АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
26 листопада 2014 року
Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва у складі:
головуючого судді: Мазурик О.Ф.,
суддів: Вербової І.М.,
при секретарі: Шалапуді Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Дарницького районного суду
м. Києва від 29 вересня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про розірвання шлюбу, -
Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 29 вересня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено. Шлюб, укладений 26
червня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
розірвано.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
звернулась до суду з апеляційною
скаргою, в якій вказала на те, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи та наявним в
матеріалах справи доказам. Суд першої
інстанції не повно з'ясував обставини
щодо підстав розірвання шлюбу та не
врахував, що починаючи з лютого 2014 року
відповідач постійно вчиняв до неї
фізичний та психологічний тиск.
Вважала, що шлюбні відносини
припинилися внаслідок насильства в
сім'ї. Також посилалась на те, що справу
розглянуто судом лише в інтересах
позивача без врахування інтересів
малолітньої дитини, для повноцінного
розвитку якої повинна бути повна сім'я.
Зазначила, що врахування судом лише
побажань позивача є неправильним і
незаконним. Посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
скасувати та ухвалити нове.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в суді
апеляційної інстанції апеляційну
скаргу підтримали з підстав наведених
в ній.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в
судовому засіданні проти апеляційної
скарги заперечували просили її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу
України (далі - СК України) шлюбом є
сімейний союз жінки та чоловіка,
зареєстрований у державному органі
реєстрації актів цивільного стану.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 26 червня 2007 року
перебували у шлюбі, який зареєстровано
у Центральному відділі реєстрації
шлюбів м. Києва з державним центром
розвитку сім'ї, актовий запис № 1296 (а.с.
10).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Судом першої інстанції встановлено, що
спільне життя між сторонами не
склалося із-за різних поглядів на життя
та психологічної несумісності сторін.
Примирення між сторонами неможливе,
оскільки сторони довели дійсність та
незмінність волевиявлення по
розірвання шлюбу.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ст. 105, 110 СК України шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне проживання подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21.12.2007
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя.

Матеріалами справи підтверджується
вживання судом заходів для збереження
сім'ї, передбачених ст. 111, 112 СК України,
шляхом надання сторонам терміну для
примирення строком на два місяці
(а.с.47).

Від можливості призначення судом
повторного строку для примирення
позивач категорично відмовився. Крім
того, як вбачається з письмових
пояснень ОСОБА_1 відповідачка не
заперечувала проти розірвання шлюбу
(а.с. 52-56).

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції в повному обсязі встановив
права і обов'язки сторін, обставини по
справі, перевірив доводи і дав їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції не надано
належної оцінки обставині грубого
поводження позивача з відповідачкою та
не зазначення таких обґрунтувань в
мотивувальній частині рішення
колегією суддів до уваги не
приймаються, оскільки не впливають на
правильність висновків суду першої
інстанції щодо підстав розірвання
шлюбу внаслідок втрати почуття поваги
та любові.

Посилання відповідачки та її
представника в судовому засіданні
апеляційного суду щодо невірно
встановленого судом часу припинення
шлюбних стосунків саме з лютого 2014 року
спростовуються письмовими поясненнями
відповідачки в яких остання зазначила,
що стосунки в сім'ї стали нестерпними з
лютого 2014 року. Вказала, що на початку
лютого 2014 року ОСОБА_2 спровокував
сварку, застосував до неї фізичне
насилля та вигнав з дому. При цьому,
забрав ключі, гроші, особисті речі,
позбавив її можливості користуватися
особистими речами та спільним майном
(а.с. 52). Обґрунтовуючи свої доводи про
припинення шлюбних стосунків з червня
2014 року, коли позивач змінив замки на
дверях квартири, ОСОБА_1 помилково
ототожнює житлові та шлюбні
правовідносини.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судом допущено
порушення норм матеріального або
процесуального права, які передбачені
ст. 309 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Суд першої інстанції, врахувавши
пояснення сторін та дослідивши
матеріали справи дійшов вірного
висновку про неможливість збереження
сімейних стосунків.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування судового
рішення або його змін, судом
апеляційної інстанції не встановлено,
тому апеляційну скаргу необхідно
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 325, 327
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 29 вересня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/5206/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/13578/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Коренюк А.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.