Справа №487/592/13 21.08.2014 21.08.2014 21.08.2014
Провадження №22-ц/784/2206/14
інстанції: Корнешова Т.В.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.

суддів Данилової О.О., Коломієць
В.В.,

при секретарі Кудрі В.М.,

за участю представників позивача
Хачатурова Е.Б., Горового І.І., Підпалої
І.В., відповідачки ОСОБА_5, представника
відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Заводського районного суду м Миколаєва
від 27 травня 2014 року у справі за позовом
Національного університету
кораблебудування імені адмірала
Макарова до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за комунальні послуги
та проживання, зобов'язання укласти
договір на проживання,

В С Т А Н О В И Л А :

Національнй університет
кораблебудування ім.. адмірала
Макарова (далі - НУК) звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за комунальні послуги
та проживання станом на 14 грудня 2012р. у
розмірі 15409 грн. та покладення на
останню зобов'язання укласти договір
на тимчасове проживання.

Позивач вказував, що відповідачка не є
працівником або студентом НУК,
проживає у кімнаті студентського
гуртожитку, який знаходиться у
державній власності та на балансі
позивача, відмовляється укласти
письмовий договір на проживання, не
здійснює оплату за проживання та
комунальні послуги у повному обсязі.

Рішенням Заводського районного суду м
Миколаєва від 27 травня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5
на користь Національного університету
кораблебудування заборгованість по
платі за житло та послуги станом на
01.12.2012р. у розмірі 14625грн.22коп., а також
відшкодування судових витрат в розмірі
226грн.80коп. В решті позовних вимог
відмовлено.

В апеляційні скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
просила рішення скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Судом встановлено, що гуртожиток
АДРЕСА_1, є державною власністю і з 01
грудня 1961 року по теперішній час
знаходиться на балансі позивача (а.с. 10,
11).

Відповідно до рішення виконкому
Миколаївської міськради від 14.10.1961р. №
1246 гуртожиток має статус студентського
на 600 осіб. Згідно листа Міністерства
освіти і науки України від 25.11.2004р.
кількість місць змінено на 480 з
розрахунку 6 кв.м. на одного
проживаючого (а.с. 160, 161).

НУК надає платні послуги за проживання
студентам, працівникам НУК та іншим
мешканцям згідно наказам Міністерства
освіти України, Міністерства фінансів
України, Міністерства економіки
України від 27.10.1997р. № 383/239/131 та від
23.07.2010р. № 736/902/758, якими були
затверджені Порядки надання платних
послуг державними та комунальними
навчальними закладами (за відповідний
період часу) (а.с. 227-230). .

Згідно пунктів 39, 40 Положення про
студентські гуртожитки Національного
університету кораблебудування імені
адмірала Макарова вартість місця
проживання в гуртожитку складається з
вартості його утримання та вартості
обов'язкових побутових послуг.
Конкретний розмір оплати за проживання
в гуртожитку установлюється ректором
НУК і розраховується відповідно до
законодавства, тарифів, порядку
розрахунків за комунальні послуги
залежно від рівня комфортності житла
(а.с. 142-149, 238-243).

Аналогічни приписи містяться у пунктах
45, 46 Примірного положення про
студентський гуртожиток вищого
навчального закладу, затвердженого
наказом Міністерства освіти і науки
України N 1004 від 13.11.2007р.

Розмір плати за проживання
розраховується, виходячи з вартості
утримання 6 кв.м. житлової площі та 9,52
кв.м. загальної площі на одно
ліжко-місце (а.с.164-165, 125). Плата за
проживання у гуртожитку нараховується
відповідно до наказів ректора НУК від
06.04.2009р. № 161, від 11.02.2011р. № 57 (а.с. 35-38).
Плата за послуги електропостачання,
водопостачання, водовідведення,
газопостачання нараховується за
фактичними показниками лічильників, за
тарифами, встановленими згідно чинного
законодавства. Плата за опалення та
гарячу воду нараховується також згідно
показників лічильників. Опалення
надають котельні, які знаходяться на
балансі НУК. Також до розрахунку
вартості проживання входять витрати на
заробітну плату обслуговуючого
персоналу з нарахуваннями на неї,
витрати на вивезення сміття,
дезінфекцію, охорону гуртожитку,
розраховані на підставі відповідних
договорів з обслуговуючими
організаціями, витрати на придбання
матеріалів. Розрахунок вартості
проживання базується на фактичних
витратах за попередній період.
Вартість проживання змінюється на
підставі чинного законодавства та
вартості комунальних послуг, що
надаються на підставі договорів,
укладених позивачем зі
спеціалізованими організаціями, які
здійснюють обслуговування гуртожитку.
Докази невідповідності вказаних
розрахунків вимогам законодавства у
матеріалах справи відсутні.

Судом встановлено, що відповідачка є
колишнім працівником позивача,
вселились у гуртожиток та
зареєстрована у кімнаті НОМЕР_1 з 1994
року, де разом із нею зареєстрований її
син ОСОБА_7 (а.с. 5). Після припинення
трудових відносин з позивачем у 1998 році
відповідачка продовжує проживати у
зазначеній кімнаті.

Виходячи з площі кімнати НОМЕР_1 ОСОБА_5
займає 3 ліжко-місця із розрахунку 6
кв.м. житлової площі на одно
ліжко-місце.

Надані платіжні документи по оплаті
відповідачкою плати за проживання в
гуртожитку, а також розрахунок НУК щодо
заборгованості ОСОБА_5 з урахуванням
фактично сплачених нею сум свідчать
про те, що відповідачка не оплачувала
проживання в гуртожитку належним чином
(а.с. 6-7, 118-141).

В зв'язку з неналежним виконанням
відповідачкою обов'язків щодо
своєчасного внесення плату за
проживання у гуртожитку утворилась
заборгованість за період з 01.12.2009р. по
01.12.2012р. в сумі 14 625грн. 22коп. (а.с. 223-224, 226).

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції про порушення прав позивача
з вини відповідачки, які підлягають
захисту шляхом стягнення зазначеної
суми заборгованості на користь НУК, є
правильними.

Таким чином, відповідно до
встановлених судом обставин суд
обґрунтовано ухвалив рішення про
задоволення позову.

З огляду на викладене, доводи
апеляційної скарги про те, що плату за
проживання ОСОБА_5 необхідно
розраховувати, виходячи з двох
ліжко-місць, є безпідставними, оскільки
житлова площа кімнаті, яку займає
відповідачка, складає 22,44кв.м., норма
житлової площі на одне ліжко-місце
встановлена у 6 кв.м. житлової площі
(лист Міністерства освіти і науки
України від 25.11.2004р., наказ Міністерства
освіти України, Міністерства фінансів
України, Міністерства економіки
України від 28.03.2011р. № 284/423/173, наказ
ректора НУК від 24.05.2011р. № 228 - а.с. 161, 225,
233).

Посилання апелянта на пропуск
позивачем строку позовної давності
також є необґрунтованими.

Так, згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК
України за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

З пояснень сторін в суді апеляційної
інстанції вбачається, що оплата за
проживання у гуртожитку за попередній
місяць повинна здійснюватись
мешканцем гуртожитку у наступному
місяці. Отже, перебіг позовної давності
по оплаті за грудень 2009 року
починається у січні 2010 року. Предметом
даного судового спору є заборгованість
за період з 01 грудня 2009 року по 01 грудня
2012 року.

Згідно поштовому штемпелю на конверті
позивач звернувся з даним позовом до
суду 28 грудня 2012 року (а.с.13).

Таким чином, НУК, звертаючись до суду з
даним позовом, не пропустив строк
позовної давності тривалістю у три
роки, встановлений ст.257 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги також
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог НУК про
зобов'язання ОСОБА_5 укласти договір на
тимчасове проживання апелянтом не
оскаржувалось.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав
для скасування рішення суду.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а
рішення Заводського районного суду м
Миколаєва від 27 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді