Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді -
Ковалевича С.П.

суддів: Оніпко О.В.,
Собіни І.М.

секретар судового
засідання - Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
заступника прокурора міста Рівне в
інтересах держави в особі Рівненської
міської ради, Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Рівненській області на рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 24 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання права власності.

Перевіривши докази та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 24 березня 2014
року в задоволенні первісного позову
ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право приватної
власності на нежитлову будівлю
загальною площею 65,3 кв.м, що
знаходиться по АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погодившись з даним рішенням
заступник прокурора міста Рівне в
порядку ст.292 ЦПК України подав на нього
апеляційну скаргу.

В обґрунтування скарги вказує на те, що
ОСОБА_2 здійснено будівництво
нежитлового будинку по АДРЕСА_1. Однак,
інспекцією Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Рівненській області з 2008 року по 02.06.2014
документів, які дають право на
виконання будівельних робіт з
будівництва нежитлової будівлі за
вищевказаною адресою, ОСОБА_2 та/або
ОСОБА_1 не надавалися, об'єкт в
експлуатацію не приймався. У зв'язку з
чим державна реєстрація
новоствореного об'єкта нерухомості не
проводилась.

Зазначає, що судом першої інстанції не
прийнято до уваги те, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 не надано документів, які
посвідчують право користування
земельною ділянкою на якій розміщено
спірну будівлю. Разом з тим, передчасно
дійшов до висновку про наявність права
користування в ОСОБА_2 на підставі лише
заяви від ТзОВ «Виробничо-комерційна
фірма «СВД».

Вважає, що задовольняючи зустрічний
позов, суд першої інстанції
безпідставно застосував до спірних
правовідносин положення ст. 331 ЦК
України, яка визначає загальні
підстави та порядок набуття права
власності на нове майно, яке створене з
додержанням вимог закону та інших
правових актів, однак не регулює
правовий режим самочинного
будівництва.

У зв'язку з тим, що при винесенні
Рівненським міським судом рішення про
визнання права власності на майно,
порушено порядок забудови земельної
ділянки відповідно до вимог
містобудівної документації,
прокуратура міста вважає за доцільне
захистити інтереси держави в особі
Рівненської міської ради.

Посилаючись на викладені обставини,
просить оскаржуване рішення в частині
задоволення зустрічного позову
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у
задоволенні зустрічного позову.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
зустрічного позову, суд першої
інстанції зазначив, що ОСОБА_2, згідно
дозволу на будівництво від 22 вересня 2011
року, побудовано на земельній ділянці,
яка передана йому попереднім
користувачем, по АДРЕСА_1 нежитлову
будівлю; будівництво здійснювалось за
спільні кошти з ОСОБА_1, кошти витрачені
на будівництво ОСОБА_2 відшкодовані, а
тому в порядку ст. 328 ЦК України та
враховуючи положення ст.ст. 331, 392
вказаного Кодексу, дійшов до висновку
про задоволення його позовних вимог.

Однак, з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів апеляційного
суду погодитись не може з огляду на
наступне.

За правилами ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не
встановлена судом.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншої особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Зазначені положення закону регулюють
загальні підстави та порядок набуття
права власності на нове майно, яке
створене з додержанням вимог закону та
інших правових актів, однак не
регулюють правовий режим самочинного
будівництва.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотним порушенням будівельних норм і
правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 здійснено будівництво
нежитлового будинку по АДРЕСА_1.

Згідно договору оренди землі від 24.12.2004
року, земельна ділянка загальною
площею 0,57 га по АДРЕСА_1, передана в
користування ТОВ
«Виробничо-комерційна фірма «СВД» для
обслуговування адміністративного
приміщення та будівлі столярного цеху.

Жодного доказу про те, що вказана
земельна ділянка передавалася в оренду
чи користування ОСОБА_2 або ОСОБА_1 в
матеріалах справи немає та суду не
надавалось.

У разі створення об'єктів нерухомості,
які були побудовані на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм та правил, право власності на них
може бути визнано тільки судом на
підставі приписів ст. 376 ЦК України.

