АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
21 травня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1, третя особа - Головне
управління юстиції в м. Києві про
усунення спадкоємців від права
спадкування обов'язкової частини в
спадщині.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 р. ОСОБА_2 звернулася у суд з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про усунення
спадкоємців від права спадкування
обов'язкової частини в спадщині.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік - ОСОБА_4,
батьками якого є відповідачі.

Зазначала, що покійний, через тяжку
хворобу перебував у безпорадному стані
та потребував допомоги, яку
відповідачі не надавали.

Посилаючись на викладені обставини та
положення ч.5 ст.1224 ЦК України, просила
суд усунути ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від права
на спадкування обов'язкової частини в
спадщині майна померлого сина - ОСОБА_4

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 21 травня 2014 р. позов
задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення та неправильне застосування
норм матеріального права, просить,
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши
представника відповідача, який
підтримав апеляційну скаргу та просив
її задовольнити в частині вимог до
ОСОБА_1, позивачку та її
представника, які заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, вважає
апеляційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню, з огляду на таке.

Рішення суду в частині вирішення вимог
про усунення ОСОБА_3 від права
спадкування за покійним ОСОБА_4
відповідачкою не оскаржено, а
посилання апеляційної скарги ОСОБА_1
про скасування рішення в цій частині не
можуть бути прийняті судом апеляційної
інстанції до уваги, остільки у
відповідності до положень ч.1 ст.12, ч.1
ст.15 ЦК України особа здійснює свої
цивільні права вільно, на власний
розсуд, й кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорення.

Не містять матеріали справи й
доручення на представництво інтересів
ОСОБА_3 - ОСОБА_1

За таких обставин, у відповідності до
положень ч.1 ст.303 ЦПК України колегія
суддів перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги в частині вирішення вимог,
заявлених до ОСОБА_1

Як убачається з матеріалів справи,
нині покійний ОСОБА_4 був сином
відповідачів по справі, а ОСОБА_2 -
дружина, шлюб між якими було
зареєстровано 07 грудня 2012р. /а.с.12/.

09 квітня 2013 р. ОСОБА_4 заповів належну
йому на праві приватної власності
квартиру АДРЕСА_1 - ОСОБА_2, про що
свідчить заповіт, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстрований в реєстрі за №589
/а.с.7-8/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер /а.с.13/.

Згідно консультативного висновку
Національного інституту раку №1658/13 від
26 квітня 2013 р. покійному ОСОБА_4 було
встановлено діагноз - рак верхньої
щелепи четвертої стадії /а.с.16/.

З долученої до справи довідки № 3/вк
від 16 січня 2014р., виданої ПАТ
«Укрвторчермет» убачається, що ОСОБА_4
працював у товаристві на посаді
менеджера з 29 вересня 2003 р. по
ІНФОРМАЦІЯ_2 й у період з 17 травня 2013 р.
по 01 липня 2013 р.перебував на листах
непрацездатності /а.с.43/.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
усунення ОСОБА_1 від спадкування
обов'язкової частини у спадщині, яка
відкрилася після смерті ОСОБА_4,
районний суд виходив з того, що
відповідач ОСОБА_1, знаючи про тяжку
хворобу свого сина, маючи постійний
щомісячний дохід, не надавав допомоги
на його утримання, а він при цьому її
потребував, потребував покійний і
постійного стороннього догляду, проте
відповідач свідомо ухилявся від
надання такої допомоги.

Між тим, з такими висновками суду
першої інстанції погодитись неможливо,
з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Положеннями ч.5,6 ст.1224 ЦК України
встановлено, що за рішенням суду особа
може бути усунена від права на
спадкування за законом, якщо буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.
Положення цієї статті поширюються на
всіх спадкоємців, у тому числі й на тих,
хто має право на обов'язкову частку у
спадщині, а також на осіб, на користь
яких зроблено заповідальний відказ.

Згідно керівних роз'яснень, які
містяться у п.6 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 р. №7 факт ухилення
особи від виконання обов'язку щодо
утримання спадкодавця встановлюється
судом за заявою заінтересованої особи
(інших спадкоємців або територіальної
громади). При цьому слід враховувати
поведінку особи, розуміння нею свого
обов'язку щодо надання допомоги, її
необхідність для існування
спадкодавця, наявність можливості для
цього та свідомого невиконання такою
особою встановленого законом
обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем,
який мав право на утримання, позову про
стягнення аліментів до особи, яка
претендує на спадщину, не є достатньою
підставою для відмови в позові про
усунення від права на спадкування.
Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК
стосується всіх спадкоємців за
законом, зокрема й тих, які відповідно
до СК не були зобов'язані утримувати
спадкодавця. Безпорадним слід розуміти
стан особи, зумовлений похилим віком,
тяжкою хворобою або каліцтвом, коли
вона не може самостійно забезпечити
умови свого життя, потребує
стороннього догляду, допомоги та
піклування.

Однак, позивачкою не доведено факт
ухилення відповідача ОСОБА_1
від надання допомоги покійному сину.

Виходячи зі змісту ст.1224 ЦК України, суд
при вирішенні справи згідно з вимогами
ст. 214 ЦПК України повинен встановити як
факт ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги, так і факт
перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи. Для
постановлення рішення про усунення від
спадкування у справі повинні бути
надані належні та допустимі докази, які
б свідчили про те, що спадкодавець
потребував допомоги відповідача,
останній мав можливість її надати,
проте ухилявся від обов'язку щодо її
надання.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який її потребував,
полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю.
Тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню
судом питання, чи потребував
спадкодавець допомоги від спадкоємця
за умови отримання її від інших осіб, чи
мав спадкоємець матеріальну та фізичну
змогу надавати таку допомогу.

Таким чином, для задоволення позовних
вимог у справах про усунення від права
на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК
України має значення сукупність
обставин: ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги при можливості
її надання, перебування спадкодавця в
безпорадному стані, потреба
спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Лише при одночасному настанні
наведених обставин і доведеності
зазначених фактів в їх сукупності
спадкоємець може бути усунений від
спадкування.

Ухвалюючи оскаржуване рішення,
районний суд, належним чином не
перевірив та не встановив факту
ухилення ОСОБА_1 від надання
спадкодавцеві допомоги при можливості
її надання, а також потреби
спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Матеріалами справи не доведено потребу
покійного у матеріальній допомозі, а
долучені до справи копії фіскальних
чеків не свідчать про те, що саме
покійному придбавалися відображені у
них ліки /а.с.73-75/.

З пояснень допитаних судом свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 убачається, що останні два
місяці перед смертю ОСОБА_4, за станом
здоров'я, потребував сторонньої
допомоги, яку й надавала йому ОСОБА_2

Проте суд у своєму рішенні не зазначив,
в чому, при наявності дружини, полягала
необхідність надання допомоги
покійному і його батьком, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який є особою похилого віку.

У матеріалах справи відсутні належні
та допустимі докази звернення
покійного за матеріальною чи фізичною
допомогою до ОСОБА_1 а також того, що
відповідач свідомо ухилявся від
надання такої допомоги.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, висновки
районного суду про наявність правових
підстав до задоволення позовних вимог
в частині усунення від права на
спадкування ОСОБА_1 за покійним сином
ОСОБА_4 не ґрунтуються на вимогах
матеріального права та не відповідають
фактичним обставинам справи.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції в частині вирішення вимог
про усунення від спадкування ОСОБА_1
обов'язкової частини у спадщині, як
постановлене з недоведеністю
обставин, які суд вважав встановленими,
неправильним застосуванням норм
матеріального права, слід скасувати, а
по справі в цій частині ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 21 травня 2014 року в частині
вирішення вимог до ОСОБА_1 про усунення
від права спадкування обов'язкової
частини в спадщині - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права
спадкування обов'язкової частини в
спадщині - відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №753/551/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8992/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Колесник О.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.