Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/5660/14-ц
У Х В А Л А

про повернення заяви для подання до
належного суду

04 вересня 2014 року
м. Полтава

Суддя Київського районного суду
м. Полтави Яковенко Н.Л., розглянувши
заяву ОСОБА_1 про встановлення факту,
що має юридичне значення,
заінтересована особа - Управління
Державної міграційної служби України в
Полтавській області, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 02 вересня 2014 року
звернулася в Київський районний суд м.
Полтави з заявою в порядку окремого
провадження про встановлення факту, що
має юридичне значення.

В своїй заяві просить суд встановити
факт постійного проживання її ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України з
народження по 30.08.1996 року.

Відповідно до ст. 257 ЦПК України заява
фізичної особи про встановлення факту,
що має юридичне значення, подається до
суду за місцем її проживання.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово. Водночас має
значення зареєстроване місце
проживання (місце перебування).

З матеріалів поданої до суду заяви
вбачається, що заявник не
зареєструвала у встановленому законом
порядку своє місце проживання
(перебування) на території Київського
району міста Полтави.

Натомість, з матеріалів заяви
вбачається, що заявник ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Єнакієво
Донецької області, 02.04.2003 року отримана
паспорт громадянина Російської
Федерації № НОМЕР_1, що виданий 1
міським відділом міліції УВС м.
Нижнєвартовська Ханти-Мансійського
Автономного округу Тюменської області,
зареєструвала у встановленому законом
порядку своє місце проживання на
території Російської Федерації.

З матеріалів поданої до суду заяви
жодним чином не вбачається, що місцем
проживання (перебування) заявника
ОСОБА_1 є АДРЕСА_1.

Частиною 2 ст. 257 ЦПК України
передбачено, що підсудність справ за
заявою громадянина України, який
проживає за її межами, про встановлення
факту, що має юридичне значення,
визначається за його клопотанням
ухвалою судді Верховного Суду України.

Статтею 414 ЦПК України передбачено, що
підсудність судам України цивільних
справ з іноземним елементом
визначається цим Кодексом, законом або
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Підстави визначення підсудності справ
судам України також встановлені ст. 76
Закону України «Про міжнародне
приватне право», де передбачено, що
суди можуть приймати до свого
провадження і розглядати будь-які
справи з іноземним елементом у таких
випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю
угодою підсудність справи з іноземним
елементом судам України, крім випадків,
передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач
у справі має місце проживання або
місцезнаходження, або рухоме чи
нерухоме майно, на яке можна накласти
стягнення, або знаходиться філія або
представництво іноземної юридичної
особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди,
якщо її було завдано на території
України;

4) якщо у справі про сплату аліментів
або про встановлення батьківства
позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди
позивач - фізична особа має місце
проживання в Україні або юридична
особа - відповідач - місцезнаходження в
Україні;

6) якщо у справі про спадщину
спадкодавець у момент смерті був
громадянином України або мав в Україні
останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для
подання позову, мала місце на території
України;

8) якщо у справі про визнання безвісно
відсутнім або оголошення померлим
особа мала останнє відоме місце
проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження
стосується особистого статусу або
дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина
України, який за кордоном діє як
дипломатичний агент або з інших
підстав має імунітет від місцевої
юрисдикції, відповідно до міжнародного
договору не може бути порушена за
кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство
боржник має місце основних інтересів
або основної підприємницької
діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом
України та міжнародним договором
України.

Заявником в поданій до суду заяві
жодним чином не обґрунтовано
звернення з відповідною заявою саме до
Київського районного суду м. Полтави.

Відповідно до ст. 115 ЦПК України якщо
суддя, вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, встановить, що
справа не підсудна цьому суду, заява
повертається позивачеві для подання до
належного суду.

За таких обставин, враховуючи, що заява
про встановлення юридичного факту
подана ОСОБА_1 з порушенням правил щодо
підсудності, встановлених ст.ст. 257, 414
ЦПК України, ст. 76 Закону України «Про
міжнародне приватне право», така заява
підлягає поверненню заявникові.

Вирішуючи питання щодо повернення
заяви заявникові суд вважає за
доцільне роз'яснити заявникові, що
заяви про встановлення фактів, що
мають юридичне значення, повинні
відповідати як загальним правилам щодо
змісту і форми позовної заяви,
встановленим ст. 119 ЦПК, так і вимогам
щодо її змісту, передбаченим ст. 258 ЦПК
України.

В такій заяві обов'язково має бути
зазначена мета встановлення
юридичного факту, оскільки мета дає
можливість зробити висновок, чи дійсно
цей факт є юридичним і чи тягне він
правові наслідки. У заяві необхідно
також вказати причини неможливості
одержання або відновлення документів,
що посвідчують цей факт, та навести
докази його існування. З урахуванням
зазначеної в заяві мети, суд визначає
коло осіб, які можуть бути залучені до
участі у справі.

Керуючись ст. ст. 115, 257 ЦПК
України, -

У Х В А Л И В :

заяву ОСОБА_1 про встановлення факту,
що має юридичне значення повернути
заявнику разом із всіма додатками для
подачі до належного суду.

Ухвала суду може бути оскаржена
до апеляційного суду Полтавської
області через Київський районний суд м.
Полтави шляхом подачі в 5-денний строк
апеляційної скарги.

Суддя
Н.Л.Яковенко

04.09.2014