АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3499/14
Головуючий1 інстанції -
Справа № 639/9632/13-ц
Доповідач - Овсяннікова
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Сащенко
І.С.

при секретарі - Нестерцової І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого
районного суду міста Харкова від 26
березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_4 про
визнання договору позики та договору
дарування удаваними та визнання їх
недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа:
приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_4 про
визнання договору позики та договору
дарування удаваними та визнання їх
недійсними.

В обґрунтування позову вказав, що 30
вересня 2011 року він уклав з ОСОБА_3
договір дарування 40:100 частин
комунальної квартири АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом .

Того ж дня він уклав з ОСОБА_3 договір
позики, посвідчений приватним
нотаріусом, перед укладенням якого
відповідач висунув йому умову, що він
позичає грошові кошти позивачеві
тільки на підставі укладення останнім
договору дарування 40:100 частин
комунальної квартири АДРЕСА_1.

Він погодився з вказаними умовами, але
попередив відповідача, що повернути
борг за позику він може тільки з
продажу вищезазначених 40:100 частин
комунальної квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 запевнив його, що він порядна
людина, приватний нотаріус ОСОБА_4 його
давня знайома і він як власник набутої
на підставі договору дарування спірної
нерухомості самостійно продасть
вказану кімнату та з суми продажу
вирахує тільки кошти позики, а
остаточну суму поверне йому, про що
ОСОБА_3 була складена розписка.

Вважає договір дарування і договір
позики удаваними, оскільки з 30 вересня
2011 року по 2013 рік ОСОБА_3 як
позикодавець ні одного разу не
намагався стягувати з ОСОБА_2 кошти в
погашення суми позики у розмірі 140
доларів США щомісячно до 25 березня 2012
року , а позивач, як позичальник не
намагався виконувати вказані
зобов'язання за договором позики.

Вважає, що розписка ОСОБА_3 свідчить про
прихованість укладених договорів
дарування і позики , їх удаваність.

Окрім того, 26 вересня 2011 року йому була
призначена 1 -а група інвалідності
група «А» психо-неневрологічного
захворювання, що відноситься до важких
груп інвалідності.

30 вересня 2011 року при укладанні
договорів дарування і позики він не
повідомив ані нотаріуса, ані ОСОБА_3 про
те , що має таку групу інвалідності.

Таким чином, він під впливом важкої
хвороби на момент укладення спірних
договорів не міг усвідомлювати правові
наслідки вказаних правочинів та
правові наслідки удаваності договору
позики, у зв'язку з чим і звернувся до
суду з вказаним позовом.

Просив визнати договір позики та
договір дарування удаваними та визнати
їх недійсними.

Позивач у судове засідання не з'явився,
надав заяву про розгляд справи за його
відсутності ( а.с. 188 том 1).

Належним чином повідомлена
представник позивача ОСОБА_6 у судове
засідання також не з'явилась.

Представник відповідача ОСОБА_7. у
судовому засіданні проти позову
заперечував , посилаючись на його
необґрунтованість та пояснив, що 30
вересня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
укладені договір позики №901 та договір
дарування № 898 40:100 частин комунальної
квартири АДРЕСА_1, які посвідчені
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4

Посилання ОСОБА_2 на важкі обставини,
безвихідний стан на момент укладення
вказаних договорів є неправдивими та
такими, що спростовують самі себе,
оскільки він особисто та в особі свого
представника ОСОБА_6 збирався продати
належні йому 40:100 частин комунальної
квартири АДРЕСА_1 та отримати грошові
кошти.

В уточненому позові ОСОБА_2 зазначає, що
він намагався це зробити вже після
того, як право власності за договором
дарування від 30 вересня 2011 року
перейшло до ОСОБА_3

Представник відповідача зазначив, що
позивачеві ніщо не перешкоджало
замість укладення оспорюваних
договорів укласти з будь-якої іншою
фізичною або юридичною особою
кредитний договір та в його
забезпечення договір іпотеки, однак
ОСОБА_2 , маючи безліч альтернативних
варіантів вибору способу отримання
грошових коштів, уклав спірні договори
з ОСОБА_3

Відповідач позичив ОСОБА_2 грошові
кошти без нарахування відсотків, не
маючи мету отримання будь-якого
прибутку.

ОСОБА_3 повірив позивачеві, що гроші
потрібні йому на лікування, і позивач
добровільно в якості подяки подарував
відповідачеві 40:100 частин комунальної
квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 не відмовлявся від досягнутих
домовленостей і не звертався до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_2 коштів
за договором позики навіть після
спливу терміну виплат 30 березня 2012
року, хоча до теперішнього часу грошові
кошти за договором позики від 30 вересня
2011 року йому не повернуто. І тільки
після того, як відповідачу стало відомо
про чергове звернення ОСОБА_2 до суду,
він був змушений відступитися від
своїх життєвих принципів та звернутися
22.10.2013 року до Жовтневого районного
суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики.

Третя особа приватний нотаріус ХМНО
ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилась.
Подала суду заяву, в якій просила
розглядати справу за її відсутності, в
письмових запереченнях зазначила, що 30
вересня 2011 року нею був посвідчений
договір дарування 40:100 частин
комунальної квартири АДРЕСА_1 за
реєстром №898, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

За посвідченням вказаного договору
ОСОБА_2 звернувся особисто, пред'явивши
паспорт громадянина України,
реєстраційний номер облікової картки
платника податку, правовстановлюючі
документи на 40:100 частин комунальної
квартири на своє ім'я.

Попередньо ознайомлений із загальними
вимогами, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, підтвердивши,
що усвідомлює значення своїх дій та
вільне волевиявлення, прочитавши текст
договору уголос, погодившись зі
змістом договору дарування , підписав
його власноручно. Про важкі обставини,
безвихідний стан ОСОБА_2 нотаріусу не
заявляв.

Нотаріусом перевірено паспорт
громадянина України, в якому на момент
посвідчення договору дарування: на 30
вересня 2011 року відмітка про
недієздатність особи була відсутня.

При спілкуванні зі сторонами договору
сумнівів щодо обсягу дієздатності
хворобливого стану фізичних осіб
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно главі 4
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, не виявлено.

В той же день нею був посвідчений
договір позики грошових коштів між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у сумі 34937, 00 грн., з
поверненням позичених грошових коштів
не пізніше 30 березня 2012 року.

Умови договору позики визначалися
сторонами самостійно, не було висунуто
а ні в усній формі, ні в письмовій
ніяких додаткових умов, не прописаних у
вищевказаному договорі позики.
Вищевказаний договір не мав ознак
удаваного договору.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Харкова від 26 березня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та постановити
нове про поновлення судового розгляду
з наданням можливості йому
скористатися процесуальними правами у
вигляді професійної правової допомоги,
оскільки висновки суду не
відповідають обставинам справи та
наданим доказам, судом при ухваленні
рішення порушені норми матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення з'явившихся осіб,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
вважає, що скарга підлягає задоволенню
частково.

Як встановлено судом і підтверджується
матеріалами справи квартира АДРЕСА_1 в
місті Харкові належала на праві
власності в 40:100 частинах ОСОБА_2 та 60:100
частин ОСОБА_8

30 вересня 2011 року ОСОБА_2 подарував
ОСОБА_3 належні йому 40:100 частин цієї
квартири.

Договір посвідчено приватним
нотаріусом ОСОБА_4 та внесено в книгу
реєстрації нотаріальних дій за № 898.

В цей же день 30 вересня 2011 року цим же
приватним нотаріусом ОСОБА_4
посвідчено договір позики, згідно умов
якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняв
позику у сумі 34 937 грн., що є
еквівалентом 4 340 доларів США та
зобов'язався повернути позику у строк
до 30 березня 2012 року; договір
зареєстровано в реєстрі за № 901.

Відповідно до вимог ст. ст. 202 ч.1,203; 215 ч.1;
235; 717 ЦК України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який
сторони насправді вчинили.

За договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Як зазначає ОСОБА_2 йому вкрай були
потрібні кошти на лікування і він за
об'явою знайшов ОСОБА_3, який є для нього
зовсім чужою людиною.

ОСОБА_3 погодився дати йому кошти , але
при оформленні договору дарування
нерухомості.

Оскільки йому належить тільки частина
квартири (40:100 частин), то оформити
договір купівлі - продажу вони не могли
без згоди іншого співвласника - ОСОБА_8,
а тому і уклали договір дарування.

Пояснення ОСОБА_3, що він дав кошти
ОСОБА_2 дійсно на лікування, а ОСОБА_2 у
якості подяки за це сам вирішив
подарувати належну йому нерухомість
судом не приймається.

З порядку реєстрації нотаріальних дій
вбачається, що першим вчинено договір
дарування (реєстровий № 898), а вже потім
- договір позики (реєстровий № 901).

40:100 частин квартири є єдиним місцем
проживання та власності ОСОБА_2 -
інваліда І групи.

Отримання ним у борг суми з укладенням
договору дарування , тобто, він винен
ОСОБА_3 кошти та ще й позбавляється
єдиної власності, передавши її
безоплатно зовсім чужій для нього
людині не відповідає його вільному
волевиявленню, а тому договір
дарування слід визнати недійсним.

Посилання ОСОБА_2, що у нього не було
волевиявлення на дарування частини
квартири, а він довірився ОСОБА_3, який
обіцяв у наступному продати цю частину
квартири та повернути собі кошти ,
передані ним ОСОБА_2 у позику, а залишок
від продажу передати ОСОБА_2,
підтверджується і текстом розписки
ОСОБА_3 від 26 січня 2012 року.

За таких обставин договір дарування40:100
частин квартири є недійсним .

Що стосується позову у частині
визнання недійсним договору позики, то
позов в цій частині задоволенню не
підлягає.

Відповідно до вимог ст. ст. 1046,1047 ч.1 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або
інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку
ж кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

Договір позики посвідчений
нотаріально на суму 34 937 грн. з
зазначенням , що це є еквівалент 4 340
доларів США.

В п.2 договору зазначено, що сторони
підтверджують факт передачі суми
позики, яка відбулася під час
оформлення цього договору.

Представник позивача в суді
апеляційної інстанції не заперечує, що
кошти ОСОБА_2 отримав , хоча і зазначає,
що фактично він отримав тільки 2 000
доларів США.

За таких обставин підстав для визнання
недійсним договору позики не
вбачається.

Безпідставне посилання ОСОБА_6, що
ОСОБА_2 не розумів значення своїх дій,
оскільки в силу свого захворювання є ,
по суті , недієздатним.

Данних, що ОСОБА_2 на час укладення
договорів - на 30 вересня 2011 року . був
недієздатним, позивачем не надано.

За таких обставин рішення суду в
частині визнання недійсним договору
дарування підлягає скасуванню з
відмовою в задоволенні позову в цій
частині.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 313, 316,317,319
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Харкова від 26 березня 2014 року в
частині відмови в задоволенні позову
ОСОБА_2 про визнання договору дарування
удаваним та визнання його недійсним -
скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати договір дарування, укладений 30
вересня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
40:100 частин квартири АДРЕСА_2.

В іншій частині рішення суду залишити
без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення , однак може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: