ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 362/6874/13-ц
Провадження № 2/362/440/14
Р І Ш Е Н НЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2014 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого - судді Лебідь-Гавенко
Г.М.

при секретарі - Данильченко
Т.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Василькові справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
нерухоме майно, а саме на 7/12 частин за
ОСОБА_1 та 1/12 частину за ОСОБА_2 на
квартиру АДРЕСА_1, та на 7/24 частин за
ОСОБА_1 та на 1/24 частину за ОСОБА_2
земельної ділянки загальною площею 0,071
га для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд, кадастровий
№ 01 029 0009, що розташована в
АДРЕСА_1, в порядку спадкування після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4.

Під час розгляду справи позивачі
заявлені вимоги уточнили та просили
суд визнати право власності на
нерухоме майно, а саме на 49/216 частин за
ОСОБА_1 та 7/216 частин за ОСОБА_2 на
квартиру АДРЕСА_1, та на 7/24 частин за
ОСОБА_1 та 1/24 частину за ОСОБА_2
земельної ділянки загальною площею 0,071
га для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд, кадастровий № 01 029 0009,
що розташована в АДРЕСА_1, в порядку
спадкування після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4, посилаючись на те,
що спадкове майно є спільним майном
подружжя на ? частину якого ОСОБА_1, як
дружина спадкодавця, за законом має
право. ОСОБА_2, будучи з
02 листопада 2010 року пенсіонером має
право на обов'язкову частку у спадщині,
як донька спадкодавця, а, відповідно,
спадкоємиця першої черги щодо майна
померлого ОСОБА_4

ОСОБА_2, ОСОБА_1 та їх представник
в судовому засіданні заявлені вимоги
підтримали.

Відповідач та його представник
позов в частині визнання права
власності на частку спірного жтлового
будинку визнали, не заперечували проти
його задоволення. А щодо визнання права
власності на земельну ділянку
заперечували, оскільки відсутній спір
про право.

Заслухавши ОСОБА_2, представника
позивачів, ОСОБА_3 та його представника,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про задоволення
позову з наступних підстав.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3
помер ОСОБА_4, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4
виданим 05 січня 2012 року виконавчим
комітетом Калинівської селищної ради
Васильківського району Київської
області, актовий запис № 5 (а.с. 8).

Відповідно до заповіту,
складеного 27 вересня 2011 року та
посвідченого приватним нотаріусом
Васильківського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_5, зареєстрованого в
реєстрі за № 2864, все своє майно, де б
воно не було і з чого воно б не
складалося, на момент своєї смерті
ОСОБА_4 заповів ОСОБА_3 (а.с.17-18).

З огляду матеріалів справи, до
складу спадкового майна належить
земельна ділянка загальною площею 0,071
га, що розташована в АДРЕСА_1, цільове
призначення - для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд,
кадастровий № 01 029 0009 (Державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯГ № 216187 - 57453 від 10.11.2006
року) та 7/18 частин житлового будинку з
надвірними будівлями, що розташований
в АДРЕСА_1, та побудований в 1961 році (а.с.
19, 77, 78).

Згідно витягу з паспорту
громадянина України серії НОМЕР_5,
виданого 31 липня 1999 року
Васильківським МВ ГУ МВС України в
Київській області, свідоцтва про
одруження серії НОМЕР_6 виданого 12
вересня 1954 року Здоровським сільським
бюро ЗАГС Васильківського району
Київської області, актовий запис № 13,
померлий ОСОБА_4 є чоловіком ОСОБА_1,
шлюб між якими зареєстровано 12 вересня
1954 року у Васильківському міському
ЗАГС Київської області. Крім того,
судом достовірно встановлено, що
ОСОБА_1 з моменту побудови житлового
будинку, а саме з 1961 року, постійно
зареєстрована та проживає за адресою:
АДРЕСА_1. (а.с. 9, 10, 14, 20, 21).

Відповідно до посвідчення серії
НОМЕР_7 від 08 квітня 2002 року,
посвідчення № НОМЕР_8 від 27
січня 1986 року та посвідчення серії
НОМЕР_9, ОСОБА_1 є пенсіонером та має
статус учасника війни (а.с. 22, 23).

Відповідно до свідоцтва про
народження серії НОМЕР_10, виданого 25
жовтня 1955 року Здоровським сільським
бюро ЗАГС Васильківського району
Київської області, свідоцтва про
укладення шлюбу серії НОМЕР_11 виданого
03 вересня 1977 року Калинівською
селищною радою Васильківського району
Київської області, актовий запис № 27,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є донькою ОСОБА_4
та ОСОБА_1 (а.с. 15, 16).

З пенсійного посвідчення №
НОМЕР_2, виданого 02 листопада 2010 року
Пенсійним Фондом України, ОСОБА_2 є
пенсіонером (а.с. 24).

Постановою нотаріуса про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 13
вересня 2013 року № 1963/02-31
позивачам відмовлено у видачі
свідоцтва про право власності на
спадщину за законом на житловий
будинок з надвірними будівлями, що
знаходяться в АДРЕСА_1, та на 1/2 частину
земельної ділянки, що знаходиться за
вказаною адресою у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів (свідоцтва про право
власності, Державного акта на право
власності) на ім'я спадкодавця (а.с.12-13).

Нормами ст. ст. 60, 61, 63 СК України
передбачено, що майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту. Дружина та чоловік мають рівні
права на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Згідно ст. 368 ЦК України, спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю. Майно, набуте подружжям за
час шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

За вимогами ст. 377 ЦК України, до особи,
яка набула право власності на житловий
будинок (крім багатоквартирного),
будівлю або споруду, переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

Положенням ч. 1 ста ч. 4 ст. 120 ЗК України
передбачено, що у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду, що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення. У
разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності жилого будинку,
будівлі або споруди.

Положенням ст. ст. 1216-1218 ЦК України
встановлено, що спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Згідно вимог ст. 1225 ЦК України, право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення. До спадкоємців житлового
будинку, інших будівель та споруд
переходить право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені. До спадкоємців
житлового будинку, інших будівель та
споруд переходить право власності або
право користування земельною ділянкою,
яка необхідна для їх обслуговування,
якщо інший її розмір не визначений
заповітом.

Статтею 1226 ЦК України передбачено,
що частка у праві спільної сумісної
власності спадкується на загальних
підставах. Суб'єкт права спільної
сумісної власності має право
заповідати свою частку у праві
спільної сумісної власності до її
визначення та виділу в натурі.

За вимогами ст. 1241 ЦК України,
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка). Розмір
обов'язкової частки у спадщині може
бути зменшений судом з урахуванням
відносин між цими спадкоємцями та
спадкодавцем, а також інших обставин,
які мають істотне значення. Будь-які
обмеження та обтяження, встановлені у
заповіті для спадкоємця, який має право
на обов'язкову частку у спадщині,
дійсні лише щодо тієї частини спадщини,
яка перевищує його обов'язкову частку.

Вимогами ст. ст. 1258, 1261, 1268 ЦК України
закріплено, що спадкоємці за законом
одержують право на спадкування
почергово. У першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки. Спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

У відповідності до п. 11 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» від 4 жовтня 1991 року, одночасно
з розв'язанням спору про право
власності на будинок, виділ частки або
встановлення порядку користування
конкретними приміщеннями, суд може
також вирішити позов, якщо він
заявлений, про порядок використання і
розпорядження земельною ділянкою між
громадянами, яким жилий будинок
належить на праві спільної власності.

Як передбачено п. 19 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16 квітня 2004 року за № 7, у
справах за позовом учасників спільної
власності на землю про встановлення
порядку володіння й користування
спільною земельною ділянкою, на якій
розташовані належні їм жилий будинок,
господарські будівлі та споруди, суд
з'ясовує і враховує можливість
нормального користування будинком і
здійснення догляду за ним,
розташування господарських будівель,
споруд, необхідність зведення
будівель, розташування плодово -
ягідних насаджень співвласників,
можливість проходу з вулиці на подвір'я
тощо.

Відповідно до п. 18-2 вказаної вище
Постанови, якщо на такій земельній
ділянці знаходиться будинок, будівля,
споруда, що є спільною сумісною
власністю подружжя, то у разі поділу
будинку, будівлі, споруди між подружжям
та виділу конкретної частини будинку,
будівлі, споруди до особи, яка не мала
права власності чи користування
земельною ділянкою переходить це право
у розмірі частки права власності у
спільному майні будинку, будівлі,
споруди у відповідності до статей 120 ЗК,
377 ЦК.

Оскільки судом достовірно
встановлено та підтверджується
зібраними по справі доказами те, що
ОСОБА_1, як дружина, та ОСОБА_2, як
повнолітня непрацездатна дитина, мають
право на обов'язкову частку у спадщині,
що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_4, до них переходить право
власності на обов'язкову частку у
спадковому майні за загальними
правилами спадкування, реалізувати
своє право на оформлення спадщини вони
не можуть в зв'язку з відмовою
нотаріальної контори видати свідоцтво
про право власності на спадщину за
законом, суд дійшов висновку про
наявність правових підстав для
задоволення позову.

Позивачі просили не стягувати
судовий збір із відповідача.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 61, 209,
212-215, 223 ЦПК України, ст. 120 ЗК
України, ст.ст. 60, 61, 63 СК України, ст.ст.
368, 377, 1216-1218, 1225, 1226, 1241, 1258, 1261, 1268, 1270, ЦК
України, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний №
НОМЕР_3, право власності на 49/216 частин
житлового будинку з надвірними
будівлями, що розташований в АДРЕСА_1, в
порядку спадкування після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний №
НОМЕР_3, право власності на 7/24 частин
земельної ділянки загальною площею 0,071
га, що розташована в АДРЕСА_1, цільове
призначення - для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд,
кадастровий № 01 029 0009, в порядку
спадкування після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_2, ідентифікаційний №
НОМЕР_2, право власності на 7/216 частин
житлового будинку з надвірними
будівлями, що розташований в АДРЕСА_1, в
порядку спадкування після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_2, ідентифікаційний №
НОМЕР_2, право власності на 1/24 частин
земельної ділянки загальною площею 0,071
га, що розташована в АДРЕСА_1, цільове
призначення - для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд,
кадастровий № 01 029 0009, в порядку
спадкування після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Васильківський міськрайонний суд
Київської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення виготовлено
15 серпня 2014 року.

Суддя

Г.М. Лебідь-Гавенко