Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/2779/14
Головуючий у 1 інстанції Наумова І.Й.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Євальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 29 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа: Відділ по Комунарському
району служби (управління) у справах
дітей Запорізької міської ради про
зобов'язання не перешкоджати брати
участь у вихованні та вільному
спілкуванні з дитиною, за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа:
Відділ по Комунарському району служби
(управління) у справах дітей
Запорізької міської ради про
позбавлення батьківських прав щодо
неповнолітньої дитини ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, який уточнив в ході
судового розгляду, до ОСОБА_4, третя
особа: Відділ по Комунарському району
служби (управління) у справах дітей
Запорізької міської ради про
зобов'язання не перешкоджати брати
участь у вихованні та вільному
спілкуванні з дитиною.

В позові зазначав, що він з березня 2007
року перебував з ОСОБА_4 у цивільних
відносинах, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась
донька ОСОБА_5, про що 15.12.2009 року
Комунарським відділом реєстрації
актів цивільного стану Запорізького
міського управління юстиції зроблено
актовий запис №1249.

З листопада 2010 року ОСОБА_3 не підтримує
жодних стосунків з ОСОБА_4 і сторони не
ведуть спільного господарства. Він має
необхідні умови для проживання,
розвитку, навчання, лікування й
відпочинку дитини. Проте ОСОБА_4
протягом останнього року перешкоджає
йому бачитись з донькою. У зв'язку з тим,
що між ними виник спір з приводу
прийняття його участі у вихованні та
вільному спілкуванні з донькою.

Посилаючись на викладені обставини,
просив суд зобов'язати ОСОБА_4 не
перешкоджати йому брати участь у
вихованні та вільному спілкуванні з
донькою - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом
визначення способу його участі у
вихованні та спілкуванні з донькою
ОСОБА_5, а саме: систематичні побачення
з донькою (кожний день з понеділка по
п'ятницю з 15.00 години до 18.00 години) на
одинці без участі ОСОБА_4 та інших
сторонніх осіб за місцем проживання,
перебування батька; святкові дні за
спільною згодою обох батьків; спільний
відпочинок батька з донькою у першу
половину літа; необмежене спілкування
з донькою ОСОБА_5 особисто; у разі, якщо
святкові дні припадають на день його
побачення з донькою, або цей день
передує дню побаченню, або є наступним
після нього, то такі дні донька
проводить з батьком; в день побачення з
донькою, має право забирати доньку з
дому/дошкільного закладу у присутності
бабусі - ОСОБА_6; систематичне
спілкування батька з донькою засобами
телефонного зв'язку щотижня з 09.00
години до 21.00 години. Зобов'язати
ОСОБА_4, за два дні до дня його зустрічі
з донькою, надати йому точну інформацію
щодо фактичного місця проживання,т
перебування дитини, а у разі настання
таких змін, повідомити про це йому
особисто на наступний день з дня
настання таких обставин та стягнути з
ОСОБА_4 на його користь судовий збір.

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3,
третя особа: Відділ по Комунарському
району служби (управління) у справах
дітей Запорізької міської ради про
позбавлення батьківських прав щодо
неповнолітньої дитини ОСОБА_5

В зустрічному позові зазначала, що вона
має малолітню доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею. За час
спільного проживання з ОСОБА_3, який є
батьком дитини, він не приділяв увагу
доньці, халатно відносився до
виконання свого батьківського
обов'язку. З листопада 2010 року сторони
проживають окремо, на той час дитині
було 11 місяців. З моменту народження
доньки та на теперішній час
відповідач не приймає ніякої участі
у її вихованні та матеріальному
утриманні, ухиляється від виконання
батьківських обов'язків, не
спілкувавсь з донькою, не проявляв до
неї батьківської заінтересованості, не
цікавився станом її здоров'я. Жодних
перешкод у спілкуванні з донькою не
було. В добровільному порядку
відповідач не здійснює утримання
дитини в жодному вигляді. ОСОБА_3
згадував про дитину лише тоді, коли
вона була йому потрібна як факт
пом'якшуючої обставини у питаннях,
пов'язаних з притягненням його до
кримінальної відповідальності.

Посилаючись на викладені обставини,
просила суд позбавити відповідача
батьківських прав відносно
малолітньої доньки - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 29.01.2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 щодо визначення місця
проживання дитини залишені без
розгляду.

Рішенням Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 29 квітня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.
ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав
щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_5
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким його позовні вимоги
задовольнити, у задоволенні
зустрічного позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
зустрічний позов, виходив з того, що
відповідач ОСОБА_3 ухиляється від
виконання своїх батьківських
обов'язків щодо дочки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, не піклується про неї, не
бере участі у її вихованні та
матеріальному забезпеченні, з дитиною
спілкується лише тоді, коли та навідує
батьків відповідача, не виявляє до неї
батьківської турботи та уваги, не
турбується про її фізичний і духовний
розвиток, що відповідно до вимог ст.164
СК України є підставами для
позбавлення його батьківських прав
відносно малолітньої доньки.

Вказані висновки суду відповідають
фактичним обставинам справи та
узгоджуються з нормами матеріального
права, які регулюють спірні
правовідносини.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_3 в обґрунтування свого позову не
надав жодного доказу, які мав надати у
відповідності до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК
України, на підтвердження факту
створення йому перешкод у спілкуванні
з дитиною.

Судом встановлено, що після розлучення
сторони проживають окремо, з 2010 року
ОСОБА_3 лише інколи бачився з дитиною у
помешканні своїх батьків, взагалі не
проявляє інтересу до життя дочки і не
надає матеріальної допомоги на її
утримання, у зв»язку з чим ОСОБА_4 був
поданий до суду позов про стягнення
аліментів.

ОСОБА_3 ніде не працює, притягався
до кримінальної відповідальності,
неодноразово до нього було застосовано
арешт. Згідно довідки виховного
закладу «Волошка» ОСОБА_3 жодного разу
не приходив до доньки.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права
дитини, ст.8 Закону України «Про охорону
дитинства», ст.180 СК України батьки
несуть відповідальність за створення
умов, необхідних для всебічного
розвитку дитини, і зобов'язані
утримувати дитину до повноліття.

При розгляді справи не встановлені
обставини, існування яких могло стати
перешкодою у здійсненні батьківських
обов'язків, що виключало б винну
поведінку відповідача в ухиленні від
виховання дитини.

Повно та об'єктивно встановивши в
судовому процесі всі обставини справи,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
обґрунтовано визнав, що ОСОБА_3 свідомо
самоусунувся від виконання
батьківських обов'язків і позбавлення
батьківських прав вимагають інтереси
малолітньої дитини.

Суд першої інстанції обґрунтував свої
висновки щодо наявності правових
підстав для позбавлення відповідача
батьківських прав з урахуванням
положень Конвенції про права дитини,
ст.ст.150, 164, 171СК України, п.15, 16 постанови
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення батьківських прав» від 30
березня 2007 року №3.

Доводи апелянта про те, що суд не
врахував висновок районної
адміністрації Запорізької міської
Ради по Комунарському районі від 29.04.2014
року про не доцільність позбавлення
батьківських прав ОСОБА_3, який є на
його думку основним доказом,
безпідставні.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується не
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідження наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності.

Так, висновку дана оцінка судом разом з
іншими доказами по справі. Крім цього,
зі змісту висновку не вбачається
належного обґрунтування недоцільності
позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права і
порушення норм процесуального права,
не спростовують висновків суду,
обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення, та зводяться лише до
переоцінки доказів, яким надана
належна оцінка судом в ході розгляду
справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.303,304, 307,308,313-315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 29 квітня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: