УХВАЛА

1 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Висоцької В.С., Гончара
В.П.,

Карпенко С.О., Маляренка
А.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа - Виноградівський районний
відділ ГУ ДМС України в Закарпатській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та зняття її з
реєстраційного обліку; за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні житловим
будинком та вселення,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до

ОСОБА_3, третя особа - Виноградівський
районний відділ ГУ ДМС України в
Закарпатській області про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття її з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову зазначав, що
йому на праві приватної власності
належить житловий будинок з надвірними
спорудами за адресою: АДРЕСА_1. З 6
травня 2000 року у вказаному будинку
зареєстрована його донька ОСОБА_3

Вказував, що з лютого 2012 року
відповідачка проживає в

АДРЕСА_2.

Посилаючись на те, що відповідачка
понад 1 рік без поважних причин, не
проживає у належному йому будинку
просив визнати її такою, що втратила
право користування належним йому
житловим приміщенням та зняття її з
реєстраційного обліку.

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
житловим будинком та вселення
посилаючись на те, що рішенням
Виноградівського районного суду від 29
серпня 2000 року її усиновив відповідач
ОСОБА_4 з дружиною, після чого вона
вселилась до житлового будинку ОСОБА_4
та стала його членом сім'ї.

Вказувала, що не проживання у будинку
прийомних батьків протягом 2012-2013 років
зумовлене її перебування у шлюбі
(серпень 2012 року - листопад 2013 року),
неправомірною поведінкою батьків, які
забороняли ш проживати у їх будинку, а
також тим, що вона неодноразове
хворіла, в зв'язку з чим знаходилася на
стаціонарному лікуванні.

Рішенням Виноградівського районного
суду від 27 листопада 2013 року
відмовлено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у
задоволенні заявлених позовів.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 24 січня

2014 року рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволені позову
ОСОБА_4 скасовано, у цій частині
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено. Визнано ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право
користування житловим приміщенням по
АДРЕСА_1 та знято її з реєстраційного
обліку за цією адресою. В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 лютого 2014 року
відмовлено ОСОБА_3 у відкритті
касаційного провадження на підставі п.5
ч.4 ст. 328 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 лютого 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме ст. 6
Конвенції про захист прав та
основоположних свобод, статей 55, 129
Конституції України та статей 15, 405
Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, а саме
ст. 6 Конвенції про захист прав та
основоположних свобод, статей 55, 129
Конституції України та статей 15, 405
Цивільного кодексу України заявник
посилається на постанову Верховного
Суду України від 30 травня 2012 року у
справі про стягнення заборгованості та
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ:

від 20 лютого 2013 року у справі про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням;

від 3 липня 2013 року у справі про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням;
за зустрічним позовом про усунення
перешкод у користуванні нерухомим
майном та визнання права проживання в
житловому приміщенні;

від 25 вересня 2013 року у справі про
визнання осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням;

від 21 травня 2014 року у справі про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням; за
зустрічним позовом про вселення до
квартири.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 9
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» з подальшими змінами
та доповненнями, судовими рішеннями, на
які заявник посилається на
підтвердження підстави, передбаченої
п.1 ч. 1

ст. 355 ЦПК, можуть бути рішення: Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ;
Вищого адміністративного суду України;
Вищого господарського суду України;
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України, ухвалені як
судом касаційної інстанції;
апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №
697-У.

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов'язковою є
умова, щоб цими рішеннями, які набрали
законної сили, вирішено спір по суті, та
в них судом (судами) касаційної
інстанції неоднаково застосовано одні
й ті самі норми матеріального права

Із змісту доданої до заяви постанови
Верховного Суду України від

30 травня 2012 року вбачається, що даним
судовим рішенням справа розглядалася
Верховним Судом України, з підстав
передбачених главою 3 розділу 5 ЦПК
України, а відтак, на неї не може
здійснюватися посилання на
підтвердження неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 лютого 2013
року, якою скасовано рішення суду
апеляційної інстанції та справа
повернута на новий апеляційний
розгляд, та на яку посилається заявник,
не може бути прикладом неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права,
оскільки даним судовим рішенням
неповно встановлено фактичні
обставини справи.

Надані для порівняння ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 3 липня 2013 року, від 25 вересня
2013 року та від 21 травня 2014 року не
можуть бути прикладом неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції норм матеріального права, а
саме

ст. 6 Конвенції про захист прав та
основоположних свобод, статей 55, 129
Конституції України та статей 15, 405
Цивільного кодексу України, оскільки
правові висновки, зазначені в даних
судових рішеннях у порівнянні з
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 лютого 2014
року, яку просить переглянути заявник,
ґрунтується на різних фактичних
обставинах, що не свідчить про
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції ст. 6 Конвенції
про захист прав та основоположних
свобод, статей 55, 129 Конституції України
та статей 15, 405 Цивільного кодексу
України.

За таких обставин, неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права не відбулося, а
тому у допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ОСОБА_3
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа -
Виноградівський районний відділ ГУ ДМС
України в Закарпатській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття її з реєстраційного обліку; за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про усунення перешкод у користуванні
житловим будинком та вселення
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Г.В. Юровська

Судді:
В. С. Висоцька

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

А.В. Маляренко