Справа № 559/966/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2014 року Дубенський
міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді
Ходак С.К.

при секретарі
Лахіта Н. М.

за участю прокурора
Самсонова А. А.

за участю представника позивача
ОСОБА_1

за участю представника третьої особи
Романової В. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дубно цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа Орган опіки та піклування
Дубенської районної державної
адміністрації про визначення місця
проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В обгрунтування позовних вимог,
позивачка посилається на те, що 16
лютого 2008 року ВРАГС Дубенського
міськрайонного управління юстиції
Рівненської області було
зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_4,
актовий запис №18, який було розірвано
рішенням Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від 12.12.2013. Під
час шлюбу у них народилась донька
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте, відповідач
нічого не заробляв, а треба було
утримувати сім»ю, позивачка змушена
була поїхати за кордон на заробітки. В
подальшому, оскільки спільною дитиною
ОСОБА_5 необхідно було займатись -
виховувати, годувати, гратись, а ОСОБА_4
не вистачало на це часу, в червні 2011
року віддав її на виховання матері
позивачки - ОСОБА_6.

На даний час ОСОБА_4 життям та
вихованням дитини не займається,
дитину не відвідує. Наразі уже тривалий
час проживає з іншою жінкою, у них також
народилась дитина. Повністю
матеріальним забезпеченням дитини
займається позивачка.

В судовому засіданні позивачка та її
представник позов підтримали з підстав
викладених у ньому та просили його
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не
визнав, вважає позов безпідставним та
таким, що не підлягає до задоволення, в
зв»язку з чим в судовому засіданні
заявив, що в подальшому з»являтись в
судові засідання не буде.

Представник третьої особи органу опіки
та піклування Дубенської державної
адміністрації вважає, що позовні
вимоги підлягають до задоволення, дала
пояснення у відповідності до
представленого письмового висновку.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в
судовому засіданні показали, що
відповідач ОСОБА_4 вихованням своєї
доньки ОСОБА_5 з 2011 року не займається,
ОСОБА_5 проживає з бабусею - матір»ю
позивачки. Матеріальним забезпеченням
дитини та її виховання займається
позивачка ОСОБА_3

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено наступне.

16 лютого 2008 року ВРАГС Дубенського
міськрайонного управління юстиції
Рівненської області було
зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, актовий запис №18, який було
розірвано рішенням Дубенського
міськрайонного суду Рівненської
області від 12.12.2013 (а.с.5).

Під час шлюбу у сторін народилась
донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Підставою звернення до суду стало те,
що після розірвання шлюбу сторони
проживають окремо та не можуть дійти
згоди, щодо місця проживання дитини та
участі батьків у її вихованні.

Відповідно до письмового висновку
Органа опіки та піклування Дубенської
райдержадміністрації від 20.08.2014 за
№2048/02-13/14, Орган опіки та піклування
Дубенської райдержадміністрації
вважає доцільним проживання
малолітньої ОСОБА_5 визначити з матір»ю
ОСОБА_3 (а.с.54-56).

Згідно ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства», виховання в сім'ї є
першоосновою розвитку особистості
дитини. На кожного з батьків
покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці…».

Відповідно до ст. 141 СК України, мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.

За правилами ч.1 ст.161 СК України якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися судом. При
вирішенні спору щодо місця проживання
дитини суд бере до уваги ставлення
батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Частинами 1,2 ст.3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року
встановлено, що в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів, а згідно ч.1
ст.9 вказаної Конвенції
Держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини.

Із зазначених норм слідує, що при
вирішенні спору щодо дитини,
першочерговим є саме інтереси дитини.

Судом встановлено, що мати та батько
дитини проживають окремо, у кожного з
батьків за місцем проживання створені
всі необхідні умови для належного
виховання дитини (а.с.58,59,60).

Мати дитини ОСОБА_3 належним чином
виконує свої батьківські обов'язки,
піклується про здоров'я та виховання
дитини, має постійне місце роботи та
заробіток (а.с.57,64-65).

Позивачка, як особа, у побуті, ставленні
до дитини характеризуються виключно з
позитивної сторони, що підтверджується
матеріалами справи (а.с.63).

Відповідачем суду доказів того, що він
май постійне місце роботи, власне
житло, щоб свідчило б про можливість
забезпечити останнім необхідні умови
для виховання та забезпечення дитини -
не представлено.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Враховуючи зазначені вище обставини, а
саме ставлення кожної із сторін до
виконання своїх батьківських
обов'язків, створення кращих умов
проживання та забезпечення дитини зі
сторони матері, висновок Органа опіки
та піклування Дубенської
райдержадміністрації, суд, приходить
до висновку що позов підлягає до
задоволення.

При цьому визначення місця проживання
дитини з матір'ю не позбавляє батька
права брати участь у вихованні дитини,
її утриманні.

На підставі ст. ст. 160, 161 СК України,
керуючись ст. ст. 11, 60, 213-215 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа Орган опіки та піклування
Дубенської районної державної
адміністрації про визначення місця
проживання дитини - задоволити.

Визначити місце проживання
малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Рівненської області
через Дубенський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: