АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4902/14
Головуючий 1 інстанції
Доповідач: Овсяннікова А.І
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Сащенко
І.С.

при секретарі - Нестерцової І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 в особі його
представника ОСОБА_2 на рішення
Червонозаводського районного суду
міста Харкова від 15 травня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 , Відділу громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Червонозаводського району міста
Харкова про визнання особи такою, що
втратила право користування квартирою
в порядку спадкування за законом,
зняття з реєстраційного обліку та
виселення, усунення перешкод, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 ,
Відділу громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Червонозаводського району міста
Харкова про визнання особи такою, що
втратила право користування квартирою
в порядку спадкування за законом,
зняття з реєстраційного обліку та
виселення, усунення перешкод.

В обґрунтування позову вказав, що за
договором дарування від 14 вересня 2002
року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8,
ОСОБА_4 подарували, а він прийняв у дар
5:6 частин квартири АДРЕСА_1.

Цей договір був зареєстрований в КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації», про що свідчить витяг
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно №5151188 від 21 жовтня 2004
року.

Його брат ОСОБА_1, незважаючи на те, що
він не мешкає в належній йому за
договором дарування квартирі більше
ніж 10 років і, обґрунтовуючи тим, що він
прописаний за даною адресою,
самовільно встановив замок на одну з
кімнат, заявивши при цьому, що там буде
мешкати його син ОСОБА_4

ОСОБА_4 ніколи не був членом його
родини та ніякої згоди на його вселення
він не давав.

Враховуючи те, що з вересня 2004 року по
наступний час відповідачи не проживали
у належній йому квартирі, не сплачували
комунальні платежі, їх речей у квартирі
не знаходилось та вони не отримували
поштову кореспонденцію, тобто, були
відсутні за адресою своєї реєстрації
понад строків, встановлених Житловим
кодексом УРСР та Цивільним кодексом
України, вважає, що це є достатньою
підставою для втрати ними права на
користування частиною квартири
АДРЕСА_1, яка належить йому на праві
приватної власності.

З урахуванням уточнень, просить суд
визнати відповідачів такими, що
втратили право користування частиною
квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на
праві приватної власності за договором
дарування від 14 вересня 2002 року;
зобов'язати Відділ громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Червонозаводського району м. Харкова
зняти з реєстрації відповідачів;
виселити їх з квартири; зобов'язати
відповідачів не чинити йому перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження власністю, а саме
квартирою АДРЕСА_1.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні
проти позову заперечував, пояснив, що
коли укладали договір дарування,
домовлялись, що вони будуть мешкати в
спірній квартирі. Він мешкає в цій
квартирі, інколи відлучається по
роботі. В квартирі знаходиться
побутова техніка, яку він купляв.

Договір дарування укладали
добровільно, даний договір не
оскаржували, будинок по АДРЕСА_2
продали.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
проти позову заперечував. Пояснив, що
мешкає у спірній квартирі з 1983 року. Був
зареєстрований АДРЕСА_2, однак мешкав у
цій квартирі.

Представник відповідача Відділу
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Червонозаводського
району м. Харкова у судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином.

Рішенням Червонозаводського районного
суду міста Харкова від 15 травня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково.

Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити
перешкод ОСОБА_1 у здійсненні права
користування та розпорядження
власністю, а саме, квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні інших вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 витрати по сплаті судового
збору в сумі 28,68 грн., по 14,34 грн. з
кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі
свого представника ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та постановити
нове рішення про задоволення позовних
вимог, оскільки судом порушені норми
матеріального та процесуального права,
судом не взяті до уваги усі обставини
по справі.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення з'явившихся осіб,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1 суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з тих вимог, що
відповідачи проживають в спірній
квартирі і підстав для визнання їх
такими, що втратили право користування
житлом або для їх виселення не
вбачається .

Як встановлено судом і підтверджується
матеріалами справи згідно договору
дарування від 14 вересня 2002 року ОСОБА_1
належить на праві власності квартира
АДРЕСА_1.

З 15 квітня 2003 року в квартирі
зареєстрований ОСОБА_1; з 25 травня 2003
року зареєстрований ОСОБА_4

Відповідно до вимог ст. ст. 71,156 ЖК
України при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад
шість місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. На вселення до батьків
їх неповнолітніх дітей згоди
власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири)
зобов'язані дбайливо ставитися до
жилого будинку (квартири). Повнолітні
члени сім'ї власника зобов'язані брати
участь у витратах по утриманню будинку
(квартири) і придомової території та
проведенню ремонту. Спори між
власником та членами його сім'ї про
розмір участі в витратах вирішуються
в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього
Кодексу. Припинення сімейних відносин
з власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

В суді першої інстанції позивач ОСОБА_1
зазначав, що відповідачи не проживали в
квартирі 2-3 роки; квартплату не
оплачують; існує заборгованість по
оплаті комунальних платежів; їх речей в
квартирі немає.

В суді апеляційної інстанції
відповідач ОСОБА_1 пояснив, що це
трьохкімнатна квартира. До 2012 року в
квартирі проживала їх мати та займала
одну кімнату; другу кімнату здавали, а
третю займали вони з сином.

Не заперечує, що інколи по 2-3 місяці
вони не проживали , оскільки
знаходились у відрядженні : вони як
приватні підприємці займаються
виставковою діяльністю.

Однак, за квартиру платила і мати, і
вони; заборгованості немає.

Іншого житла вони не мають.

З наданих матеріалів вбачається і
підтверджується поясненнями
представника позивача, що квартплата
оплачується у повному обсязі за всіх.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_9
пояснив, що бачив відповідачів в
квартирі переважно у денний час; чи є їх
речі в квартирі - не знає.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили, що
відповідачі постійно проживають в
спірній квартирі.

Отже, беззаперечних доказів , що
відповідачі понад шість місяців без
поважних причин у квартирі не
проживають; житлом не цікавляться; їх
речей в квартирі немає - позивачем не
надано.

Доводи позивача , що відповідачи не є
членами його сім'ї, оскільки однією
сім'єю з ними ніколи не проживав, що
також , на його думку , є підставою для
їх виселення - безпідставні.

З наданої довідки щодо реєстрації осіб
в квартирі не вбачається, що
відповідачі є тимчасовими мешканцями.

Сторонами не заперечується, що вони
всі, у тому числі і їх батьки, були
співвласниками цієї квартири; що вони
подарували позивачу належні їм
частини; до 2012 року в квартирі
проживала мати сторін.

За таких обставин вважати, що
відповідачи є тимчасовими мешканцями -
не можна.

Рішення суду ухвалено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права; доводи апеляційної скарги
висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315,317,319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його
представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду міста Харкова від 15 травня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення , однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: