Справа № 192/305/14
Провадження № 2/192/232/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2014 року Солонянський
районний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючої - судді Омелюх
В.М.

при секретарі - Короті Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у смт. Солоне
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування своїх позовних
вимог посилається на те, що між банком
та відповідачем ОСОБА_1 06 лютого 2006 року
було укладено кредитний договір б/н,
відповідно до якого останній отримав
кредит у розмірі 10 000 гривень у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом в розмірі 36,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом, при цьому відповідач
підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком договір, що
підтверджується його підписом у заяві
і є прямою та безумовною згодою
позичальника щодо зміни банком
кредитного ліміту (збільшення,
зменшення) та прийняття будь-якого
розміру кредитного ліміту,
встановленого за рішенням банку,
відповідно до п.п.3.2, 3.3 Умов та Правил
надання банківських умов.

Позичальник зобов'язався повертати
кредит, сплачувати відсотки за
користування кредитом, за перевитрати
платіжного ліміту, а також сплачувати
комісії та штрафи відповідно до п.6.5,6.6,
8.6 Умов надання банківських послуг.

У відповідності до умов договору
позивач свої зобов'язання виконав в
повному обсязі та видав відповідачу
кредит у розмірі 10 000 гривень, а
відповідач свої зобов'язання не
виконав належним чином, в зв'язку з чим
станом на 31 грудня 2013 року виникла
заборгованість за кредитом в сумі 59 826
гривень 32 копійки, з яких 9 806 гривень 00
копійок - заборгованість за кредитом,
50020 гривень 32 копійки - заборгованість
по процентам за користування кредитом,
а також нараховані штрафи відповідно
до пункту 8.6 Умов та правил надання
банківських послуг в сумі 500 гривень
(фіксована частина) та 2 407 гривень 28
копійок (процентна складова), в зв'язку
з чим змушені звернутися до суду з
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором в примусовому
порядку, при цьому прохали врахувати,
що заборгованість за кредитним
договором в сумі 11680 гривень 64 копійки
вже стягувалася з відповідача
відповідно до судового наказу
Солонянського районного суду від 07
листопада 2006 року, в зв'язку з чим на
день звернення позивача з даним
позовом до суду розмір заборгованості
по кредитному договору з урахуванням
сум нарахованих штрафів становить 51052
гривні 96 копійок, яку і прохали
стягнути з відповідача.

Представник позивача, який належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи (а.с.81,83), у судове
засідання не з'явився, надавши суду
письмову заяву (а.с.76-77,86), згідно якої
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та прохав їх задовольнити, а в
разі неявки відповідача не заперечував
проти заочного розгляду справи. В
судовому засіданні 10 червня 2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та прохав їх
задовольнити, пояснивши суду, що
відповідачеві було надано кредит у
вигляді встановленого ліміту на
кредитну картку, за яким він отримав в
банку грошові кошти в сумі 10 000 гривень,
знявши їх з картки, при цьому останній
раз це було в лютому 2006 року, але своїх
зобов'язань по поверненню кредиту не
виконував, в зв'язку з чим за позовом
банку заочним рішенням суду в 2006 році з
відповідача було стягнуто
заборгованість за кредитом в сумі 9806
гривень та заборгованість по процентах
в сумі 1874 гривні 64 копійок, але ці кошти
і до даного часу відповідачем не
сплачено. За позовом у даній справі у
відповідача є заборгованість по
процентах за користування кредитом та
нарахованих штрафах, які передбачені
договором, який не припинив свою дію і
до розгляду справи судом, оскільки це
можливо лише в разі повідомлення
сторонами один одного про те, що
договір на новий строк не лонгується
згідно п.9.12 Умов та правил надання
банківських послуг.

Відповідач ОСОБА_1, який належним чином
повідомлений про день та час розгляду
справи через свого представника ОСОБА_2
(а.с.84), в судове засідання не з'явився,
про причини своєї неявки суд не
повідомив, в зв'язку з чим суд ухвалив
розглядати справу за його відсутності,
оскільки в судовому засіданні його
інтереси представляє представник з
усіма повноваженнями сторони у справі
(а.с.41- 42) .

