Справа №487/4872/14-ц 25.11.2014 25.11.2014 25.11.2014
Провадження № 22-ц/784/2817/14
інстанції: Разумовська О.Г.
Суддя-доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М.,

суддів:
Кушнірової Т.Б.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Харитоновій І.В.,

за участю: позивача ОСОБА_3, відповідача
- ОСОБА_4,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_4

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 09 вересня 2014 року за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 р. ОСОБА_3 звернувся з
позовом до ОСОБА_4 про відшкодування
майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог
позивач вказував, що 31 січня 2014 р. з вини
ОСОБА_4, який керував автомобілем марки
«ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_2,
сталася дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої транспортний засіб -
автомобіль «КІА Sephia», реєстраційний
номер НОМЕР_1, який належить Державній
податковій інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва та яким позивач
керував на підставі договору від 08
січня 2014 р., отримав пошкодження.

Посилаючись на те, що у зв'язку з
дорожньо-транспортною пригодою він не
може виконувати службові обов'язки і
йому не виплачується заробітна плата,
яка становить 3200 грн. щомісяця, позивач
просив стягнути з відповідача 11045 грн.
майнової шкоди (неотримана заробітна
плата) та 10000 грн. у відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 09 вересня 2014 р.
позов задоволено частково: стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 6400 грн. у
відшкодування майнової шкоди, 500 грн. у
відшкодування моральної шкоди та 79 грн.
87 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
вказує на невідповідність висновків
суду щодо покладення на нього
відповідальності вимогам закону і
просить рішення суду скасувати.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення відповідача, позивача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 31 січня 2014 р. о 13
год. 15 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем
марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер
НОМЕР_2, рухався по вул. Бузника в м.
Миколаєві, не слідкуючи за дорожньою
обстановкою, не обрав безпечної
швидкості руху, чим порушив Правила
дорожнього руху, внаслідок чого
допустив зіткнення із автомобілем «КІА
Sephia», реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить Державній податковій
інспекції у Заводському районі м.
Миколаєва ГУ Міндоходів у
Миколаївській області, під керуванням
ОСОБА_3, у зв'язку з чим автомобілі
отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_3 керував автомобілем на
підставі цивільно-правового договору,
укладеного 08 січня 2014 р. між ним
(виконавець) та Державною податковою
інспекцією у Заводському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
(замовник), відповідно до якого
виконавець за винагороду (3200 грн. за
повний календарний місяць) надає
послуги водія легкового автомобіля -
«КІА Sephia», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Постановою судді Заводського
районного суду м. Миколаєва від 28
березня 2014 р. ОСОБА_4 притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП у зв'язку з порушенням
Правил дорожнього руху, які призвели до
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася 31 січня 2014 р. за участі сторін.

Задовольняючи частково позов, суд
вважав, що є передбачені законом
підстави для стягнення з відповідача
неотриманих виплат за
цивільно-правовим договором.

Однак, з таким висновком суду
погодитись не можна.

В силу ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодується на загальних підставах,
а саме: 1) шкода, завдана одній особі з
вини іншої особи, відшкодовується
винною особою; 2) за наявності вини лише
особи, якій завдано шкоди, вона їй не
відшкодовується; 3) за наявності вини
всіх осіб, діяльністю яких було завдано
шкоди, розмір відшкодування
визначається у відповідній частці
залежно від обставин, що мають істотне
значення (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
№ 4 від 01 березня 2013 р. «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», з огляду на
презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2
ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від
обов'язку відшкодувати шкоду (у тому
числі і моральну шкоду), якщо доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК, п.1 ч. 2 ст. 1167
ЦК). Потерпілий подає докази, що
підтверджують факт завдання шкоди за
участю відповідача, розмір завданої
шкоди, а також докази того, що
відповідач є завдавачем шкоди або
особою, яка відповідно до закону
зобов'язана відшкодувати шкоду.

Під шкодою розуміється матеріальна
шкода, що виражається у зменшенні майна
потерпілого в результаті порушення
належного йому майнового права, та (або)
применшення немайнового блага (життя,
здоров'я тощо). До складу шкоди
включається як реальна шкода, так й
упущена вигода - доходи, які особа могла
б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Як встановлено судом, винним у
дорожньо-транспортній пригоді, що
сталася 31 січня 2014 р. і внаслідок якої
автотранспортні засоби, якими керували
сторони, отримали ушкодження, є
відповідач.

Звертаючись з позовом, позивач
наполягав на тому, що йому завдано
майнової шкоди у вигляді упущеної
вигоди - неотриманої винагороди за
договором про надання послуг,
укладеним з власником автомобілю.

Між тим, в матеріалах справи відсутні
докази того, що договір від 08 січня 2014 р.
було достроково розірвано у зв'язку з
пошкодженням автомобілю, яким ОСОБА_3
керував за цим договором, у
дорожньо-транспортній пригоді, а
позивач не отримав визначену договором
винагороду з передбачених договором
підстав.

Довідка, видана в.о. начальника
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області 12 травня 2014 р.
також не містить доказів розірвання
договору, укладеного з ОСОБА_3, а
посилання на припинення виплати
винагороди за договором не ґрунтуються
на умовах цього договору.

За такого ОСОБА_3 не довів, що він
реально мав одержати винагороду за
цивільно-правовим договором, але не
отримав її саме внаслідок
противоправних дій відповідача, за
такого суд помилково частково
задовольнив позов, стягнувши на
користь позивача 6400 грн. майнової
шкоди.

Також невірним є висновок суду про
відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди.

Так, в силу ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна
шкоди полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Обгрунтовуючи компенсацію моральної
шкоди, ОСОБА_3 послався на зниження його
ділової репутація як водія у зв'язку з
дорожньо-транспортною пригодою,
внаслідок чого він втратив роботу.

Як роз'яснено в п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31
березня 1995 р., відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі
чи в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

В порушення положень ч. 1 ст. 60 ЦПК
України та наведених роз'яснень
позивачем не надано доказів завдання
моральних страждань (зниження його
ділової та професійної репутації),
наявність причинного зв'язку між діями
відповідача та такою шкодою, а також, з
чого саме виходив позивач, визначаючи
розмір компенсації моральної шкоди.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що для задоволення позову в
частині відшкодування моральної шкоди
також не має підстав.

Таким чином, суд помилково вважав
доведеними факти завдання позивачеві
майнової та моральної шкоди, невірно
застосував норми права, що регулюють
спірні правовідносини, а тому рішення
суду в силу положень п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України необхідно скасувати, ухвалити
нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 09 вересня 2014 року
скасувати, ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: