Ухвала

іменем україни

26 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми «Т.М.М.» про
стягнення пені, за касаційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми «Т.М.М.» на
рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 02 червня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 21 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом та з
урахуванням уточнення позовних вимог
просив стягнути з відповідача на свою
користь пеню за невиконання умов
договору в сумі 124 192 грн 52 коп.

В обґрунтування позову зазначив, що 12
січня 2006 року між ним та відповідачем
було укладено інвестиційний договір на
будівництво житлового будинку по
АДРЕСА_1, за умовами якого він
зобов'язався у строк до 29 грудня 2006 року
внести 724 473 грн, а відповідач, у
свою чергу, зобов'язався після
завершення будівельних робіт передати
йому у власність 2-кімнатну квартиру у
вищезазначеному будинку.

У зазначений строк відповідач взятих
на себе зобов'язань не виконав, у
зв'язку з чим допустив прострочення
виконання зобов'язання, а відповідно до
п. 7.4 договору, у разі порушення
підприємством взятих на себе
зобов'язань останній виплачує
інвестору пеню у розмірі подвійної
ставки НБУ від суми фактично внесених
інвестором за кожний день прострочки
починаючи з 31 дня.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 02 червня 2014
року, яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 21 липня 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми «Т.М.М.» на
користь ОСОБА_3 пеню в сумі 124 192 грн 53
коп.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 02 червня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 21 липня 2014
року, ухвалити нове рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 12 січня 2006 року
між сторонами по справі було укладено
інвестиційний договір на будівництво
житлового будинку по АДРЕСА_1, за
умовами якого позивач, як інвестор,
взяті на себе зобов'язання з
перерахування грошових коштів виконав
та перерахував як внесок до
будівництва будинку суму в розмірі 724 473
грн.

Разом з тим відповідач взятих на себе
зобов'язань з передачі об'єкта
нерухомості у власність ОСОБА_3 не
виконав, у зв'язку з чим допустив
прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до п. 7.4 договору, у разі
порушення підприємством взятих на себе
зобов'язань останній виплачує
інвестору пеню у розмірі подвійної
ставки НБУ від суми фактично внесених
інвестором за кожний день прострочки
починаючи з 31 дня.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що відповідач взятих на себе
зобов'язань з передачі об'єкта
нерухомості у власність ОСОБА_3 не
виконав, у зв'язку з чим допустив
прострочення виконання зобов'язання, а
тому з останнього підлягає стягненню
пеня за період з 19 березня 2013 року по 02
червня 2014 року у розмірі 124 192 грн 53
коп.

Проте повністю з такими висновками
судів першої та апеляційної інстанцій
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України
встановлена спеціальна позовна
давність в один рік до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Початок перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір, поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12 місяцями
перед зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 за
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором, яка відповідно
до положень статті 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, стягуючи з відповідача
пеню за період з 19 березня 2013 року по 02
червня 2014 року, суди вийшли за межі
строків, встановлених для обчислення
неустойки.

Згідно з вимогами ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи
без змін рішення суду першої інстанції,
на зазначені обставини не звернув
уваги, не встановив фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, та не перевірив
доводи апеляційної скарги щодо
пропуску строку позовної давності.

За таких обставин ухвала апеляційного
суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для її скасування з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю фірми
«Т.М.М.» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 21 липня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С.
Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

О.В. Умнова