Справа № 240/538/14-ц
Провадження № 2/240/258/14
"18" листопада 2014 р. Олександрівський
районний суд Донецької області в
головуючого судді -
при секретарі - Рєзнік Г.О.
з участю представників:
позивачки - адвоката ОСОБА_1
відповідачки - адвоката ОСОБА_2,
розглянувши в відкритому судовому
засідання в залі суду в с.
Олександрівка цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
усунення порушень права власності на
Згідно уточненого позову
позивачка вказала, що отримала у спадок
від своєї матері ОСОБА_5 домоволодіння
у с. Іверське Олександрівського району
Донецької області по АДРЕСА_1, з
присадибною земельною ділянкою, де і
мешкає. Власницею сусіднього
домоволодіння НОМЕР_1 та присудибної
ділянки є відповідачка ОСОБА_4 Остання
порушила вимоги п.3,25 ДБН 360-92
"Містобудування. Планування і забудова
міських та сільських поселень" і
побудувала гараж, літню кухню
вбиральню не на відстані не менш 1 метра
від межі її ділянки, а безпосередньо на
межі і навіть за межею, а також споруду
з шиферного навісу, яка заходить в бік
її двору на 0,58 - 0,8 метри, чим порушує,
передачені ст.ст. 91, 103, 107 та 153
Земельного кодексу України та ст.376
Цивільного кодексу України її права як
суміжногго землевласника т а правила
Для захисту своїх прав просить
зобов*язати відповідачку ОСОБА_4
усунути порушення права власності її
земельної ділянки за вказаною адресою,
а саме: знести самочинно збудовані
споруди - шиферний навіс протягом 7,7
метри, сінник, вбиральню, гараж, частину
паркану протягом 17 метрів, починаючи з
навісу і закінчуючи вбиральнею, що
проходить хвилями по межі, перенести і
встановити по встановленій межі.
У судовому засіданні позивачка та
її представник позов підтримали та
підтвердили доводи позовної заяви,
позивачка наполягає, що відповідачка
сама разом з чоловіком збудувала
вказані спірні будівлі, чим умисно
порушила правила будування сільських
поселень, земельне законодавство та її
права, як землевласниці, зокрема
вкзала, що з шиферного навісу
відповідачки вода постійно стікала на
будівлю у її дворі, від чого стала
рушитись стіна будівлі.
Відповідачка та її представник
позов не визнали і пояснили, що
відповідачка разом з чоловіком
придбали вказане домоволодіння у 60-х
роках минулого століття з усіма
наявними і зараз будівлями та
спорудами. Паркан з сусідами будували
разом, ніяких претензій з боку матері
позивачки та її самої при цьому не було,
ремонт паркану у 2014 році було проведено
по опорам, які стояли ще з моменту
придбання домоволодіння. Шиферний
навіс на вимогу позивачки вона
демонтувала, про що складено акт
сільрадою. Наполягають, що при видачі
правовстановлюючих документів на
право власності на земельні ділянки її
та позивачки межу точно встановлено не
було, міряли приблизно. Вважає, що
навпаки з боку позивачки порушено межі
її земельної ділянки, бо в кінці
огороду фактична ширина її ділянки
становить не 20 метрів, як вказано у
держакті на право власності на землю, а
на більш як один метр менше, хоч вона з
цього приводу претензій не пред*являла.
Як на докази своїх доводів
позивачка посилається на акти
обстеження межі між належними їй та
відповідачці ОСОБА_4 дворами, проведені
комісіями Іверської сільської ради 08
липня 2013 року, 08 та 27 жовтня 2014 року та
акти обстеження в натуру меж тих же
земельних ділянок, проведені
спеціалістами ПП "Землевпорядник" 07
травня та 13 серпня 2014 року. Цими
перевірками встанолвлено, що вказана
межа не відповідає контурам та
розмірам, вказаним у державних актах на
право власності сторін на їх
присадибні земельні ділянки, зокрема з
державних актів видно, що межа повинна
проходити по прямій лінії
перпендикулярно червоній линії, а
фактично межа проходить хвилястою
лінією з нахилом в сторону двору
ОСОБА_4. В актах вказано, що частина
паркану та будівель - гараж, шиферний
навіс та туалет знаходяться по межі з
виходом на ділянку позивачки до 0,8
Але допитані у судовому засіданні
начальник ПП "Землевпорядник" ОСОБА_6 та
спеціалість цього ПП ОСОБА_7, які брали
участь в обстеженні, показали, що межа
між домоволодіннями ОСОБА_3 та ОСОБА_4
встанавлювалась не відповідно до даних
правовстаналюючих докуметів на
присадибні ділянки цих осіб, а
приблизно, орієнтиром служило старе
дерево в кінці огороду, на яке вказали
сторони, а ширина дільниць визначалась
без орієнтирів по даним, які вказували
землевласники. Що державні акти на
право власності на земельні ділянки
сторін з вказанним розмірів та меж
земельних ділянок складались без
урахування фактичного розташування
межі, яка проходить не рівно і
перпендикулярно червоній лінії, а
хвилясто з нахилом, не вказані угли
нахилу, не було враховано розташування
будівель, які вже були на той момент на
Допитана у судовому засіданні
начальник Олександрівського БТІ
ОСОБА_8 показала, що дані в технічному
паспорті на домоволодіння ОСОБА_4 про
те, що розташовані на території
домоволодіння будинок та інші будівлі
збудовані ще у 60-х роках минулого
століття, вказані з архівних даних.
Суд, заслухавши сторони, та
дослідивши вказані акти обстеження меж
та інші письмові документи: копії
державних актів на право власності
сторін на присадибні земельні ділянки,
копії технічних паспортів на садибний
індівідуальний житловий будинок
сторін, копію свідоцтва про право
особистої власності на житловий
будинок ОСОБА_9, копії свідоцтв про
смерть, заповіту та свідоцтв на право
на спадщину за законом, витягів про
державну реєстрацію прав, встановив
позивачка ОСОБА_3 у 2004 році
успадкувала вказане домоволодіння від
своєї матері ОСОБА_5 у с. Іверське
Олександрівського району Донецької
області по АДРЕСА_1, з присадибною
земельною ділянкою, де і мешкає.
Власницею сусіднього домоволодіння
НОМЕР_1 та присудибної ділянки є
відповідачка ОСОБА_4, яка придбала ще у
1988 році разом з чоловіком ОСОБА_10 це
домоволодіння і успадкувала його
повністю після смерті чоловіка у 2010
році. При цьому всі вказані у
технічному паспорту будивлі
домоволодіння ОСОБА_10 збудовані ще у
60-х роках минулого століття, збудований
нею шиферний навіс розібрано нею не
вимогу позивачки ОСОБА_3. Фактичні межі
земельних ділянок між вказаними
домоволодіннями не відповідають
правовстановлюючим документам - з
державних актів видно, що межа повинна
проходити по прямій лінії
перпендикулярно червоній линії, а
фактично межа проходить хвилястою
лінією з нахилом в сторону двору
ОСОБА_10, при цьому ширина в кінці
огороду ОСОБА_10 менше ніж вказана у
державному акті - 18,6 метрів замість 20
метрів. Офіційні межові знаки відсутні.
Таким чином встановлено, що на
даний момент відсутні якісь об*єтивні
дані про порушення прав землевласниці
позивачки з боку відповідачки, що
своїми будівлями та спорудами вона
зайняла суміжне земельне володіння
ОСОБА_3, навпаки встановлено, що
фактично межа земельної ділянки ОСОБА_3
має нахил в сторону земельної ділянки
ОСОБА_10, ширина ділянки в кінці огороду
якої значно менше ніж вказано у
державному акті - на 1,4 метри.
Суд вважає, що існуюча межа та
розташування будівель на суміжних
земельних ділянках сторін не несе
якихось небезпечних ризиків та грубих
порушень прав сторін і використання
земельних ділянок у фактичних межах
можливе з дотриманням норм
добросусідства, передбачених главою 17
Земельного кодексу України.
Тому у задоволенні позову
необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 91, 103, 107 та 153
Земельного кодексу України, ст. 376 ЦК
України та ст.ст. 3, 15, 107, 109, 110, 113 ЦПК
України, суд,
У задоволенні позову
Рішення набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

На рішення може бути подано
апеляційну скаргу у Апеляційний суд
Донецької області через
Олександрівський районний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 21
листопада 2014 року.

Суддя
В.А. Молчанов