АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/9466/2014 Головуючий
у 1 - й інстанції: Неганова Н.В.
Доповідач: Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду
місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Музичко С.Г.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на рішення Подільського
районного суду м. Києва від 29 квітня 2014
року в цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 29 квітня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання
шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
зареєстрований 18.10.2007 року Відділом
реєстрації актів цивільного стану
Васильківського міськрайонного
управління юстиції Київської області,
актовий запис №444.

Визначено, що неповнолітній син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 залишиться проживати з
матір'ю. Залишено відповідачці
прізвище «ОСОБА_3».

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
відповідач ОСОБА_3 звернулась з
апеляційною скаргою, в якій просила
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 29 квітня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду ухвалене при неповному
з'ясуванні всіх обставин справи.
Посилається на те, що під час розгляду
даної справи в суді 1-ї інстанції вона
дійсно подала до суду нотаріально
посвідчену заяву про визнання позову.
Підставою для подання даної заяви
стала усна домовленість між нею та
відповідачем, за умовами якої ОСОБА_4
зобов'язувався передати їй майно та
брати участь у матеріальному
забезпеченні її та їх малолітньої
дитини. Проте, позивачем усні
домовленості не виконуються, а тому
вона відмовляється від заяви про
визнання позову та недоведеними
зазначені у рішенні суду обставини про
те, що спільне життя і збереження шлюбу
сторін суперечило б їх інтересам та
інтересам їх неповнолітньої дитини.

В судове засідання сторони повторно
не з»явились, про день та час слухання
справи судом повідомлялись у
встановленому законом порядку, ОСОБА_3
причину своєї неявки в судове
засідання не повідомила, представник
ОСОБА_4  ОСОБА_6 надала суду заяву, в які
просила слухати справу у відсутності
позивача, а тому, колегія суддів вважає
можливим слухати справу в їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2007 року
між ОСОБА_4 до ОСОБА_3 було укладено
шлюб, який зареєстрований Відділом
реєстрації актів цивільного стану
Васильківського міськрайонного
управління юстиції Київської області,
актовий запис №444.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Оскільки сторони не підтримують
шлюбно-сімейні відносини, не ведуть
спільне господарство, ОСОБА_4 звернувся
до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та
розриваючи шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
суд 1-ї інстанції виходив з того, що
позивач категорично проти подальшого
підтримання шлюбних стосунків з
відповідачем, збереження сім'ї є
неможливим, оскільки відсутнє бажання
на збереження шлюбу, а тому позовні
вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Так, згідно з частиною 1 статті 24 СК
України, шлюб ґрунтується на вільній
згоді жінки та чоловіка. Примушування
жінки та чоловіка до шлюбу не
допускається.

Частинами 3 та 4 статті 56 СК України
встановлено, що кожен з подружжя має
право припинити шлюбні відносини,
примушування до збереження шлюбних
відносин є порушенням права дружини,
чоловіка на особисту свободу і може
мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності до положень статті 111
СК України, суд повинен вживати
заходів щодо примирення подружжя, якщо
це не суперечить моральним засадам
суспільства.

За змістом статті 112 СК України, суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу, бере до уваги наявність
малолітньої дитини та інші обставини
життя подружжя.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року,
проголошена Конституцією України
охорона сім`ї полягає, зокрема, в тому,
що шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей.

З урахуванням обставин справи та
вказаних положень закону, колегія
суддів погоджується з висновками суду
1-ї інстанції про те, що між сторонами
втрачене взаєморозуміння, примирення
між подружжям та збереження
шлюбно-сімейних відносин неможливе і
суперечить інтересам позивача ОСОБА_4,
відповідачка позов визнала, а тому
наявні всі правові підстави для
задоволення позовних вимог та
розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач відмовляється від заяви про
визнання позову, оскільки позивач не
виконує умови усної домовленості щодо
поділу майна подружжя та матеріального
забезпечення дружини та дитини
правильність висновків суду не
спростовують з огляду на наступне.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Висновок суду першої інстанції про
неможливість подальшого спільного
життя подружжя та збереження шлюбу
ґрунтується не лише на тій обставині,
що відповідачка визнала позов, а
зроблений на підставі повного та
об»єктивного встановлення дійсних
обставин справи та взаємовідносин
подружжя. Наявність між сторонами
спору щодо поділу майна та
матеріального забезпечення дитини не є
предметом спору по даній справі і
підлягає вирішенню в окремому
позовному провадженні

Доводи апеляційної скарги апелянта про
те, що висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи та вимогам
закону, колегія суддів вважає
безпідставними, так як суд повно та
об'єктивно встановив дійсні обставини
справи, дослідив надані сторонами
докази, дав їм вірну правову оцінку та
ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду також не
спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Подільського районного
суду м. Києва від 29 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Судді: