Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0602/1907/2012
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого судді
Григорусь Н.Й.

суддів
Талько О.Б., Косигіної Л.М.

секретаря

судового засідання
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
поділ спадкового майна та зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа:
ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про
право на спадщину недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Баранівського районного суду
Житомирської області від 28 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_2
звернулася з позовом, у якому після
уточнення позовних вимог просила
розділити спадкове майно шляхом
стягнення грошової компенсації за
належну їй ? частину житлового будинку
АДРЕСА_1 в м. Баранівка Житомирської
області в розмірі по 13 634,50 грн (11 728 грн
вартість всього будинку - 8 208 грн
вартість проведеного ремонту
відповідачами після відкриття
спадщини) з кожної та понесені судові
витрати по справі в розмірі по 1 993 грн (1
000 грн за надання правової допомоги + 2
713 грн вартість проведеної експертизи +
273 грн сплачений судовий збір : 2) із
кожної, оскільки згідно висновку
судової експертизи виділити в натурі
належну їй ? частину є не можливим.

При цьому посилалась на те, що вона є
спадкоємцем майна свого чоловіка
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
згідно свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом 30.01.2010 року, тобто
у її власність перейшла ? частина
житлового будинку АДРЕСА_1

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулася
до суду із зустрічною позовною заявою,
в якій посилаючись на ст. 1224 ЦК України,
просила визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом від
30.01.2010 року, видане на ім'я ОСОБА_2,
оскільки остання ухилялась від надання
допомоги спадкодавцеві, який через
тяжку хворобу був у безпорадному стані,
догляд за ним фактично здійснювався
його матір'ю та сестрами.

Рішенням Баранівського районного
суду Житомирської області від 28 квітня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4
на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію
за належну останній ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1 в м. Баранівка
Житомирської області, в розмірі по 13
634,50 грн з кожної. Стягнуто з ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені
останньою судові витрати по 1 986, 35 грн з
кожної.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне дослідження
судом обставин справи, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги в повному обсязі, а у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити. Доводи апеляційної скарги
обґрунтовує тим, що рішення суду є
необґрунтованим, прийнято з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Вважає, що суд безпідставно не
прийняв до розгляду її уточнену
позовну заяву, внаслідок чого ухвалив
неправильне рішення.

Розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог та вимог, визначених ст.
303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 був
власником ? частини житлового будинку
АДРЕСА_1 в м. Баранівка Житомирської
області на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 11.02.1986
року (а.с. 10 том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер (а.с. 6,
том 1).

Згідно витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно власниками цього ж
будинку також є ОСОБА_4 (так в копії),
ОСОБА_3 - відповідачі по справі та
ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.
Остання залишила заповіт від 21.11.2006
року, згідно якого все своє майно
заповідала на користь ОСОБА_3, який не
змінений і не скасований (а.с. 85, том 2).

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про
право на спадщину визнається недійсним
за рішенням суду, якщо буде
встановлено, що особа, якій воно видане,
не мала права на спадкування, а також в
інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК
України «особа може бути усунена від
права на спадкування за законом, якщо
буде встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані». У п.
6 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову
практику у справах про спадкування»
зазначено, що під безпорадним станом
слід розуміти такий стан особи, коли
вона не може самостійно забезпечувати
умови свого життя, потребує
стороннього догляду, допомоги та
піклування.

Апелянтом та її представником в
судовому засіданні не надано доказів
тому, що ОСОБА_5 тривалий час перебував
у безпорадному стані, у зв'язку з чим
потребував стороннього догляду,
допомоги та піклування. Крім того не
доведено, що саме ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7
надавали таку допомогу спадкодавцеві,
яка була його основним засобом до
існування, придбавали ліки, оплачували
комунальні послуги, хоча відповідно до
вимог ст. 10-11 ЦПК України це є обов'язком
позивача за зустрічним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 з 15.05.2001 року по 22.06.2001 року
перебував на стаціонарному лікуванні у
Баранівській КЦРЛ Житомирської
області у зв'язку із переломом ноги та
був виписаний для продовження
амбулаторного лікування (а.с. 82, том 1).
Матеріали справи не містять належних
та допустимих доказів, що ОСОБА_5 після
проходження лікування продовжував
хворіти чи мав інші захворювання,
тривалий час перебував у безпорадному
стані у зв'язку з чим потребував
стороннього догляду, допомоги та
піклування.

Згідно довідок ОСОБА_5 з 04.08.2000 року по
03.06.2002 року перебував у трудових
відносинах з ДП «Баранівське
лісопромислове господарство» (а.с. 45,
том 1), а з 13.09.2002 року по 28.01.2003 року
працював у ТОВ «Баранівський
фарфоровий завод» (а.с. 45 том 2). Сам факт,
що ОСОБА_5 після звільнення з роботи,
тобто з 2003 року і до дня своєї смерті не
працював не свідчить, що спадкодавець
був безпомічним, неспроможним своїми
силами самостійно забезпечувати умови
свого життя.

Також не надано суду доказів того, що
ОСОБА_2 умисно ухилялась від надання
допомоги чоловіку ОСОБА_5 та свідомо не
виконувала свої обов'язки щодо його
утримання, який на думку апелянта
перебував у безпорадному стані. Те, що
померла ОСОБА_7 забезпечувала своїй
родині належні умови проживання
правового значення для вирішення
даного спору не мають, оскільки
враховуючи вимоги моралі та діючого
сімейного законодавства батьки та діти
мають спілкуватись між собою,
підтримувати між собою нормальні
стосунки та надавати матеріальну
допомогу, а тому ці обставини не
свідчать про недотримання цих умов
іншими членами сім'ї.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
безпідставність зустрічного позову, та
правильно відмовив у його задоволенні.

Як встановлено судом та не
заперечувалось сторонами під час
апеляційного розгляду, ні померла
ОСОБА_7, ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_4 до
нотаріальної контори із заявами щодо
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5
не звертались, свої спадкові права не
оформили.

Згідно матеріалів спадкової справи №
25/2010р. відкритої до майна померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5, зокрема
довідки від 18.11.2008 року та домової книги
спадкодавець на день смерті був
зареєстрований та проживав за адресою:
АДРЕСА_2 та знятий з реєстрації у
зв'язку зі смертю (а.с.9, том 1; а.с. 69-72, том
2).

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом Баранівської
державної нотаріальної контори 30 січня
2010 року ОСОБА_2 є спадкоємцем майна
померлого чоловіка ОСОБА_5 Отже у її
власність перейшла належна йому ?
частина житлового будинку АДРЕСА_1 в м.
Баранівка Житомирської області, її
право власності зареєстровано ДКП
Новоград-Волинське МБТІ згідно копії
витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно від 05.10.2012 року за № 35737934
(а.с. 12-13, том 1).

Згідно ст. 1278 ЦК України частки
кожного спадкоємця у спадщині є
рівними, якщо спадкодавець у заповіті
сам не розподілив спадщину між ними.
Кожен із спадкоємців має право на виділ
його частки в натурі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 364 ЦК України
якщо виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 06/14
від 01.02.2014 року виділ із домоволодіння
АДРЕСА_1 в м. Баранівка Житомирської
області ? частини є неможливим,
вартість такої частки становить 27 269,75
грн (а.с. 2-40, том 2).

Апеляційна скарга не містить
заперечень ОСОБА_3 щодо поділу будинку
шляхом сплати грошової компенсації у
зв'язку з неможливістю виділу ? частину
будинку АДРЕСА_1 в м. Баранівка
Житомирської області згідно висновку
судової будівельно-технічної
експертизи.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
доведеність заявлених позовних вимог
ОСОБА_2 та стягнення на її користь з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 грошової компенсації за
належну їй ? частину житлового будинку
АДРЕСА_1 в м. Баранівка Житомирської
області, в розмірі по 13 634,50 грн з кожної
(за мінусом витрат проведеного
ремонту).

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для скасування судового
рішення. Не заслуговують на увагу
доводи апеляційної скарги, щодо
порушення судом рівності прав сторін у
справі, а саме відмови у прийнятті
уточненої зустрічної заяви про зміну
підстави позову від 25.04.2014 року. Так,
згідно ч. 2 ст. 31 ЦПК України до початку
розгляду судом справи по суті позивач
має право шляхом подання письмової
заяви змінити підставу або предмет
позову, а відповідач - пред'явити
зустрічний позов. Даним правом апелянт
скористалася, подавши зустрічну
позовну заяву, яка прийнята до розгляду
та об'єднана в одне провадження ухвалою
суду першої інстанції від 24.12.2012 року.
Разом з тим, надання уточненої позовної
заяви, що містить зміни підстав
зустрічних позовних вимог, після
початку розгляду справи по суті чинним
законодавством не передбачено. Позивач
не позбавлена права звернутись до суду
з відповідним позовом (з інших підстав)
за захистом порушеного права в
загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Баранівського районного суду
Житомирської області від 28 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього ж часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді