АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/5185/14-ц Головуючий у 1-й
інстанції Ромазан В.В. Провадження №
22-ц/789/1014/14 Доповідач - Загорський
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 р. Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Хома М. В., Козак І. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

за участі представника комунального
підприємства "Тернопільводоканал" -
Завацького Вячеслава Михайловича та
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою
комунального підприємства
"Тернопільводоканал" на рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 21 липня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до комунального підприємства
"Тернопільводоканал" про захист прав
споживача, визнання договору
укладеним,-

ВСТАНОВИЛА:

02.04.2014 року ОСОБА_2 звернувся з
вказаним позовом. Вимоги аргументовано
тим, що він отримує послуги з
централізованого водопостачання і
водовідведення від КП
"Тернопільводоканал" (далі
підприємство). 15.07.2013 року він звертався
до підприємства про укладення договору
з надання послуг з централізованого
водопостачання і водовідведення, але
підприємство ухиляється від укладення
договору на умовах типового
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 21.07.2005 року №630,
що є порушенням його прав як споживача,
оскільки відносини між сторонами у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 21.07.2014 року
позов задоволено і визнано укладеним
договір між ОСОБА_2 та КП
"Тернопільводоканал" про надання
послуг з постачання холодної води і
водовідведення .

В апеляційній скарзі апелянт
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права. Вказує, що при
ухваленні рішення судом не враховано
вимоги ст. 638 ЦК України і ст. 26 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги".

Зазначає про відсутність
документів в підтвердження законності
підключення ОСОБА_2 до
централізованого водопостачання, що
істотні умови договору з
водопостачання і водовідведення
погоджені сторонами не були.

Вказує про неподання доказів
ОСОБА_2 в підтвердження права власності
на будинок, що є підставою для
скасування рішення суду, оскільки
договір має бути укладеним з власником
будинку - ст. 19 Закону України "Про питну
воду і питне водопостачання".

Звертає увагу, що позивачем
змінено предмет позову після початку
розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представник
підприємства апеляційну скаргу
підтримав і навів доводи аналогічні
викладеним в скарзі. Вказав, що ОСОБА_2
не виконав необхідних технічних умов
які передують укладенню договору, що
він не є власником будинку, а договір
відповідно до ст. 19 Закону України "Про
питну воду і питне водопостачання" може
бути укладеним тільки з власником
будинку.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу
заперечив, вказував, що сторони не
узгодили всіх істотних умов договору.
Зазначив, що власником будинку був його
покійний батько - ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, але він не оформив свої
спадкові права через відсутність
коштів.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення, дослідивши матеріали справи
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що між
сторонами виникли договірні відносини
з водопостачання і водовідведення,
позивач тривалий час отримує і оплачує
надані йому послуги, але відповідач
безпідставно ухиляється від укладення
договору .

З висновком суду погодитись не
можна, оскільки він суперечить вимогам
закону та не грунтується на матеріалах
справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення
зазначеним вимогам не відповідає.

15.07.2013 року ОСОБА_2 та інші
мешканці с. Великі Гаї звернулися із
письмовим зверненням до підприємства з
пропозицією укласти з ними договори із
централізованого водопостачання і
водовідведення до належних їм будинків
(а.с. 35).

Розглянувши колективне звернення
підприємство 19.08.2013 року у відповіді за
№1952/13 повідомило про готовність
укласти договори з водопостачанні і
водовідведення, за умови дотримання
заявниками вимог чинного
законодавства України (а.с. 38).

Станом на 21.07.2014 року договір із
ОСОБА_2 не укладено.

Як встановлено рішенням
апеляційного суду Тернопільської
області від 15.11.2013 року послуги
водопостачання будинку по АДРЕСА_1, де
зареєстрований ОСОБА_2 надавалися на
підставі договору про постачання води
№16110 від 29.09.2005 року, укладеного з
батьком позивача - ОСОБА_3 (а.с. 39-43).

КП «Тернопільводоканал»
встановлено порядок, відповідно до
якого укладенню договору про надання
послуг передує видача особі, яка має
намір користуватися послугами
підприємства, технічних умов.

12.09.2012 року позивач подав заяву,
відповідно до якої зобов'язався
оплатити весь об'єм скинутих стоків з
моменту введення в експлуатацію КНС №
4, виготовити усю необхідну
документацію на мережу водовідведення.

Закон України «Про
житлово-комунальні послуги» (далі -
Закон) визначає основні засади
організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для
висновку, що він належить до
нормативного акта спеціальної дії,
який регулює відносини, що виникають
між виробниками, виконавцями,
споживачами у процесі створення,
надання та споживання
житлово-комунальних послуг.

Ст. 4 Закону передбачає, що
законодавство України у сфері
житлово-комунальних послуг, крім цього
Закону, базується на Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства та
інших нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

Судом першої інстанції не
враховано вищенаведеного і залишено
поза увагою вимоги ст. 19 Закону України
"Про питну воду та питне
водопостачання" відповідно до яких
Договір про надання послуг з
питного водопостачання укладається
безпосередньо між підприємством
питного водопостачання або
уповноваженою ним юридичною чи
фізичною особою і власником будинку.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є: власник,
споживач, виконавець, виробник.

У ст. 1 зазначеного Закону вказано,
що власник приміщення, будинку,
споруди, житлового комплексу або
комплексу будинків і споруд (далі -
власник) - фізична або юридична особа,
якій належить право володіння,
користування та розпоряджання
приміщенням, будинком, спорудою,
житловим комплексом або комплексом
будинків і споруд, зареєстроване у
встановленому законом порядку.

В матерілах справи відсутні
докази, що ОСОБА_2 є власником будинку
по АДРЕСА_1, не підтверджено ОСОБА_2
своїх майнових прав на вказаний
будинок і в ході апеляційного розгляду.

Зміст типового договору про
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення вимагає
визначення правової підстави на якій
особа яка бажає укласти договір
користується будинком.

У поданому зразку договору про
постачання холодної води і
водовідведення ОСОБА_2 вказує, що він є
користувачем будинку, однак не вказано
правової підстави на якій ОСОБА_2
користується будинком (а.с. 21-29).

Чинне законодавство в сфері
житлово-комунальних послуг не містить
поняття користувач будинку, а відтак
право користувача будинку на укладення
договорів не передбачено.

В судовому засіданні ОСОБА_2
вказував, що він є єдиним спадкоємцем
будинку після смерті ОСОБА_3 -
ІНФОРМАЦІЯ_1, однак не представив
доказів в підтвердження вказаного.

Як встановлено у рішенні
апеляційного суду Тернопільської
області від 15.11.2013 року договір про
постачання води №16110 від 29.09.2005 року був
укладений з ОСОБА_3 (а.с. 39-43).

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 15.11.2013 року
встановлено, що 13.04.2012 року виявлено
самовільне підключення каналізаційних
мереж від приватних будинків з вулиць
Підлісна Верхня, Підлісна Нижня та
Фестивальна до каналізаційної мережі
протитуберкульозного диспансеру.

Стічні води від будинковолодіння
де проживає ОСОБА_5 через мережу
вуличної каналізації також скидаються
до комунальної каналізаційної мережі.

12.09.2012 року ОСОБА_2 подав заяву,
відповідно до якої зобов'язався
оплатити весь об'єм скинутих стоків з
моменту введення в експлуатацію КНС №4
і виготовити усю необхідну
документацію на мережу водовідведення.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом першої інстанції не
враховано, що відповідно до п. 4.1
розділу 4 Наказу Міністерство з питань
житлово-комунального господарства
України, від 27.06.2008, № 190 "Про
затвердження Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України" для приєднання до систем
централізованого водопостачання та
водовідведення замовнику таких послуг
надаються технічні умови.

У вищевказаному рішенні
апеляційного суду зазначено, що ОСОБА_2
відмовився виконати вимоги технічних
умов.

Матеріали справи не містять
доказів про часткове або повне
виконання технічних умов необхідних
для приєднання до системи
централізованого водопостачання і
водовідведення і на момент розгляду
справи в апеляційному суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК
України правочин між фізичною і
юридичною особами належить вчиняти у
письмовій формі, за виключенням
випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього
Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони
в належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України). Інші випадки визнання
договору укладеним зазначені у ст. ст.
642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України
передбачає, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Хоча колегією суддів
апеляційного суду надавався за
клопотанням сторін строк для укладення
мирової угоди, сторони не досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

Враховуючи, що сторонами не
узгодженні істотні умови договору,
вимоги ст. 638 ЦК України, ст. 19 Закону
України "Про питну воду та питне
водопостачання" колегія суддів прийшла
до переконання, що відсутні правові
підстави визнання договору з надання
послуг з централізованого
водопостачання і водовідведення
укладеним.

Вирішуючи спір, суд не дотримався
встановленого ст. 212 ЦПК України
принципу оцінки доказів, відповідно до
якого суд на підставі всебічного,
повного й об'єктивного розгляду
обставин справи аналізує і оцінює
докази як кожен окремо, так і в їх
сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і
протиріччі, і ця оцінка повинна
спрямовуватися на встановлення
достовірності чи відсутності обставин,
які обґрунтовують доводи і заперечення
сторін; у достатньому обсязі не
визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню; суд не з'ясував
усіх обставин справи та не надав їм
належної правової оцінки, хоча їх
з'ясування має суттєве значення для
правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 309, 315,
316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу комунального
підприємства "Тернопільводоканал"
задовольнити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 21 липня 2014 року
скасувати і ухвалити нове, яким в
позові ОСОБА_2 про захист прав
споживача, визнання договору укладеним
- відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку шляхом подачі
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.О. Загорський