Справа № 1007/2-4062//2011 Головуючий у І
інстанції Шинкар А.О.Провадження №
22-ц/780/3849/14 Доповідач у 2 інстанції
Данілов О.М.Категорія 58
РІШЕННЯ

Іменем України

03 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Суханової Є.М.,
Антоненко В.І.,

при секретарі: Микитенко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Полімерінвест ХХІ» на заочне рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 05 березня 2012 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Полімерінвест ХХІ»
про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до Броварського
міськрайонного суду Київської області
із позовом до ТОВ «Полімерінвест ХХІ»
про стягнення заборгованості, штрафних
санкцій та відшкодування вартості
майна, мотивуючи свої вимоги тим, що 01
лютого 2010 року між сторонами було
укладено договір оренди комплексу
обладнання для виробництва піноблоків,
яке було передане відповідачу за актом
приймання-передачі 01 лютого 2010 року.

Договором була передбачена щомісячна
авансова оплата орендної плати у
розмірі 5000 грн. на місяць. Однак за весь
період оренди відповідач орендну плату
не сплачує.

Заборгованість по орендній платі за
період з 01 лютого 2010 року по 31 жовтня 2011
року становить 105000 грн.

Пунктом 5.1 договору оренди передбачено,
що за прострочення виплати орендної
плати, орендар сплачує пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
простроченої суми за кожний день
прострочення.

За період з 01 листопада 2010 року по 31
жовтня 2011 року пеня, а також 3% річних
відповідно до ст. 625 ЦК України разом
складають 11307,80 грн.

Пунктом 5.3 договору оренди передбачено,
що у разі неповернення орендарем
обладнання на вимогу орендодавця
протягом розумного строку,
орендодавець має право вимагати
відшкодування його вартості.

Вартість майна вказана у додатку №1 до
договору оренди складає 333700 грн.

Просив суд, стягнути з ТОВ
«Полімерінвест ХХІ» на його користь
суму заборгованості з орендної плати у
розмірі 105000 грн., суму неустойки та 3%
річних у розмірі 11307,80 грн., суму
вартості неповернутого обладнання у
розмірі 333700 грн.

Заочним рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 05 березня 2012 року позов було
задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ТОВ «Полімерінвест ХХІ»
подало апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість, ухваленого з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просило
скасувати заочне рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 05 березня 2012 року та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ТОВ «Полімерінвест
ХХІ» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України, в
мотивувальній частині рішення суд має
зазначити встановлені судом обставини
і визначити відповідно до них
правовідносини, мотиви з яких вважає
встановленою наявність чи відсутність
фактів, якими обґрунтовувалися вимоги
чи заперечення, бере до уваги чи
відхиляє докази, застосовує зазначені
у рішенні нормативно-правові акти.

Судом встановлено, що 01 лютого 2010 року
між сторонами було укладено договір
оренди, відповідно до умов якого
позивач передав, а відповідач прийняв у
користування комплекс обладнання для
виробництва піноблоків. Сума орендної
плати складає 5000 грн. на місяць, яку
орендар сплачує авансом до 5-го числа
поточного місяця оренди (а.с. 8).

Згідно акту приймання-передачі від 01
лютого 2010 року позивач передав, а
відповідач прийняв вищезазначене
обладнання (а.с. 10).

В порушення умов договору відповідач
орендну плату не сплачує.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
вимог ст.ст. 526, 612 ЦК України, а також із
того, що заборгованість по орендній
платі за період з 01 лютого 2010 року по 31
жовтня 2011 року складає 105000 грн., згідно
розрахунку пеня та 3% річних становлять
11307,80 грн., а згідно квитанції до
прибуткового касового ордеру №126,
видаткової накладної від 02 жовтня 2009
року (а.с. 11-12) вартість обладнання
становить 333700 грн.

З такими висновками колегія суддів
повністю погодитися не може, оскільки
вони не ґрунтуються на матеріалах
справи та не узгоджуються з нормами
чинного законодавства з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За правилами ч. 1 ст. 759 ЦК України, за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до п. 4.1 Договору №1 від 01
лютого 2010 року, сума орендної плати
складає 5000 грн. на місяць.

Всупереч умов договору та вимог
цивільного законодавства, відповідач
не сплачував кошти за користування
майном, внаслідок чого утворилася
заборгованість, яка за період з 01
лютого 2010 року по 31 жовтня 2011 року
становить 105000 грн.

Колегія суддів вважає, що з відповідача
підлягає стягненню на користь позивача
зазначена сума, оскільки вимога є
обґрунтованою та узгоджується з
вимогами чинного законодавства.

Крім цього, колегія суддів приходить до
висновку, що з відповідача підлягає
стягненню на користь позивача пеня у
розмірі 10275,06 грн. виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.1 Договору №1 від 01 лютого 2010
року передбачено, що за прострочення
виплати орендної плати орендар сплачує
на користь орендодавця пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
простроченої суми за кожний день
прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи,
позовні вимоги заявлені з підстав
ст.ст. 258, 526 ЦК України, про стягнення
заборгованості орендної плати,
неустойки та 3% річних.

Задовольняючи позов в частині
стягнення 3% річних від простроченої
суми, суд першої інстанції дійшов
необґрунтованого висновку, оскільки
відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання,
зобов'язаний сплатити борг, а також 3%
річних від простроченої суми, тому
колегія суддів вважає, що суд
безпідставно прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог і позовні
вимоги в цій частині необхідно
залишити без задоволення.

Колегія суддів відмовляє у стягненні з
відповідача на користь позивача 3%
річних, оскільки договір оренди не є
грошовим зобов'язанням та таке
стягнення не передбачено чинним
законодавством.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 782, ч. 2 ст. 1213
ЦК України, наймодавець має право
відмовитися від договору найму і
вимагати повернення речі, якщо наймач
не вносить плату за користування річчю
протягом трьох місяців підряд, а
позивач з такою вимогою до суду не
звертався. У разі неможливості
повернути в натурі потерпілому
безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна, тому
набувач зобов'язаний повернути
позивачу саме те майно, що було йому
передано по договору оренди, а не його
грошовий еквівалент.

Як вбачається з матеріалів справи,
обставини про повернення майна в
натурі ніким не встановлювались, а
позовні вимоги в цій частині не
забезпечені доказами, крім повернення
майна отриманого за договором оренди
може бути виконано добровільно, а в
разі неможливості його повернути,
відшкодувати його вартість.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд безпідставно
прийшов до висновку про стягнення
вартості неповернутого обладнання в
розмірі 333700 грн., оскільки позивачем не
заявлялися вимоги про повернення
обладнання в натурі, а також не
встановлено його місцезнаходження на
день звернення до суду, отриманого в
установленому законом порядку, тому у
задоволенні позовних вимог в цій
частині необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу ТОВ «Полімерінвест
ХХІ» необхідно задовольнити частково,
заочне рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 05 березня 2012 року скасувати та
ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_2, а саме
стягнення на його користь з ТОВ
«Полімерінвест ХХІ» заборгованості по
орендній платі з урахуванням пені у
розмірі 115275,06 грн. Позов в частині
стягнення вартості неповернутого
обладнання у розмірі 333700 грн. та 3%
річних залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо
суд апеляційної або касаційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

Таким чином з ТОВ «Полімерінвест ХХІ»
підлягає стягненню на користь ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 1273 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Полімерінвест ХХІ» задовольнити
частково.

Заочне рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 05 березня 2012 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Полімерінвест ХХІ»
на користь ОСОБА_2 115275 грн. 06 коп. (сто
п'ятнадцять тисяч двісті сімдесят п'ять
гривень 06 коп.) та судові витрати в сумі
1273 грн. (одна тисяча двісті сімдесят три
гривні).

Позовні вимоги в частині стягнення
вартості неповернутого обладнання в
розмірі 333700 грн. (триста тридцять три
тисячі сімсот гривень) та 3 (трьох)
відсотків річних залишити без
задоволення.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: