АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/9393/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Кириленко
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27 серпня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 13 червня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа Служба у справах дітей
Києво-Святошинського району Київської
області, про позбавлення батьківських
прав

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року позивач звернулася в
суд із позовом до відповідача про
позбавлення батьківських прав.

В мотивування вимог посилалася на те,
що в 1999 році між нею та відповідачем
укладено шлюб, який розірвано в 2005 році.
Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначала, що відповідач ухиляється
від своїх обов'язків по вихованню
дитини, не цікавиться її життям,
здоров'ям, матеріально не забезпечує.
Крім того, його заборгованість по
сплаті аліментів, станом на 01.10.2013 року
становить 43 472,98 грн.

Враховуючи наведене, просила суд
позбавити ОСОБА_3 батьківських прав
відносно малолітньої дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 13 червня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове про задоволення позову.

Зазначає, що судом не взято до уваги
наявність заборгованості по сплаті
аліментів в розмірі понад 44000 грн., факт
відмови відповідача надавати
матеріальну допомогу донці,
забезпечувати її життєво необхідними
речами. Судом необґрунтовано не взято
до уваги висновок служби у справах
дітей, прокурора, письмову заяву дитини
про те, що вона не бажає спілкуватися з
відповідачем та довідку зі школи в якій
зазначено, що батько за весь період
навчання не цікавився її навчанням, не
був присутній на батьківських зборах,
усунувся від участі у вихованні та
утриманні дитини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"являлися в судові засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
їх недоведеності та необґрунтованості.

Проте з таким висновком суду
погодитися неможливо з огляду на таке.

Судом встановлено, що сторони
перебували у шлюбі з 1999 року по 21 квітня
2005 року, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народилася донька ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1, виданим
Відділом реєстрації актів цивільного
стану Октябрського райвиконкому 21
серпня 2000 року (а.с.9,10).

Сторонами не заперечується, що дитина
сторін у справі, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
проживає з матір'ю та знаходиться на
повному її утриманні.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
30.10.2012 року відмовлено в позові
заступника прокурора
Києво-Святошинського району Київської
області в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про позбавлення
батьківських прав (а.с.25-27).

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 13.12.2012 року зазначене
рішення в частині відмови в позові про
позбавлення батьківських прав ОСОБА_3
відносно ОСОБА_4 залишено без змін (а.с.
54-57).

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Україною 27 лютого 1991
року, дата набуття чинності для України
27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питанням
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону
дитини» передбачено, що на кожного з
батьків покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки, або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов»язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров»я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей ,
поважати гідність дитини, готувати п до
самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.150 СК України батьки
зобов»язані піклуватися про здоров»я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, забезпечити
здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, готувати її до
самостійного життя.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу
України мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вона, він ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини,
жорстоко поводяться з дитиною.

Пунктами 15,16 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 30.03.2007 року
№3 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
передбачено, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Звертаючись до суду з даним позовом
ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідач
усунувся від виконання батьківських
обов'язків, не спілкується з донькою та
не надає допомогу на її утримання, не
змінив свого ставлення до дитини і
після по попереднього рішення суду,
яким відмовлено в задоволені позову
про позбавлення його батьківських
прав. На підтвердження цього надала ряд
письмових доказів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходив з того, що відповідач змінив
своє ставлення до дитини, оскільки
почав сплачувати аліменти по 300 грн.
щомісячно після ухвалення 30 жовтня 2012
року Києво-Святошинським районним
судом Київської області рішення про
відмову в задоволені позову про
позбавлення його батьківських прав.

Крім того, суд виходив з того, що
позбавлення батьківських прав в силу
ст. 166 СК України є виключною мірою.

В силу ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтуєтьс на
всебічному, повному, об»активному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності.

В матеріалах справи (а.с.25-27) наявне
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 30
жовтня 2012 року за позовом прокурора
Києво-Святошинського району Київської
області в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про позбавлення батьківських справ,
яким встановлено, що батько не
спілкувався з дитиною, не звертався ні
в які установи з заявами, що йому
чиняться перешкоди у спілкуванні з
дитиною, проте суд дійшов висновку, що
батько виявляє бажання в подальшому
брати участь у вихованні дитини і
дійшов висновку про передчасність
прийняття рішення про позбавлення його
батьківських прав.

З даним позовом про позбавлення
відповідача батьківських прав в суд
звернулася мати дитини 12 березня 2014
року. Зазначала, що нічого не змінилося
у ставленні батька до дитини, він лише
почав сплачувати аліменти в розмірі 300
грн. Життям дитини не цікавиться, не
вжив жодних заходів до спілкування з
донькою.

Згідно довідки ДНЗ №717 від 12.04.2012 року
до дошкільного навчального закладу
дитину влаштовувала, приводила та
забирала постійно мати. Біологічний
батько дитини за весь час перебування
її в садочку не з'являвся, життям дитини
не цікавився (а.с.17).

З характеристики від 2012 року, 08.04.2013
року спеціалізованої школи №85 за час
навчання дитини у школі батько жодного
разу не приходив до школи, не цікавився
успіхами дитини, не відвідував
батьківські збори (а.с.18,19).

У своїй заяві начальнику служби у
справах дітей та сім'ї
Києво-Святошинської
райдержадміністрації № 352 від 11.12.2013
року ОСОБА_4 зазначила, що її батько
-ОСОБА_3 з нею не спілкується про неї не
дбає, не приймає участі у її вихованні
та матеріально не допомагає (а.с.58).

Колегією суддів задоволено клопотання
та надано можливість ОСОБА_4 висловити
свою думку, щодо позбавлення
відповідача батьківських прав.

В судовому засіданні ОСОБА_4 в
присутності представника органу опіки
та піклування пояснила, що протягом 9
років батько з нею не спілкується. Вона
взагалі його не знає. Її вихованням,
утриманням займається вітчим. З ним у
неї склалися добрі стосунки. Зараз
вона є ученицею 9 класу і усвідомлює те,
що відбувається, підтримує ці позовні
вимоги, оскільки розуміє, що саме
батько не бажає з нею підтримувати
будь-яких стосунків і ніхто йому не
чинив жодних перепон у спілкуванні з
нею.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду м. Києва від 12.11.2013 року
зменшено розмір аліментів, що
стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
на утримання доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1/4 до 1/6 частини усіх
видів заробітку, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку у зв'язку з
наявністю на утриманні ОСОБА_3
малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4
року та непрацездатної дружини (а.с.
32-33).

Згідно довідки розрахунку
заборгованості по аліментах ОСОБА_3,
відповідач протягом 2013-2014 року
сплачував аліменти на утримання доньки
ОСОБА_4 по 300 грн. щомісячно (а.с.13,48).
Заборгованість по аліментах, станом на
01.03.2014 року в твердій грошовій сумі
складає 44523,38 грн.

Питання участі батька у вихованні
дитини було предметом розгляду органу
опіки та піклування.

За висновком Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області від 12.02.2014 року
орган опіки та піклування вважає за
доцільне позбавити батьківських прав
ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 35-36).

В суді першої інстанції ОСОБА_3
не надав жодного доказу на
підтвердження того, що після набуття
попереднім рішенням законної сили, він
зробив висновок і приймав міри до
відновлення відношень з дитиною,
піклувався про неї.

Доводи відповідача і в цьому судовому
засіданні зводились до того, що він
бажає спілкування з дитиною.

Сам факт сплати аліментів за рішення
суду в незначному розмірі, не свідчить
про наміри ОСОБА_3 приймати участь у
вихованні дитини, опікуватися нею.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3
пояснив, що дійсно довгий час не
підтримує стосунки з дитиною, має іншу
сім»ю. Зазначив, що якщо донька
висловить своє бажання на позбавлення
його батьківських прав, він не буде
заперечувати проти задоволення даного
позову. Колегія суддів оголосила в
справі перерву та надала час
відповідачу для спілкування з дитиною.

20.08.2014 року на адресу суду надійшла
заява відповідача про визнання
позовних вимог та прохання закінчити
розгляд справи без його участі.

Враховуючи те, що матеріалами справи
підтверджується відсутність належної
уваги дитині з боку батька, небажання
відповідача займатися вихованням
дитини та її матеріально
забезпечувати, спілкуватися з нею
протягом останніх 9 років, а також
визнання позову відповідачем, колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність скасування рішення суду
та ухвалення нового про задоволення
позову в повному обсязі.

Крім того, у відповідності до вимог ст.88
ЦПК України, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню судовий
збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись п.п.15,16 Постанови Пленуму ВСУ
від 30.03.2007 року № 7 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав", ст.ст. 150, 157, 164, 165 СК
України, ст.ст. 88,174,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 13 червня 2014 року скасувати
та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав
відносно малолітньої дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243,60
грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :