Справа №591/4729/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Міліціанов Р. В.Номер
провадження 22-ц/788/1545/14 Суддя-доповідач -
Криворотенко В. І. Категорія - 27
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

21 серпня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Маслова В. О. , Лузан Л. В. ,

з участю секретаря судового засідання -
Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 23 липня 2014 року

в цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором,

в с т а н
о в и л а:

27 червня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звертаючись з позовом просило стягнути
з відповідача заборгованість за
кредитним договором від 15.08.2007 року в
сумі 11629 грн. 73 коп. з них: 2550,71 грн. -
заборгованість за кредитом, 8049,03 грн.
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 500 грн. - штраф
(фіксована частина), 529,99 - штраф
(процентна складова).

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 23 липня 2014 року позов
задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором №б/н від 15.08.2007
року в розмірі 6546,44 грн., вирішено
питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не
погоджуючись з рішенням суду,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову. Зазначає, що суд першої
інстанції безпідставно не застосував
строк позовної давності, не перевірив
правильність приведених розрахунків
заборгованості.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника позивача та
відповідача ОСОБА_3, дослідивши
матеріали справи, перевіривши рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15 серпня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого останній отримав 2500 грн у
вигляді встановленого ліміту на
платіжну картку зі сплатою 36 % річних на
суму залишку заборгованості за
кредитом.

Але взятих на себе зобов'язань
відповідач не виконав, у зв'язку з чим
станом на 30 травня 2014 року утворилась
заборгованість в сумі 11629 грн. 73 коп. з
них: 2550,71 грн. - заборгованість за
кредитом, 8049,03 грн. заборгованість по
процентам за користування кредитом, 500
грн. - штраф (фіксована частина), 529,99 -
штраф (процентна складова).

Вказані факти з достатньою повнотою
встановлені судом першої інстанції на
підставі належним чином зібраних,
досліджених та оцінених доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції вірно з'ясував
спірні правовідносини, повно, всебічно
встановив обставини, що мають значення
для справи у відповідності з ч.1 ст.212
ЦПК України, дослідив всі наявні докази
в справі та дав їм оцінку, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому їх
дослідженні.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Як вбачається зі змісту заяви
позичальника № SUXRRX08740126 сторони
передбачили умови погашення боргу
частинами (щомісячними платежами), а
отже місцевий суд дійшов
обґрунтованого висновку, що перебіг
позовної давності за вимогами банку
необхідно обчислювати по кожному
простроченому платежу, оскільки саме
після несплати чергового щомісячного
платежу Банк повинен був довідатися
про порушення своїх прав.

З врахуванням викладеного вище
місцевий суд обґрунтовано застосував
строк позовної давності в межах трьох
років, виходячи з дати звернення
позивача з позовною заявою 27 червня 2014
року, стягнув з відповідача на користь
позивача кредитну заборгованість, яка
виникла починаючи з 30 червня 2011 рік,
оскільки зазначена дата є найбільш
наближеною до початку перебігу строку
давності.

При цьому також правильно місцевий суд
зазначив про помилковість тверджень
відповідача щодо застосування строку
позовної давності у зв'язку зі спливом
строку дії картки, оскільки кредитним
договором, укладеним між сторонами,
таких умов не передбачено.

Позивачем надано розрахунок
заборгованості, який є належним та
допустимим доказом у розумінні ст. 57
ЦПК України, відповідно до умов
кредитного договору та ст. 64 ЦПК
України, який не спростовано
відповідачем. Альтернативного
розрахунку або в чому конкретно
полягає невірність розрахунків,
апелянтом не надано. Тому доводи
апеляційної скарги щодо цього
апеляційний суд відхиляє.

Інші доводи апеляційної скарги також
не спростовують висновків суду, так як
вони є необґрунтованими, не можуть
вплинути на вирішення спору по суті та
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

За таких обставин, коли суд ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права
підстав для його зміни чи скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315,
317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в
а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 23 липня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -