Справа № 161/922/14-ц Провадження №
22-ц/773/1307/14 Головуючий у 1 інстанції:
Кирилюк В.Ф. Категорія: 6 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М. М.,

суддів - Мудренко Л.І., Осіпука В.В.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю: представників позивача -
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
знесення самочинного будівництва, за
апеляційною скаргою позивача на
рішення Луцького міськрайонного суду
від 18 липня 2014 року,

В С Т А Н О В
И Л А:

ОСОБА_4 звернулась в суд з даним
позовом, який обґрунтований тим, що
вона є власником 53/100 частин, а
відповідач ОСОБА_5 47/100 частин житлового
будинку по АДРЕСА_1 Їй належить
квартира НОМЕР_1 а ОСОБА_5 - квартира
НОМЕР_2 за даною адресою.

Зазначає, що у 2011 році ОСОБА_5 без
відповідних дозвільних документів та
проектної документації здійснив
реконструкцію належної йому частини
будинковолодіння (квартири НОМЕР_2), в
результаті чого було пошкоджено
фундамент та несучі конструкції всього
будинку, а її помешкання стало
небезпечним для користування.

Рішенням Луцького районного суду від
15.11.2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Волинської області
від 16.12.2013 року з відповідача в її
користь стягнуто вартість
відновлювальних робіт по усуненню
перешкод в користуванні належною їй
квартирою в розмірі 86568 грн., оскільки
було встановлено, що пошкодження її
квартири були спричинені
неправомірними діями ОСОБА_5 Підставою
для стягнення коштів став висновок
судової будівельно-технічної
експертизи від 17.07.2013 року, в якому
зазначений перелік робіт, які їй
необхідно провести для приведення її
квартири у відповідний стан.

Вказує на те, що виконати такі роботи
без зменшення житлової площі належної
їй квартири неможливо через наявність
самочинно збудованого відповідачем
приміщення, останній продовжує
самочинне будівництво, внаслідок чого
будинок став неміцним та небезпечним
для користування, чим грубо порушує її
права на вільне, безпечне користування
своїм будинком, просить знести
самовільно реконструйовану квартиру
АДРЕСА_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 18 липня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила скасувати
оскаржуване рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення її позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити, рішення суду
скасувати з ухваленням нового рішення
про задоволення позову, виходячи з
такого.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції свої висновки
обґрунтовував тим, що позивач ОСОБА_4 не
надала доказів, які б підтверджували
те, що відповідач ОСОБА_5 продовжує
самочинне будівництво, внаслідок чого
будинок став неміцним та небезпечним
для користування належною їй в цьому
будинку квартирою, а тому прийшов до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову. Крім того,
позивачка, як вважав суд, обрала інший
спосіб захисту порушеного права -
відшкодування шкоди, завданої їй діями
відповідача по реконструкції своєї
квартири, а тому не вправі вимагати
знесення цього жилого приміщення.

Проте, колегія суддів з таким висновком
суду першої інстанції погодитись не
може, так як суд зробив його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
житловий будинок АДРЕСА_1 складається з
двох ізольованих квартир: квартири
НОМЕР_1, яка на підставі договору
купівлі-продажу від 04 грудня 1991 року
належить на праві власності позивачу
ОСОБА_4, та квартири НОМЕР_2, власником
якої на підставі договору дарування
від 23 червня 2009 року є відповідач
ОСОБА_5

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 15.10.2013 року в справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування
матеріальних збитків, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Волинської області від 16.12.2013 року,
встановлено, що пошкодження квартири
АДРЕСА_2, власником якої є ОСОБА_4,
виникли внаслідок проведення
відповідачем самочинно з порушенням
будівельних норм іправил
реконструкції належної йому на праві
власності суміжної частини даного
будинку (квартири НОМЕР_2), а тому
стягнуто із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 86568
грн. вартості відновлювального ремонту
належної останній квартири (а.с.5-12).

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Вказаними судовими рішеннями
встановлено, що у 2011 році відповідачем
ОСОБА_5 була проведена капітальна
реконструкція належної йому квартири
НОМЕР_2 шляхом заміни всіх несучих
конструкцій будівлі (стін, фундаментів,
перекриття даху) з надбудовою
мансардного поверху, тобто - шляхом
повного демонтажу частини будинку, яка
відносилася до квартири НОМЕР_2 та
наступної добудови нового цегляного
будинку з мансардою на місці знесеної
частини будинку з примиканням до
частини будинку, яка відноситься до
квартири НОМЕР_1.

Зазначена реконструкція була
здійснена за відсутності будь-якої
проектно-технічної документації,
оскільки робочий проект реконструкції
квартири НОМЕР_2 виготовлений лише у 2012
році, тобто вже після виконання
будівельно-монтажних робіт.

Висновком судової
будівельно-технічної експертизи № О-135
від 17 липня 2013 року було встановлено, що
пошкодження в квартирі позивача
виникли внаслідок самочинної,
здійсненої з порушенням будівельних
норм і правил, реконструкції
відповідачем суміжної квартири НОМЕР_2,
а саме: від додаткових, не передбачених
нормативними вимогами навантажень на
суміжну стіну між квартирами внаслідок
опирання порушеної кроквяної системи
даху через тимчасові стійки; осідання
нового фундаменту реконструйованої
частини будинку з мансардою (квартири
НОМЕР_2) відносно існуючого фундаменту
частини будинку, що відноситься до
квартири НОМЕР_1; закріплення існуючих
дерев'яних балок перекриття квартири
НОМЕР_1 в цегляній кладці
новозбудованої частини будинку -
квартири НОМЕР_2, що є порушенням чинних
будівельних норм і правил. Згідно з
висновком експерта, існуюча дерев'яна
міжквартирна перегородка квартири
НОМЕР_1 через наявність утвореної
порожнини між даною перегородкою та
новозбудованою поруч цегляною стіною
квартири НОМЕР_2 не забезпечує
нормативної теплоізоляції квартири
позивача на ділянці її примикання до
новоствореної стіни квартири НОМЕР_2.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи № О-52
від 23.05.2014 року, проведення робіт з
ліквідації пошкоджень квартири
АДРЕСА_2 із збереженням загальної площі
квартири НОМЕР_1 не є можливим. Загальна
площа квартири АДРЕСА_2 після
проведення ремонтно-будівельних робіт
буде зменшена на 1,1 кв. м.

Згідно із ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2012р. «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України» вказано,
що відповідно до вимог статті 376 ЦК
право на звернення до суду з позовом
про знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості мають
як органи державної влади, так і органи
місцевого самоврядування. У випадках
порушення прав інших осіб право на
звернення до суду належить і таким
особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (стаття 391
ЦК), а також власнику (користувачу)
земельної ділянки, якщо він заперечує
проти визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
(частина четверта статті 376 та стаття 391
ЦК).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Знесення самочинного будівництва є
крайньою мірою і можливе лише тоді,
коли використано всі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності. Знесення
нерухомості, збудованої з істотним
відхиленням від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотним порушенням
будівельних норм і правил (у тому числі
за відсутності проекту), можливе лише
за умови, що неможлива перебудова
нерухомості відповідно до проекту або
відповідно до норм і правил, визначених
державними правилами та санітарними
нормами, або якщо особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від такої перебудови.

Отже, з врахуванням тієї обставини, що
проведення робіт з ліквідації
пошкоджень квартири АДРЕСА_2 із
збереженням загальної площі квартири є
неможливою і після проведення
ремонтно-будівельних робіт площа
квартири буде зменшена на 1,1 кв. м., що
безпосередньо порушуватиме права
позивача, як власника згаданої
квартири, а відповідач ОСОБА_5, як особа,
яка здійснила (здійснює) будівництво,
відмовляється від такої перебудови,
сторони по справі не досягли
домовленості щодо іншого порядку
врегулювання наявного між ними спору, а
тому у зв'язку з цим заявлений ОСОБА_4
позов про знесення реконструйованої
квартири АДРЕСА_1 є підставним і
підлягає до задоволення.

Доводи відповідача і висновки суду про
те, що позивачка захистила своє право у
іншій спосіб, звернувшись із позовом
про відшкодування шкоди, завданої
відповідачем внаслідок самочинної
реконструкції належної йому квартири,
а тому не може вимагати ще й знесення
цієї будівлі, не грунтуються на законі,
оскільки присудження судом
компенсації за завдані відповідачем
збитки, не виключає права позивачки
вимагати усунення перешкод у
користуванні належною їй частиною
жилого будинку. Ці перешкоди полягають
у неможливості збереження жилої площі
в попередньому розмірі в разі зведення
стіни, як це запропоновано першим із
згаданих висновків судової експертизи.
Оскільки відновлення квартири
позивачки в попередніх розмірах без
знесення самочинно реконструйованої
квартири відповідача, що примикає
однією стіною до квартири позивачки,
неможливе, цей об'єкт будівництва
підлягає знесенню.

На підставі наведеного колегія суддів
приходить до висновку, що у зв'язку з
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального права та
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, рішення суду
підлягає відповідно до положень ст. 309
ЦПК України скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову
ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 18 липня 2014 року в даній справі
скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Знести реконструйовану квартиру
АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: