Справа № 161/4113/14-ц Провадження №
22-ц/773/1203/14 Головуючий у 1 інстанції:
Крупінська С.С. Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2014 року місто Луцьк
Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді Киці С.І.

суддів - Подолюка В.А., Шевчук Л.Я.

при секретарі Захаровій Н.А.,

з участю: представника позивача Місюри
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
до ОСОБА_2 про стягнення кредитної
заборгованості за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 04 квітня 2014
року,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року публічне акціонерне
товариство (далі - ПАТ) «Акцент-Банк»
звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2
про стягнення кредитної
заборгованості. В обґрунтування
позовних вимог покликалося на те, що 13
травня 2011 року між ПАТ «Акцент-Банк» та
ОСОБА_2 укладено кредитний договір
№AN3VCC9FFH0115 за умовами якого банк надав
ОСОБА_2 кредит в розмірі 40000грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 0,12 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач свої зобов'язання за
договором щодо повернення кредитних
коштів виконував неналежним чином,
внаслідок чого утворилась
заборгованість. ПАТ «Акцент-Банк»
просив суд стягнути з ОСОБА_2
заборгованість станом на 19.02.2014 року в
розмірі 80755,81грн., з яких: 16250,86грн.
заборгованість за кредитом; 14,99грн.
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 10400грн.
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 49768,25грн. пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором; 500грн. штраф (фіксована
частина); 3821,71грн. штраф (процентна
складова).

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду від 04 квітня 2014
року позов ПАТ «Акцент-Банк»
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Акцент-Банк» 80755,81грн.
кредитної заборгованості. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 19 червня 2014 року в задоволенні
заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного
рішення відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу на зазначене рішення суду.
Вважає його незаконним та
необґрунтованим із-за неповноти
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеності
обставин, які суд вважав встановленими,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, неправильного
застосування норм матеріального та
порушення норм процесуального права.
Ставить питання про зменшення розміру
присудженої до стягнення пені. Просить
заочне рішення Луцького
міськрайонного суду від 04 квітня 2014
року у справі змінити. Позов
задовольнити частково; стягнути з
нього ОСОБА_2 в користь ПАТ
«Акцент-Банк» заборгованість у розмірі
47238,42грн.,з яких: 16250,86грн.
заборгованості за кредитом,14,99грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом,10400грн.
заборгованість по комісії за
користування кредитом,16250,08грн. пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором, 500грн. штрафу (фіксована
частина), 3821,71грн. штрафу (процентна
складова); зменшити розмір неустойки у
вигляді пені шляхом ухвалення рішення,
яким в задоволенні позову в частині
стягнення 33517,39грн. пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором відмовити, зменшити
судові витрати у вигляді покладеного
на нього судового збору за подання
позивачем позову пропорційно
задоволеним у даній справі позовним
вимогам.

Під час розгляду справи в апеляційному
суді відповідач ОСОБА_2 подав додаткові
пояснення, у яких просить апеляційну
скаргу задовольнити повністю чи
частково. При цьому вважає, що слід
застосувати до правовідносин, що
виникли між ним та відповідачем, Закон
України «Про захист справ споживачів»
і не заперечує проти ухвалення рішення
про відмову у позові в частині
стягнення неустойки у вигляді пені та
штрафу у зв'язку з пропуском позовної
давності.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення, а рішення суду першої
інстанції зміні в частині стягнутої
суми пені, загальної суми
заборгованості по кредитному договору
з таких підстав.

Судом встановлено, що за кредитним
договором №AN3VCC9FFH0115, укладеним 13 травня
2011 року ПАТ «Акцент-Банк» надав ОСОБА_2
кредит в розмірі 40000грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 0,12 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Свої
зобов'язання за кредитним договором у
повному обсязі ОСОБА_2 не виконав і
станом на 19 лютого 2014 року утворилася
заборгованість в розмірі 80755,81 грн., з
яких: 16250,86грн. заборгованість за
кредитом; 14,99грн. заборгованість по
процентам за користування кредитом;
10400грн. заборгованість по комісії за
користування кредитом; 49768,25грн. пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором; 500грн. штраф (фіксована
частина); 3821,71грн. штраф (процентна
складова).

Факт невиконання відповідачем
зобов'язань по кредитному договору
стверджується розрахунком
заборгованості, що міститься в
матеріалах справи.

Відповідно до ст.1054 ЦК України
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК
України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк. У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст.611 ЦК України).

В силу ч.3 ст.551 ЦК України, розмір
неустойки, може бути зменшений за
рішенням суду, якщо значно перевищує
розмір збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Згідно пункту 27 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
відносин» №5 від 30 березня 2012 року
положення частини третьої статті 551 ЦК
України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка, і не може бути застосовано
до сум, які нараховуються згідно з
частиною другою статті 625 ЦК, які мають
іншу правову природу. При цьому
проценти, які підлягають сплаті згідно
з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у
такому порядку не підлягають зменшенню
через неспівмірність із розміром
основного боргу, оскільки вони є платою
за користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу. Положення
статті 616 ЦК передбачають право суду за
певних умов зменшити розмір збитків та
неустойки, які стягуються з боржника.
Зазначене стосується
цивільно-правової відповідальності
боржника, а не сплати ним основного
грошового боргу за кредитним
договором, що суд на підставі вказаної
норми закону змінити не може.

Конституційний Суд України у рішенні
від 11 липня 2013 року по справі щодо
офіційного тлумачення положень Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасно виконання грошових
зобов'язань» від 22 листопада 1996 року
дійшов висновку, що умови договору
споживчого кредиту, його укладання та
виконання повинні підпорядковуватися
таким засадам, згідно з якими особа
споживача вважається слабкою стороною
у договорі та підлягає особливому
правовому захисту з урахуванням
принципів справедливості,
добросовісності і розумності, як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права.

Такий висновок Конституційного Суду
України узгоджується з положеннями
Резолюції Генеральної Асамблеї ООН
«Керівні принципи для захисту
інтересів споживачів» від 09 квітня 1985
року № 39/248, в якій наголошено, що
споживачі нерідко перебувають у
нерівному становищі з точки зору
економічних умов, рівня освіти та
купівельної спроможності, а тому
принципи захисту інтересів споживачів
мають, зокрема, за мету сприяти країнам
у боротьбі зі шкідливою діловою
практикою усіх підприємств на
національному та міжнародному рівнях,
яка негативно позначається на
споживачах. Конституційний Суд України
визначив, що захист від цих зловживань
базується на положеннях законодавства,
зокрема ч.3 ст.551 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги в повному
обсязі та стягуючи з відповідача
ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 80755грн. 81коп., суд виходив з
того, що відповідач не виконував
належним чином умови договору.

Заява позичальника від 13 травня 2011 року
разом з умовами та правилами надання
банківських послуг, тарифами складає
кредитно-заставний договір. Відповідно
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам ПАТ «Акцент-Банк», а
саме п.п.3.2.2, 3.2.3 позичальник
зобов'язується погашати кредит у
порядку та строки відповідно до заяви,
сплатити відсотки за користування
кредитом відповідно до заяви та п.п.4.1,
4.2 Умов та Тарифів. За п.3.3.3 Умов у разі
порушення позичальником зобов'язань,
передбачених договором, банк має право
змінити умови договору - зажадати від
позичальника дострокового повернення
кредиту, сплати винагороди, комісії й
відсотків за його користування,
виконання інших зобов'язань за цим
договором в повному обсязі.

Розмір заборгованості за кредитом,
процентам, комісії та розмір штрафів
відповідачем не оспорюється.
Відповідно до розрахунку розмір пені,
який підлягає стягненню з відповідача,
складає 49768 грн. 25коп.

Проте, визначаючи розмір
заборгованості, яка підлягала
стягненню на користь позивача, суд
першої інстанції не звернув увагу, що
розмір пені, яка нарахована за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором -49768,25грн., значно (у три
рази) перевищує суму основного боргу -
16250,86грн., тобто розмір завданих
збитків.

З урахуванням положень ч.3 ст.551 ЦК
України, на підставі клопотання
відповідача ОСОБА_2, яке останній був
позбавлений можливості заявити в суді
першої інстанції, оскільки у даній
справі було ухвалено заочне рішення,
заяву про перегляд якого залишено без
задоволення, колегія суддів приходить
до висновку, що розмір пені підлягає
зменшенню з 49768грн. 25коп. до розміру
основного боргу 16250грн. 86коп.

З цих підстав підлягає зміні рішення
суду в частині визначення загального
розміру стягнення заборгованості
шляхом його зменшення до 47238грн. 42коп.

Не заслуговують на увагу посилання
відповідача на застосування судом
апеляційної інстанції позовної
давності до вимог про стягнення пені та
штрафів. Відповідно до роз'яснень, які
надані у п.31 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року N5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
із змінами і доповненнями, внесеними
постановою від 07 лютого 2014 року N7 при
застосуванні положення пункту 7
частини одинадцятої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
суди мають виходити з того, що у
системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК
України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням строку позовної давності,
при вирішенні таких спорів, суди
повинні враховувати положення ЦК
України про позовну давність.

Відповідач не подавав до суду заяви про
застосування позовної давності

Крім того, згідно п.5.5. Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам,
який є невід'ємною частиною договору
укладеного між сторонами, терміни
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів
встановлюються сторонами тривалістю 5
років. Дане положення не суперечить ч.1
ст.259 ЦК України відповідно до якої
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Підстав для застосування позовної
давності та відмови у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
пені та штрафу немає.

З матеріалів справи вбачається, що
судом було проведено заочний розгляд
справи, про що постановлена відповідна
ухвала. Представник позивача подав до
суду клопотання про розгляд справи у
його відсутності та згоду на заочний
розгляд справи. Разом з тим, справу
розглянуто у відсутності відповідача,
який не був повідомлений про час та
місце розгляду справи. Повернення
судової повістки без вручення адресату
«За терміном зберігання» не може
вважатись належним повідомленням
особи про судовий розгляд.

Допущені судом першої інстанції
порушення норм матеріального та
процесуального права є підставою для
зміни рішення суду першої інстанції в
частині стягнення розміру пені та
загальної заборгованості.

Згідно ч.ч.1,5 ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної або касаційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

Відповідно до вищенаведених норм
процесуального закону та частини
задоволених позовних вимог, із
відповідача ОСОБА_2 на користь позивача
ПАТ «Акцент-Банк» слід стягнути 472грн.
38коп. судового збору за розгляд справи
в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
задовольнити.

Заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 04 квітня 2014 року в частині
стягнутого розміру пені, загальної
суми заборгованості, судових витрат
змінити.

Зменшити розмір стягнутої пені до 16250
(шістнадцять тисяч двісті п'ятдесят)
грн. 86коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» заборгованість за
кредитним договором № АN3VСС9FFH0115 від
13.05.2011 року в розмірі 47238(сорок сім тисяч
двісті тридцять вісім)грн. 42коп.,
472(чотириста сімдесят дві)грн. 38коп.
судових витрат за розгляд справи в суді
першої інстанції.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: