Номер провадження: 22-ц/785/7620/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І.,
суддів Сєвєровой Є.С., Процик М.В.,

при секретарі судового засідання
Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 09 липня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
Ізмаїльська міська рада про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини,

ВСТАНОВИЛА:

До Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області звернулася ОСОБА_2 з
позовом до ОСОБА_3, третя особа -
Ізмаїльська міська рада про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини. Позивачка просила встановити
їй додатковий строк в два місяці
достатній для подачі заяви про
прийняття спадщини, що залишилась
після смерті ОСОБА_4, яка складається з
5/8 частин житлового будинку з
надвірними спорудами, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування
позивачка посилалась на те, що
приватним нотаріусом Ізмаїльського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
їй було відмовлено у видачі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом у
зв'язку з пропуском встановленого
законом строку для прийняття спадщини.
В якості поважних причин пропуску
строку позивачка зазначила, що вважала
наявність заповіту складеного від
імені ОСОБА_4 на її ім'я достатньою
підставою для прийняття спадщини,
більш того, після звернення до
Ізмаїльської державної нотаріальної
контори її було повідомлено проте, що
при наявності заповіту їй необхідно
з'явитися до нотаріальної контори для
оформлення спадщини після спливу шести
місяців з дня смерті спадкодавця.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 09 липня 2014
року в задоволені позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа - Ізмаїльська
міська рада про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини було
відмовлено (а.с.97-98).

18.07.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на вказане рішення суду. В
обґрунтування посилалася на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, а саме ч.3 ст.1272 ЦК
України. В судовому засіданні
представник апелянта скаргу підтримав,
просив її задовольнити та навів нові
причини , які він вважав, свідчать про
поважність причини пропуску строку на
прийняття спадщини.

Представник відповідача проти
задоволення скарги заперечував.
Звернув увагу на те, що обґрунтування
поважності пропуску строку в суді
першої інстанції та в суді апеляційної
інстанції були змінені позивачем вже
втретє, що позивач користується
допомогою адвоката, намагається
затягнути розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
скарги, пояснення учасників
провадження, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню виходячи з
наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з
врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України,
судова колегія вважає за необхідним
зазначити наступне.

Приймаючи рішення по справі суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
заявлені причини пропуску строку на
звернення до нотаріальної контори не є
поважними.

Зокрема, з матеріалів справи
вбачається, що згідно договору
забудови від 21.06.1965 року ОСОБА_6 була
надана земельна ділянка на якій був
побудований житловий будинок
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Згодом, було проведено перенумерацію
адресного номеру зазначеного будинку з
АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 (а.с.26). Також, судом
першої інстанції було встановлено, що
вищезазначений будинок, розташований
за адресою: АДРЕСА_1 був побудований
ОСОБА_6 в період шлюбу з ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, який
діяв на момент укладення шлюбу, майно,
набуте подружжям в період шлюбу є
їхньою сумісною власністю. Таким чином,
оскільки зазначений будинок придбано
ОСОБА_6 під час шлюбу з ОСОБА_4, він
належив їм в рівних частках кожному,
тобто по 1/2 частині.

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 02.06.2003 року за №
2-2602, виданого державним нотаріусом
Ізмаїльської державної нотаріальної
контори, ОСОБА_4 належала 1/8 частина
житлового будинку з надвірними
спорудами, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.5).

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1 від 06.08.2013 року, виданого
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Ізмаїльського міськрайонного
управління юстиції в Одеській області
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Після смерті ОСОБА_4 згідно ст.1220 ЦК
України відкрилася спадщина на
спадкове майно, до якої входить 5/8
житлового будинку з надвірними
спорудами, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до заповіту посвідченого
державним нотаріусом Ізмаїльської
державної нотаріальної контори від
08.06.1998 року зареєстрованого за № 1 - 3639,
ОСОБА_4 на випадок своєї смерті належні
їй на праві власності 5/8 частин
житлового будинку з надвірними
спорудами, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, заповіла ОСОБА_3, 3/8 частини
зазначеного будинку, а ОСОБА_2 2/8
частини вказаного будинку (а.с.7).

Відповідно до ст. 1269 ЦК України -
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2,
на час відкриття спадщини разом із
спадкодавцем ОСОБА_4 не проживала та не
була зареєстрована.

Письмовою відповіддю наданою
приватним нотаріусом Ізмаїльського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
від 31.03.2014 року за № 125/02-14, позивачу було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом у
зв'язку із тим, що позивачем ОСОБА_2 був
пропущений встановлений законом строк
для прийняття спадщини, що залишилась
після смерті ОСОБА_4 померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.10).

Приймаючи рішення по справі суд першої
інстанції правильно застосував норми
матеріального права - ст. 1270 ЦК України
та надав вірну оцінку причинам, які
позивачка вказувала як поважні. Згідно
з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом
спадкоємця, який пропустив строк для
прийняття спадщини з поважної причини,
суд може визначити йому додатковий
строк, достатній для подання ним заяви
про прийняття спадщини. Відповідно до
п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30.05.2008 року № 7 «Про
практику у справах про спадкування»,
передбачено, що вирішуючи питання про
визначення особі додаткового строку,
суд досліджує поважність причини
пропуску строку для прийняття
спадщини. При цьому необхідно виходити
з того, що поважними є причини,
пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Як вбачається з матеріалів справи та
тексту рішення, яке оскаржується, судом
першої інстанції роз'яснювався
обов'язок доказування, згідно зі ст.ст.
10, 60 ЦПК України, але не зважаючи на це
позивачем в ході розгляду справи у суді
першої інстанції не надано жодних
доказів, які б підтверджували ті
обставини на які посилається позивач.
Крім того доказів про наявність причин,
пов'язаних з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для подання заяви до нотаріуса у
шестимісячний строк позивачем суду
також не надано.

Зроблений по суті спору висновок суду
першої інстанції відповідає п. 2
роз'яснень Вищого спеціалізованого
суду України від 16.05.2013 року за №
24-753/0/4-13, в якому зверталась увага, що
судом не можуть бути визнанні
поважними такі причини пропуску строку
для подання заяви про прийняття
спадщини, як юридична необізнаність
позивача щодо строку та порядку
прийняття спадщини, необізнаність
особи про наявність спадкового майна,
похилий вік, непрацездатність, не
знання про існування заповіту,
встановлення судом факту, що має
юридичне значення для прийняття
спадщини (наприклад встановлення факту
проживання однією сім'єю),
невизначеність між спадкоємцями хто
буде приймати спадщину, відсутність
коштів для проїзду до місця відкриття
спадщини, несприятливі погодні умови. А
також зазначено, що не може бути
визнано правильною практику визнання
судами поважними причинами пропуску
строку для прийняття спадщини
неправильне роз'яснення порядку
спадкування, яке полягало в тому, що до
нотаріуса необхідно звертатися після
спливу шестимісячного строку з дня
смерті спадкодавця, оскільки згідно
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
при прийнятті заяви від спадкоємця про
прийняття спадщини нотаріус не
перевіряє наявність спадкового майна
та його належність спадкодавцю.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог суд першої інстанції вірно
виходив з того, що позивачем не
доведено поважності причин пропуску
строку для прийняття спадщини, які б
були пов'язані з об'єктивними
непереборними істотними труднощами
для своєчасного звернення до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, що залишилась
після смерті ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 року. З таким висновком
суду слід погодитись, конкретизуючи
його в тому, що ті причини які були
заявлені в суді першої інстанції як
причини пропуску строку мають суто
суб'єктивний характер.

Щодо посилань представника апелянта у
апеляційному суді Одеської області на
те, що позивачка пропустила строк на
прийняття спадщини з поважних причин, а
саме тому, що допомагала своїй вагітній
доньці - ОСОБА_8, яка проживає та
прописана у АДРЕСА_2 та яка родила
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, то колегія суддів
звертає увагу апелянта на те, що під час
розгляду справи у суді першої
інстанції та в апеляційній скарзі
позивачем зазначалися зовсім інші
причини пропуску строку, які фактично
на кожній стадії розгляду справи
змінювались. Відповідно виходячи з
того, що апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, ці нові
причини пропуску строку, які були
повідомлені в судовому засіданні в
суді апеляційної інстанції не можуть
бути підставою для скасування
прийнятого судового рішення, яке
справедливо враховує життєві
обставини, зокрема здійснення догляду
за спадкодавцем та відношення
спадкоємців зі спадкодавцем за останні
роки.

Таким чином, оскільки, доводи
апеляційної скарги не знайшли своє
підтвердження, апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу та залишає
рішення суду першої інстанції на
підставі ст. 308 ЦПК України без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 09 липня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа - Ізмаїльська
міська рада про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини -
відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 09 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області А.І.
Дрішлюк

М.В. Процик

Є.С. Сєвєрова