Проте, суд першої інстанції на
зазначене уваги не звернув та
постановив рішення про визнання за
ОСОБА_2 права власності на нежитлову
будівлю з порушенням норм
матеріального права.

За наведених обставин таке рішення,
відповідно до правил ст. 309 ЦПК України
в частині задоволення зустрічного
позову підлягає скасуванню з
постановленням в цій частині нового
рішення.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
планування і забудову територій»,
фізичні та юридичні особи, які мають
намір здійснити будівництво об'єктів
містобудування на земельних ділянках,
що належать їм на праві власності чи
користування, зобов'язані отримати від
виконавчих органів відповідних рад
дозволи на будівництво об'єкта
містобудування.

Статтею 26 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», право на забудову
земельної ділянки реалізується її
власником або користувачем за умови
використання земельної ділянки
відповідно до вимог містобудівної
документації.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про
планування і забудову територій»,
дозвіл на виконання будівельних робіт
надається інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю,
які ведуть реєстр наданих дозволів.

Дозвіл на виконання будівельних робіт
надається на підставі проектної
документації, документа, що засвідчує
право власності чи користування
земельною ділянкою, угоди про право
забудови земельної ділянки, рішення
виконавчого органу відповідної ради
або місцевої державної адміністрації
про дозвіл на будівництво об'єкта
містобудування, комплексного висновку
державної інвестиційної експертизи,
документа про призначення
відповідальних виконавців робіт.

Відповідно до ч.3 ст. 375 ЦК України, право
власника на забудову здійснюється ним
за умови додержання архітектурних,
будівельних, санітарних, екологічних
та інших норм і правил, а також за умови
використання земельної ділянки за її
цільовим призначенням

Інспекцією Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Рівненській області з 2008 року по 02.06.2014
року жодних документів, які дають право
на виконання будівельних робіт з
будівництва нежитлової будівлі за
адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 та/або ОСОБА_1
не надавалося і за якими вони не
зверталися, чим порушено порядок
одержання такого дозволу та у зв'язку з
чим державна реєстрація
новоствореного об'єкта нерухомості не
проводилася.

В матеріалах справи немає відомостей і
про те, що сторони по справі зверталися
до Рівненської міської ради з питанням
прийняття до експлуатації
спорудженого нерухомого майна.

Стосовно наявного в матеріалах справи
дозволу на будівництво від 22 вересня 2011
року, на який покликався суд першої
інстанції, наданого ОСОБА_2 ТОВ
«Виробнича-комерційна фірма «СВД», то
його не можна вважати належним та
допустимим доказом по справі, оскільки
товариство є орендарем земельної
ділянки загальною площею 0, 5700 га по
АДРЕСА_1 та немає повноважень на
видання таких дозволів.

Враховуючи викладені обставини по
справі, рішення суду першої інстанції в
частині задоволення зустрічного
позову ОСОБА_2 підлягає скасуванню з
постановленням в цій частині нового
рішення про відмову ОСОБА_2 у
задоволенні його вимог.

В частині відмови у задоволенні
первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності рішення суду
першої інстанції не оскаржене, а тому, у
відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України
та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 12 від 24
жовтня 2008 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку" апеляційним
судом не перевіряється.

На підставі наведеного, ст.ст.16, 319, 328, 331,
392, 375, 376 ЦК України, ст.ст. 24, 29 Закону
України «Про планування і забудову
територій», ст. 26 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», керуючись ст. ст. 303, 304, 307,
309, 313, 314, 316 , 317, 319, 323-325 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу заступника
прокурора міста Рівне в інтересах
держави в особі Рівненської міської
ради, Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Рівненській області задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 24 березня 2014
року в частині задоволення зустрічного
позову скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права
власності відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Сторони по справі мають право
оскаржити рішення апеляційного суду
протягом двадцяти днів з дня його
проголошення в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
С.П. Ковалевич

Судді:
О.В. Оніпко

І.М. Собіна