АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/2443/2014
Головуючий в І інстанції: Гаврилов Д.В..
Доповідач: Вейтас І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року листопада місяця 10 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Вейтас І.В.Суддів:Капітан
І.А. Склярської І.В.При
секретарі:Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5, на
рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 31 березня 2014 року в
справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_5, третя
особа яка не заявляє самостійних вимог,
щодо предмету позову: виконавчий
комітет Суворовської районної у м.
Херсоні ради - орган опіки та
піклування Суворовського районну м.
Херсона, про виселення, -

В С Т А Н О В И
Л А:

В липні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» звернулося до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
між товариством та ОСОБА_5 було
укладено кредитний договір, в
забезпечення виконання зобов'язань за
яким був укладений договір іпотеки
предметом якого виступила
чотирикімнатна квартира, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Через неналежне виконання зобов'язань
за кредитним договором рішенням
Суворовського районного суду м.
Херсона від 23.12.2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Херсонської області від 12.02.2014 року,
звернуто стягнення на предмет іпотеки,
шляхом його продажу.

У зв'язку з тим, що, у вказаній квартирі
зареєстровані і проживають
відповідачі, та не зважаючи на письмові
попередження від добровільного
виселення відмовляються, просив суд
висилити відповідачів та інших осіб,
які зареєстровані та /або проживають у
чотирикімнатній квартирі загальною
площею 56,4 кв. м, житловою площею 44,6 кв. м,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 із
зняттям з реєстраційного обліку.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 31 березня 2014 року
ухвалено виселити ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, з чотирикімнатної
квартири загальною площею 56,4 кв. м,
житловою площею 44,6 кв. м, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого
житлового приміщення.

Вирішено питання щодо розподілу
судового сбору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
заявлених до нього позовних вимог,
зазначаючи, що суд розглянув справу,
допустивши порушення норм
матеріального та процесуального
законодавства.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Суворовського районного суду м.
Херсона від 23.12.2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Херсонської області від 12.02.2014 року,
через неналежне виконання зобов'язань
за кредитним договором № HEH0GK00000861
укладеного 30.06.2005 року між публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» та ОСОБА_5
забезпеченого договором іпотеки,
звернуто стягнення на його предмет, а
саме: чотирикімнатну квартиру, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.,
шляхом її продажу.

Враховуючи, що відповідно до ст. 109
Житлового Кодексу України та ст. 40
Закону України «Про іпотеку»звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, які проживають в ньому
та зважаючи, що у спірних
правовідносинах відбулося звернення
стягнення на предмет іпотеки в
примусовому порядку, колегія суддів
погоджується з висновком суду про те,
що позивач правомірно порушив перед
судом питання про виселення
відповідачів із спірного будинку.

При цьому із досліджених судом
апеляційної інстанції доказів
вбачається, що відповідачам 23.03.2013 року
позивач направляв письмову вимогу
добровільно звільнити квартиру та
зняти з реєстраційного обліку всіх
його мешканців.

Вимога вручена 26.03.2013 року, однак не
виконана.

Таким чином, суду першої інстанції
задовольняючи позов про виселення
відповідачів з квартири, яка є
предметом іпотеки і на яку звернуто
стягнення, відповідають обставинам
справи в межах наданих сторонами і
досліджених в судових засіданнях
доказів та нормам матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на законі, належних
доказах і, як такі, що висновки суду у
наведеній вище частині не
спростовують, підлягають відхиленню.

Так, посилання апелянта на те, що справа
була розглянута за відсутності
відповідачів та їх представника, які не
були повідомлені належним чином як
того вимагає ЦПК України, не може бути
підставою для скасування правильного
по суті і справедливого рішення. Крім
того представник відповідачів приймав
участь в передуючих судових
засіданнях, надавав судові пояснення
та заявляв клопотання.

Також, колегія суддів не приймає до
уваги твердження апелянта про те, що
судом першої інстанції порушено норми
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», що набрав чинності
07.06.2014 року, згідно з яким протягом дії
цього Закону не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», оскільки
сам по собі наведений вище Закон
України не може бути підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції, оскільки на час його
ухвалення місцевий суд і не міг його
застосувати, так як його не існувало, а
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду з огляду
на те законодавство, яке існувало на
час його ухвалення.

Юридично неспроможними є доводи
апелянта з приводу прав малолітньої
дитини користуватися предметом
іпотеки враховуючи, що діюче в Україні
законодавство не містить обмежень щодо
малолітніх та неповнолітніх осіб при
вирішенні питання про виселення із
житлових приміщень, що є предметом
іпотеки, з підстав невиконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором.

Крім того, малолітня дитина, всупереч
вимог Закону України «Про іпотеку» та
умов договору іпотеки, була вселена та
зареєстрована без згоди банку як
іпотекодержателя, а отже -
неправомірно.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення ухвалено судом
з додержанням норм матеріального і
процесуального права та підстави для
його скасування і ухвалення нового
рішення відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,
-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 31 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: