У х в а л а

18 серпня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Дербенцевої Т.П.,
Іваненко Ю.Г.,

Наумчука М.І.,
Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 5 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання
договорів недійсними.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 9 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 28 листопада 2013 року, у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 5 лютого 2014 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про визнання договорів
недійсними, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 9 жовтня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 28 листопада
2013 року.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 лютого 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
постанову Верховного Суду України від
19 березня 2014 року, ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 березня 2012 року, 16 жовтня 2013
року та 13 листопада 2013 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Із змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 лютого 2014 року вбачається,
що суд касаційної інстанції погодився
із висновками судів першої та
апеляційної інстанції, які відмовляючи
у задоволенні позову, виходили із того,
що позивачем не надано достовірних та
допустимих доказів того, що вона уклала
два договори дарування внаслідок
помилки щодо обставин, що мають істотне
значення.

Із ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 березня 2012
вбачається, що суд касаційної
інстанції, залишаючи без змін рішення
судів першої та апеляційної інстанцій,
якими задоволено позов, виходив із того
що до укладення договору дарування
позивач, який є інвалідом другої групи,
особою похилого віку, мав на меті
отримати від відповідача догляд та
необхідну допомогу і не мав наміру
дарувати будинок сторонній людині, що
свідчить про укладення договору під
впливом помилки.

Із змісту ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 жовтня та 13 листопада 2013
року вбачається, що суд касаційної
інстанції залишаючи без змін рішення
судів нижчих інстанцій, погодився із їх
висновками про те, що позивачі
укладаючи оспорювані договори
дарування помилялась щодо обставин,
які мають істотне значення, зокрема
щодо юридичної природи цих правочинів,
прав та обов'язків сторін за цими
договорами, оскільки вважали такі
правочини договорами довічного
утримання.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин.

З огляду на зміст судових рішень
відсутні підстави вважати, що у
зазначених справах тотожними є
встановлені судом фактичні обставини,
які мають значення для вирішення спору,
який розглядався, а, відповідно, що
правовідносини, які виникли між
сторонами, які брали участь у розгляді
справ, подібні і мало місце неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права в порівнянні із
справою у якій постановлена ухвала, яку
просить переглянути заявник, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень.

Посилання заявника на неправильність
встановлення фактичних обставин і
помилковість висновків викладених в
ухвалі, яку просить переглянути
заявник, не може бути підставою для
допуску справи до провадження.

Крім того, як на підставу перегляду
заявник посилається також і на
постанову Верховного Суду України від
19 березня 2014 року.

Зазначена постанова прийнята в порядку
Глави 3 Розділу V ЦПК України, а не як
судом касаційної інстанції в порядку,
передбаченому Главою 2 Розділу V ЦПК
України, в зв'язку з чим вона не може
бути підставою перегляду ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 лютого 2014 року.

Оскільки наведені заявником доводи не
містять ознак, які згідно вимог статті
355 ЦПК України є підставами для
перегляду судових рішень, то у допуску
справи до провадження необхідно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про визнання договорів
недійсними відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А.
Горелкіна Судді:Т.П. Дербенцева
Ю.Г. Іваненко М.І. Наумчук І.М.
Фаловська