АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження 22-6305/14
Головуючий у 1 інстанції: Мазур І.В.
Доповідач: Нежура В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Невідомої Т.О.,
Саліхова В.В.

при секретарі: Меєчко Д.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Святошинського районного суду м. Києва
від 6 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Комунального
підприємства "РЕО-4" про відшкодування
майнової шкоди,

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_1 в січні 2014 року звернулася в суд
із позовом до КП "РЕО-4" про
відшкодування майнової шкоди в розмірі
6 986,00 грн., із яких вартість лінолеуму 66
кв.м. - 3564,00 грн., вартість заміни
покриття 50% від вартості покриття - 1 782,00
грн., вартість ковралінового покриття 14
кв.м. - 840,00 грн., вартість ліквідації
залиття вакуумного сушіння - 800 грн.,
посилаючись на, що 16.10.2013 р. о З,45 год.
відбувся прорив центральної труби ХВП
(стояк) в її квартирі АДРЕСА_1.
Відповідно до її заяви від 16.10.20ІЗ р.
було складено акт про аварійне залиття
квартири, який вона одержала 29.10.2013 р.
Про критичний стан стояка, вона
повідомляла відповідача і просила
провести відповідні ремонтні роботи в
заяві від 27.12.2011 р., яка залишалася без
реагування. Вода під тиском залила три
кімнати, коридор та кухню, рівень води
досягав від 3 до 5 сантиметрів. Вода
також проникла до інших квартир
будинку. Вичерпування та вимочування
води зайняло майже 10 годин. За цей час
вода проникла під лінолеум на
теплоізоляційній основі, який після
цього став непридатним для подальшого
користування. Після звернення до КП
РЕО-4 30.10.2013 р., одержала акт від 11.11.2013 р.,
в якому рекомендують подальше
просушування і відмову від
відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 6 березня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Комунального підприємства "РЕО-4" про
відшкодування майнової шкоди
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
звернулася до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального
права.

В суді апеляційної інстанції
представник апелянта підтримав подану
скаргу, із викладених в ній підстав,
зазначивши зокрема, що він просить
задовольнити його вимоги саме в сумі 5
160,00 грн., і надавши на підтвердження
цьому відповідні докази.

Представники відповідача в судове
засідання не з*явилися, будучи
повідомленими належним чином про час і
місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні
пред*явленого позову, суд першої
інстанції виходив із того, позивачем не
були доведені вимоги щодо розміру та
вартості завданої майнової шкоди. В
тому числі вона просила стягнути
завдану їй шкоду в розмірі 6986 грн., але
при цьому будь-яких доказів на
підтвердження причинного зв'язку між
залиттям та завдання їй шкодою, а саме,
що внаслідок залиття були пошкоджені
лінолеум, ковролінове покриття і вони
потребують заміні суду не надала, як не
надала доказів і на підтвердження
вартості завданої шкоди.

Але погодитися з таким висновком суду в
повній мірі не можна.

Згідно ч. І ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльність
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоду, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Яке роз*яснино в п. 2 постанові Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди", при розгляді
таких справ, суди повинні мати на увазі,
що шкода заподіяна особі або майну
громадянина відшкодовується у повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Як вбачається з матеріалів справи,
16.10.2013 р. о З,45 год. стався прорив
центральної труби холодного
водопостачання в будинку АДРЕСА_1, в
результаті чого була залита кв.
АДРЕСА_1, в якій проживає позивачка .

Згідно акту від 18.10.20 1З р. складеного
комісією у складі працівників КП "РЕО-4",
причиною аварії є порив труби стояка
ХВП в перекритті. Згідно рекомендації
комісії: малі бути здійснено заміна
ділянки трубопроводу через перекриття
в кв. АДРЕСА_1 та квартирі АДРЕСА_2./а.с.6/

Також встановлено, що ще 27.12.2011 р.
позивачка зверталася до ЖЕК-806 з заявою
про незадовільний стан труби холодного
водопостачання, частина якої проходить
через її квартиру АДРЕСА_1, і яка
залишилася без належного реагування
./а.с.7/

З наведеного можна зробити висновок, що
сторони не оспорювали в судовому
засіданні факту того, і протилежне не
було встановлено судом, що залиття
квартири позивачки відбулося з вини
відповідача.

Разом із тим, колегія суддів не може
погодитися із висновком суду щодо
недоведеності позивачем розміру
завданої їй шкоди з огляду на таке.

Частиною 2 статі 1192 ЦК України
встановлено, що розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт
необхідних для відновлення речі.

Надані позивачем на підтвердження свої
вимог рахунок-фактуру №18/10 від 18.10.2013 р.
на суму 800 грн. та видаткова накладну з
TOB "Епіцентр" на покриття для підлоги
ПВХ на загальну суму 3 558,60 грн.
безпідставно не були прийнятті судом
уваги, лише з причини їх не оплати на
час розгляду справи, в якості доказів
розміру понесених збитків, оскільки за
змістом статей 22, 1166, 1192 ЦК України
розмір заданої потерпілому шкоди
визначається не тільки фактично
понесеними витратами на підновлення
пошкодженої речі, а й вартістю робіт
(матеріалів), необхідних для
відновлення цієї речі, тобто тих
витрат, які будуть понесені у
майбутньому.

За таких обставин, посилання суду лише
на не оплату позивачем замовлених
робіт і матеріалів є помилковим, і не
може свідчити про недоведеність
розміру завданої шкоди.

Посилання на складений відповідачем
акт від 11.11.2013 р. за наслідками
повторного огляду квартири позивачки
про те, що покриття підлоги з лінолеуму
не пошкоджено, має місце незначне
зволоження основи лінолеуму, та
рекомендоване прибрати паласи з
підлоги для прискорення висихання
лінолеуму /а.с. 10/, не є доказом
зменшення розміру шкоди, або зміни
номенклатури пошкоджень, оскільки
відповідача не є організацією яка
вправі робити висновки з цього питання
і надавати рекомендації стосовно
шляхів і способів усунення завданих з
її вини пошкоджень майна інших осіб.

Щодо не заявлених позивачем
клопотання про призначення експертизи
на предмет визначення вартості
завданих збитків та вартості
відновлювального ремонту, то це право
позивача, а не обов*язок, і крім іншого,
на думку колегії, у суду було
достатньо інших доказів для
з*ясування розміру завданої шкоди і
без проведення судової експертизи.

При вирішенні цього питання колегія
судів виходила з того, що в суді
апеляційної інстанції представник
позивача (апелянта) уточнив свої вимоги
і просив відшкодувати завдану майнову
шкоду в сумі 5 160, 00 грн.. яка складається
із фактично понесених витрат по
ліквідації наслідків потопу в сумі 800
грн. згідно рахунку-фактури № 1810 від
18.10.2013 р., товарного чеку № 45 від 14.02.2014 р.
на суму 3600 грн. на придбання лінолеуму,
а також видаткової накладної № 183 від
26.03.2014 р. на суму 760 грн. на придбання
килимку (а.с. 37-41).

Колегія судді приймає ці документи в
якості належних доказів на
підтвердження вартості робіт і
матеріалів необхідних для відновлення
пошкодженої квартири позивачки, у
зв*язку із чим ухвалене рішення
підлягає скасуванню і ухваленню нового
про часткове задоволення
пред*явленого позову в сумі 5 160 грн. В
решті рішення слід залишити без змін,
оскільки воно в цій частині по суті не
оскаржувалося.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України,
на користь позивач підлягають
відгодуванню понесені судові витрати
по сплаті судового збору в сумі 229,40
грн.

Враховуючи наведене та керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 6 березня 2014 року в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про відшкодування майнової шкоди
скасувати і ухвалити нове такого
змісту.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства
«РЕО-4» на користь ОСОБА_1 5 160 (п*ять
тисяч сто шістдесят) грн.., 00 коп.
завданої майнової шкоди та 229 (двісті
двадцять дев*ять),40 грн. сплаченого
судового збору.

В решті залишити рішення без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: