АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у1-й інстанції - Шевченко Т.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 вересня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого
Пікуль А.А.

суддів
Саліхова В.В.

Нежури В.А.

при секретарі
Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Голосіївського районного суду м. Києва
від 1 липня 2014 року у справі за поданням
головного державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві Бережної Ольги
Олександрівни про тимчасове обмеження
боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі
України,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 1 липня 2014 року задоволено
подання головного державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у м. Києві
Бережної ОльгиОлександрівни про
тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у
праві виїзду за межі України.

Суд обмежив ОСОБА_3 у праві виїзду за
межі України до звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки згідно
виданих 13 червня 2013 року Голосіївським
районним судом виконавчих листів №
2/752/417/13.

Не погодившись з таким вирішенням
питання, ОСОБА_3 подала апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, що призвело до
постановлення незаконної та
необґрунтованої ухвали, просить
постановити ухвалу, якою відмовити у
задоволенні подання (т.1, а.с.241-244).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А.,
пояснення представника ОСОБА_3
адвоката ОСОБА_5, який підтримав подану
апеляційну скаргу та просив суд її
задовольнити, з'ясувавши обставини
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія приходить
до висновку про те, що апеляційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Задовольняючи подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду ОСОБА_3 за межі
України, суд першої інстанції, виходив
з того, що державним виконавцем надані
докази на підтвердження факту ухилення
боржника від виконання рішення суду, у
той час, як державним виконавцем були
вжиті усі заходи, направлені на
виконання рішення.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на те, що факт її ухилення
від виконання рішення суду не був
доведений державним виконавцем, тому
підстав для задоволення подання у суду
не було.

Ці доводи не можуть бути прийняті
судом апеляційної інстанції в якості
підстав для скасування оскаржуваної
ухвали враховуючи наступне.

Розділом VI ЦПК України, зокрема, ч.1 ст.
3771 ЦПК України регулюється порядок
тимчасового обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) та вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим із
начальником відділу державної
виконавчої служби.

За правилом п.5 ч.1 ст.6 Закону України
"Про порядок виїзду з України та в'їзду
в Україну громадян України",
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, в тому
числі, якщо він ухиляється від
виконання покладених на нього судовим
рішення зобов'язань - до виконання цих
зобов'язань.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України щодо вирішення
питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України "ухилення
від виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1
ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11
Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної
сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України.

На момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

Поняття "ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням" варто розуміти як будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

За правилом ч.6 ст. 12 Закону України "Про
виконавче провадження" боржник
зобов'язаний: утримуватися від
вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення;
надавати у строк, установлений
державним виконавцем, достовірні
відомості про свої доходи та майно, у
тому числі про майно, яким він володіє
спільно з іншими особами, про рахунки у
банках чи інших фінансових установах;
своєчасно з'являтися за викликом
державного виконавця; письмово
повідомляти державному виконавцю про
майно, що перебуває в заставі або в
інших осіб, а також про кошти та майно,
належні боржникові від інших осіб.

В даному конкретному випадку зі
змісту подання старшого державного
виконавця про тимчасове обмеження
боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі
України до виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням і
доданих до подання матеріалів (т.1,
а.с.181-230), зокрема, вимог державного
виконавця до ОСОБА_3 про зобов'язання
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку у строк до 31.07.2013, а потім до
21.10.2013 із роз'ясненням, що ненадання
пояснень з приводу невиконання рішення
буде вважатись умисним невиконанням
рішення суду; неодноразових викликів
ОСОБА_3 державним виконавцем у період з
лютого по травень 2014 року та постанов
про накладення штрафу за невиконання
рішення суду (т.1. а.с.186, 190-191; 194-200; 216,
218-225), чітко і однозначно вбачається, що
ОСОБА_3 будучи боржником у виконавчому
провадженні протягом тривалого часу -
практично рік, не виконує обов'язків,
покладених на неї Законом України "Про
виконавче провадження".

При цьому ОСОБА_3 не надала суду жодного
доказу, що таке невиконання було
обумовлене поважними причинами
(хвороба, непереборна сила, подія тощо).

За встановлених обставин суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про наявність підстав
вважати, що ОСОБА_3 свідомо та умисно
ухиляється від виконання покладених на
неї судовим рішенням зобов'язань
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку, а тому висновки районного суду
про обґрунтованість подання є
правильними.

Враховуючи викладене, підстав для
скасування оскаржуваної ухвали з
мотивів, викладених у апеляційній
скарзі, немає.

Керуючись ст.303, 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 1 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
А.А. Пікуль

Судді:
В.В. Саліхов

В.А. Нежура