Справа № 136/499/14-ц Провадження №
22-ц/772/1745/2014Головуючий в суді першої
інстанції Кривенко Д. Т.Категорія
49Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області у складі:

головуючої: Шемети Т.М.,

суддів: Сопруна В.В., Зайцева А.Ю.

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Апеляційного суду Вінницької області
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Липовецького районного суду
Вінницької області від 30 квітня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в
и л а :

04.03.2014 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з вказаним позовом та
ставив вимогу: розірвати шлюб між ним
та відповідачкою ОСОБА_2.

Рішенням Липовецького районного суду
від 30 квітня 2014 року позов задоволено:
розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
який був зареєстрований 15 вересня 2001
року виконавчим комітетом Турбівської
селищної ради Липовецького району,
Вінницької області, актовий запис №28.
Після розірвання шлюбу відповідачеві
залишено для подальшого іменування
прізвище «ОСОБА_2». Вирішено питання
про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, відповідач ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на незаконність та необґрунтованість
рішення суду, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, просить скасувати прийняте
рішення, направивши справу на новий
судовий розгляд. Доводи апеляційної
скарги мотивовані тим, що доводи
позивача є надуманими та не
відповідають дійсності. Вказує, що
просила суд надати більш тривалий
строк для примирення з позивачем,
оскільки у місячний строк, визначений
судом, хворіли діти і вона не змогла ним
скористатися для примирення. Крім того,
не погоджується з покладеними на неї
судовим витратами.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу
підтримала повністю та просила надати
їм ще три місяці на примирення, ОСОБА_3
заперечив проти поданої апеляційної
скарги, миритися з відповідачкою він не
бажає, просив залишити рішення суду
першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, заслухавши пояснення
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідно до ухвали від 31.03.2014 року
судом було надано сторонам строк для
примирення, однак, примирення між
сторонами спору не відбулось, стосунки
між ними носять неприязний характер,
вони й надалі проживають роздільно,
дітей разом не виховують, господарства
спільно не ведуть, а позивач проживає
із іншою жінкою та наполягає на
розірвані шлюбу задля створення нової
сім'ї.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що
сім'я є первинним та основним осередком
суспільства та створюється на підставі
шлюбу. Сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно
піклуватися про побудову сімейних
відносин між собою та іншими членами
сім'ї на почуттях взаємної любові,
поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина
та чоловік відповідальні один перед
одним, перед іншими членами сім'ї за
свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК
України).

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з
подружжя має право припинити шлюбні
відносини. Примушування до припинення
шлюбних відносин, примушування до їх
збереження, в тому числі примушування
до статевого зв'язку за допомогою
фізичного або психічного насильства, є
порушенням права дружини, чоловіка на
особисту свободу і може мати наслідки,
встановлені законом.

Відповідно до ст. 112 СК України суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу, бере до уваги наявність
малолітньої дитини, дитини-інваліда та
інші обставини життя подружжя. Суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Так, судом встановлено наступні факти
та відповідні їм правовідносини:
сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі, що підтверджується свідоцтвом
про шлюб серії НОМЕР_1, актовий запис №28
(а.с.7), від якого мають двох
неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8, 9). Діти проживають
разом з матір'ю. З 2010 року спільне
подружнє життя у сторін не складається
через відсутність взаєморозуміння,
розходження поглядів на сімейні
відносини та сімейні обов'язки з
ведення спільного господарства та
виховання дітей. Відповідачка постійно
влаштовує сварки та скандали.
Починаючи з другого півріччя 2012 року як
подружжя сторони не проживають,
шлюбних стосунків не підтримують,
господарства не ведуть. На даний час
позивач проживає з іншою жінкою, з якою
створив сім'ю, тому наполягає на
розірванні шлюбу, збереження шлюбу
вважає недоцільним, що буде суперечити
його інтересам та інтересам сім'ї в
цілому.

Колегія суддів враховує те, що сім'я є
добровільним союзом двох людей, а тому
заперечення відповідача проти
розірвання шлюбу не можуть прийматись
до уваги, оскільки вказують лише на її
бажання зберегти сім'ю, однак не дають
підстав для її збереження. Сторони
тривалий час спільно не проживають,
подружніх відносин не підтримують,
спільного господарства не ведуть,
позивач перебувати у шлюбі з
відповідачем не бажає, а отже відсутні
ознаки існування сім'ї.

За таких обставин, суд першої інстанції
цілком обґрунтовано прийшов до
висновку про те, що сім'я розпалась,
шлюб існує формально, між позивачем та
відповідачем вже роками відсутні
близькі стосунки і позивач не має
будь-якого наміру продовжувати спільне
життя з відповідачкою.

Окрім того, слід зазначити, що
апеляційним судом сторонам було надано
3-місячний строк на примирення, однак
останнє знову ж не відбулося, позивач
продовжує наполягати на розірванні
шлюбу.

-2-

Що стосується доводів апеляційної
скарги про стягнення з відповідача на
користь позивача понесених ним витрат
по сплаті судового збору, то слід
зауважити, що в даному випадку суд
першої інстанції вірно керувався
нормами статті 88 ЦПК України та з
урахуванням задоволення позовних
вимог, стягнув понесені та
документально підтверджені судові
витрати з відповідачки.

Таким чином, розглядаючи справу за
апеляційною скаргою на оскаржуване
рішення, колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив і оцінив фактичні
обставини у справі, подані сторонами
докази, вірно визначився з характером
правовідносин. Судом першої інстанції
виконані вимоги ст. 212 ЦПК України,
судове рі шення мотивовано, наведене в
апеляційній скарзі висновків суду
першої інстанції не спростовує, а тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Липовецького районного суду
Вінницької області від 30 квітня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча:
Т. М. Шемета

Судді:
В.В.Сопрун

А.Ю. Зайцев