЗпП України,
ст.ст. 8,10, 11, 60, 212, 213, 215, 223, 367 ЦПК
України, суд, -

В и
р і ш и в :

В позові ОСОБА_2 до УМВС України
в Черкаській області про визнання
наказу незаконним, поновлення на
роботі, стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу та
стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Черкаської області .

Головуючий:
Л.Д.Колода