Представник відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнала, пояснила, що
відповідач не підписував заяву на
видачу кредиту та ніяких кредитних
коштів він не отримував, а в поданій до
суду позивачем заяві стоїть підпис
невідомої особи, але в зв'язку з
відсутністю у відповідача грошових
коштів на оплату проведення експертизи
у цивільній справі в даний час
заявляти такого клопотання не будуть.
Про наявність заочного рішення
Солонянського районного суду від 07
листопада 2006 року відповідачеві ОСОБА_1
також відомо не було, оскільки про це
він дізнався лише в процесі розгляду
даної цивільної справи.

Крім того, представник відповідача
ОСОБА_2 подала суду письмову заяву, яку
підтримала в судовому засіданні, про
застосування наслідків спливу строку
позовної давності та доповнення до
заперечень на позов (а.с.88-90), в яких
зазначила, що позивач пропустив строк
на звернення до суду з позовом,
оскільки про порушення свого права
банк знав ще в 2006 році про що свідчить
те, що: відповідно до наданого
позивачем розрахунку по спірному
кредиту відповідач з 2006 року як не
користується кредитними коштами, так і
не повертає їх; заочним рішенням
Солонянського районного суду
Дніпропетровської області від 07
листопада 2006 року з ОСОБА_1 вже було за
позовом позивача стягнуто
заборгованість за цим же кредитним
договором в сумі 9 806 гривень та 1 874
гривні 64 копійки відсотків, але і після
цього відповідач продовжував не
виконувати свої зобов'язання за
договором, але в період 2006 року
протягом встановленого законом для
даної категорії справ трьохрічного
строку позовної давності в частині
процентів та одного року в частині
штрафів, оскільки сторони не
домовлялись про збільшення строків
позовної давності, позивач до суду не
звертався, а звернувся до суду з
позовом про стягнення заборгованості
за процентами та штрафами станом на 31
грудня 2013 року лише в 2014 році, тобто з
пропущенням строку позовної давності.
Крім того зазначила, що навіть, якщо
припустити, що термін дії договору
складав три роки як зазначено у заяві
позичальника, то строк дії договору
сплив у 2009 році. В зв'язку з пропуском
строку позовної давності прохала в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

Суд, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
дослідивши докази, що маються у справі,
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до положень ст.ст.10,11,60
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі, при цьому доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях, а кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог чи заперечень, крім
випадків встановлених цим законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення зміну, або припинення
цивільних прав та обов'язків. Зміст
договору відповідно до ст. 628 ЦК України
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Однією із різновидностей зобов'язання
є кредитний договір, укладений між
сторонами відповідно до вимог ст.1054 ЦК
України, який відповідно до ст. 629 ЦК
України є обов'язковим до виконання
сторонами.

Згідно ст.610, ст.611 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, в тому числі
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору, а також сплата неустойки.

Судом встановлено, що 06 лютого 2006 року
між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» (а.с.16), як позикодавцем та
відповідачем ОСОБА_1 був укладений
договір про надання банківських послуг
б/н, який складається із заяви,
підписаної позичальником, Умов надання
банківських послуг, Правил
користування платіжною карткою та
Тарифів банку, з якими його було
ознайомлено, за яким останньому було
встановлено кредитний ліміт на картку
в сумі 10 000 гривень 00 копійок зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 3,00 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, з терміном
дії картки 3 роки (а.с.7,8-11).

Суд приходить до висновку про
укладення сторонами цього договору з
урахуванням досліджених в судовому
засіданні доказів, при цьому не можуть
бути враховані доводи представника
відповідача щодо не укладення
відповідачем спірного договору,
оскільки в тексті договору відсутній
його підпис, так як на підтвердження
цих обставин відповідачем та його
представником не надано жодних
доказів. Представник відповідача хоч і
заперечував факт підписання
відповідачем заяви про надання кредиту
від 06 лютого 2006 року, проте клопотання
про призначення судової
почеркознавчої експертизи суду не
подав, в той час як без проведення
відповідної експертизи суд
позбавлений можливості самостійно
прийти до висновку, що підпис під
заявою не належить відповідачеві,
оскільки для цього потребуються
спеціальні знання в галузі науки.
Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України
доказування у цивільній справі не може
ґрунтуватися на припущеннях, а кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог чи заперечень, крім
випадків встановлених цим законом.

Відповідно до п. 9.12 Умов та Правил
надання банківських послуг, які були
надані позивачем до позову (а.с.8-10),
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання, якщо протягом
цього строку ні одна зі сторін договору
не проінформує іншу сторону про
закінчення дії договору, то він
автоматично лонгується на такий же
строк, а п. 5.4 Правил користування
платіжною карткою (а.с.10-11) передбачено,
що строк погашення по кредиту по
платіжним карткам без встановленого
мінімального обов'язкового платежу
здійснюється в наступному порядку:
строк погашення процентів - щомісячно
за попередній місяць; строк погашення
кредиту - в повному обсязі, не пізніше
останнього дня місяця, вказаного на
платіжній картці (в полі MONTH). Пунктом 8.6
Умов та Правил надання банківських
послуг передбачено, що при порушенні
клієнтом строків платежів по
будь-якому із грошових зобов'язань,
передбачених цим договором більше ніж
на 120 днів, клієнт повинен сплатити
банку штраф в розмірі 500 гривень та 5%
від суми позову, при цьому на
підтвердження дії під час укладання
договору про надання банківських
послуг від 06 лютого 2006 року Умов та
Правил надання банківських послуг в
редакції, яка надана позивачем до
позовної заяви, та що саме з такою
редакцію Умов був ознайомлений
відповідач позивач доказів не надав, як
не надав на підтвердження видачі
відповідачеві грошових кошті за
спірним кредитним договором та видачі
іншої платіжної картки по закінченню
строку виданої при укладені спірного
договору (а.с.87), а відповідно до
положень ст.10, ч.4 ст.60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
чи заперечень, крім випадків
встановлених цим законом.

Згідно заяви позичальника ОСОБА_1
зазначено, що кредитна картка видана
терміном на три роки з кредитним
лімітом 10 000 гривень з базовою
відсотковою ставкою 3% на місяць, при
цьому зазначено, що термін дії
кредитного ліміту збігається з
терміном дії кредитної картки, при
цьому в заяві відомості про отримання
позичальником платіжної картки та її
номер взагалі не зазначені, хоча текст
заяви і містить такі дані, як і
відомості про відкриття рахунку, на
який підлягають сплаті грошові кошти
на повернення кредиту.

З наданого позивачем на підтвердження
позовних вимог розрахунку
заборгованості за спірним кредитним
договором вбачається, що за період з 09
лютого 2006 року станом на 31 грудня 2013
року виникла заборгованість за
кредитом в сумі 59 826 гривень 32 копійки,
з яких 9 806 гривень 00 копійок -
заборгованість за кредитом, 50 020
гривень 32 копійки - заборгованість по
процентам за користування кредитом, а
також нараховані штрафи відповідно до
пункту 8.6 Умов та правил надання
банківських послуг в сумі 500 гривень
(фіксована частина) та 2 407 гривень 28
копійок (процентна складова), але
оскільки заборгованість в сумі 11680
гривень 64 копійки вже стягувалася з
відповідача відповідно до заочного
рішення Солонянського районного суду
Дніпропетровської області від 07
листопада 2006 року (а.с.68,85), то фактичний
розмір заборгованості по кредитному
договору з урахуванням сум нарахованих
штрафів становить 51052 гривні 96 копійок
(а.с.5-6).

В судовому засіданні 03 вересня 2014 року
представником відповідача - ОСОБА_2,
яка діє на підставі договору на
представництво інтересів від 09 квітня
2014 року (а.с.41) та свідоцтва про право на
заняття адвокатською діяльністю №2194
від 25 жовтня 2010 року (а.с.42), було подано
письмову заяву (а.с.88) про застосування
строків позовної давності як підставу
відмови в задоволенні позовних вимог
(а.с.89-90), при цьому в доповненні до
письмових заперечень на позовну заяву
представник відповідача посилається
на те, що оскільки позивач вважає, що
уклав з відповідачем договір 06 лютого
2006 року, то саме з цієї дати банк
протягом трьох років, тобто протягом
трьохрічного строку позовної давності,
передбаченої ст.257 ЦК України, мав право
звернутися з позовом до суду про
стягнення заборгованості по процентам
та протягом одного року з позовом про
стягнення штрафу, який закінчився в 2009
році, а звернувся лише в 2014 році, тобто з
пропуском такого строку. Крім того,
зазначає, що згідно заочного рішення
Солонянського районного суду
Дніпропетровської області від 07
листопада 2006 року з ОСОБА_1 на користь
АТ КБ «Приватбанк» було стягнуто 9 806
гривень заборгованості по тілу кредиту
та 1 874 гривні 64 копійки відсотків, що
також свідчить про те, що звернення
позивача з даним позовом до суду в 2014
році здійснено з пропущенням строку
позовної давності, в зв'язку з чим
просила в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України), а для окремих
видів вимог законом встановлена
спеціальна позовна давність. Зокрема,
ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що
позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу, а згідно зі ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Судом встановлено, що згідно змісту
позовної заяви (а.с.2-3) та розрахунку
позивача (а.с.5-6) він просить суд
стягнути з відповідача заборгованість
по кредиту в сумі 9 806 гривень 00 копійок,
заборгованість по процентам за
користування кредитом в сумі 50 020
гривень 32 копійки, з урахуванням 11680
гривень 64 копійок, які були стягнуті з
відповідача за рішенням Солонянського
районного суду Дніпропетровської
області від 07 листопада 2006 року.

Кінцевий строк повернення кредиту в
повному обсязі і перебіг строку
позовної давності починається зі
спливом останнього дня місяця дії
картки, яка була видана відповідачу
згідно заяви (а.с.7) на три роки, тобто з 06
лютого 2009 року, проте позивач звернувся
до суду лише 13 лютого 2014 року, а тому суд
вважає, що позивачем було пропущено
строк позовної давності щодо стягнення
заборгованості по кредиту, що є
підставою для відмови в задоволенні
позову.

Щодо сплати відсотків та комісії за
користування кредитом, які є
щомісячними, то суд вважає, що кінцевий
строк погашення місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, тобто з 01 березня 2006 року і
строк позовної давності за такими
вимогами закінчився 01 березня 2009 року,
а щодо сплати штрафу та пені - строк
позовної давності закінчився 01 березня
2007 року, оскільки він є скороченим та
згідно ст. 258 ЦК України становить один
рік, а сторони не домовлялись в
установленому законом порядку про
збільшення строку позовної давності в
частині сплати штрафів.

Судом встановлено, що позивач,
достовірно знаючи про порушення своїх
прав з 2006 року, оскільки з лютого 2006
року відповідач карткою не
користується і не повертає кредитні
кошти, що вбачається як з наданого
позивачем розрахунку заборгованості
(а.с.5-6), так і з витягу з рахунку за
даним кредитом (а.с.49-60); звертався з
позовом до відповідача про стягнення
заборгованості по кредиту та відсоткам
за укладеним 06 лютого 2006 року кредитним
договором на суму 10 000 гривень, за
результатами розгляду якого судом було
ухвалено рішення від 07 листопада 2006
року (а.с.68,85), але звернувся до суду з
даним позовом лише 13 лютого 2014 року,
тобто з пропуском строку позовної
давності, про застосування якої
представником відповідача заявлено
клопотання, що є самостійною підставою
для відмови в задоволенні позову,
оскільки за договором, що визначає
щомісячні платежі погашення кредиту та
кінцевий строк повного погашення
кредиту перебіг позовної давності
(ст.257 ЦК України) щодо місячних
платежів починається після несплати
чергового платежу, а щодо повернення
кредиту в повному обсязі зі спливом
останнього дня місяця дії картки (ст.261
ЦК України), а не закінченням строку дії
договору, що узгоджується з правовими
висновками Верховного Суду України,
викладеними в постановах по справі №
6-14цс14 від 19 березня 2014 року, № 6-61цс14 від
18 червня 2014 року.

З урахуванням зазначеного, суд
приходить до висновку, що в задоволені
позову з зазначених вище підстав
необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 253,256,257, 258,261, 266, 526 - 530, 536, 543, 549-551,
553-559, 572-593, 598, 610 - 615, 624, 625, 638-654, 1046-1056-1 ЦК
України; ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Солонянський районний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 08
вересня 2014 року.

Головуюча: суддя