АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22 - ц/796/9279/2014
Головуючий у 1 інстанції - Камбулов Д.Г.
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м.
Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Музичко С.Г.

- ГаращенкаД.Р.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 на
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 02 червня 2014 року в цивільній
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, в особі
законного представника ОСОБА_2, третя
особа : Служба у справах дітей
Оболонської районної у м. Києві
державної адміністрації про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом виселення з жилого приміщення,
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
ОСОБА_10, третя особа: приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_11 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним,-

в с т а н о в и л
а:

24 січня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
Оболонського районного суду м.Києва з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: Служба у
справах дітей Оболонської районної у м.
Києві державної адміністрації про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом примусового
виселення з жилого приміщення.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що він є власником садового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу
садового будинку від 19.12.2013 року,
укладеного між ним та ОСОБА_10. ОСОБА_10
вказаний будинок був придбаний 22.11.2010
року у ОСОБА_2, що підтверджується
договором купівлі-продажу садового
будинку. ОСОБА_2 та члени його родини
вказаний будинок добровільно не
звільнили, чим чинять йому перешкоди у
користуванні будинком та порушують
його права, як власника нерухомого
майна на володіння та користування
вказаним майном. З урахуванням вимог
ст.ст. 16, 317, 319, 346, 383, 391 ЦК України, ст. 156
ЖК України просив суд усунути йому
перешкоди у користуванні жилим
будинком АДРЕСА_1, шляхом виселення
ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
малолітнього ОСОБА_9 з вказаного
будинку.

17.02.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_10,
третя особа : приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_11 про визнання договору
купівлі-продажу будинку недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
19.12.2013 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 було
укладено договір купівлі-продажу
садового будинку з належними до нього
надвірними будівлями, що розташований
за адресою: АДРЕСА_1. Будинок загальною
площею 104 кв. м, жила площа 51,8 кв. м. Опис
об'єкта нерухомого майна: садовий
будинок, 1980 року побудови. Будинок
знаходиться на земельній ділянці
площею 0, 0404 га. Зазначає, що будинок,
який є предметом договору
купівлі-продажу від 19.12.2013 року був
знесений ним у 2009 році, що
підтверджується фототаблицями звіту
про експертну грошову оцінку земельної
ділянки, який складений 19.11.2010 року. На
місці знесеного будинку знаходиться
побудований ним трьохповерховий
незавершений будівництвом об»єкт, який
був добудований ним у грудні 2010 року і
саме в цьому будинку мешкає він та його
родина. Вважає, що укладений 19.12.2013 року
між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 договір
купівлі-продажу садового будинку з
належними до нього надвірними
будівлями не відповідає вимогам
законодавства та з урахуванням вимог
ст.ст. 203, 215 ЦК України просив суд
визнати його недійсним.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 02 червня 2014 року позов
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, в особі законного
представника ОСОБА_2, третя особа:
Служба у справах дітей Оболонської
районної у м. Києві державної
адміністрації про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
виселення з жилого приміщення
задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні
ОСОБА_5 житловим будинком, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
виселення ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, малолітнього ОСОБА_9 з
житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_10, третя особа:
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
про визнання договору купівлі-продажу
недійсним відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5
судові витрати у розмірі 60 (шістдесят)
гривень 90 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
судові витрати у розмірі 60 (шістдесят)
гривень 90 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5
судові витрати у розмірі 60 (шістдесят)
гривень 90 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5
судові витрати у розмірі 60 (шістдесят)
гривень 90 коп.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_13 ОСОБА_4
просить скасувати рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 02 червня 2014 року та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
первісного позову та про задоволення
зустрічного позову.

Свою апеляційну скаргу мотивує
тим, що рішення суду першої інстанції
є незаконним та необґрунтованим.
Задовольняючи первісний позов ОСОБА_5,
суд першої інстанції посилався на те,
що він є власником садового будинку
АДРЕСА_1, садовий будинок 1980 року
побудови на підставі договору
купівлі-продажу від 19.12.2013 року, ОСОБА_2
є колишнім власником вказаного
будинку, а тому і він і члени його сім»ї
втратили право на проживання у цьому
будинку і підлягають виселенню.
Ухвалюючи рішення про виселення
відповідачів, суд не врахував доводів
відповідача про те, що будинку 1980 року
побудови на вказаній земельній ділянці
немає, ОСОБА_2 зніс його в 2009 році і на
його місці побудував триповерховий
будинок. Вказані обставини є підставою
для визнання договору купівлі-продажу
будинку від 19.12.2013 року недійсним з
підстав, передбачених ст.215 ЦК України,
але суд прийшов до помилкового
висновку про відмову в задоволенні
зустрічного позову та безпідставно
виселив відповідачів з їх будинку. Свої
доводи відповідач підтвердив
належними доказами, проте суд першої
інстанції не дав їм правової оцінки та
безпідставно відмовив представникам
відповідача в задоволенні клопотання
про виклик свідків та витребування
доказів. Неправомірною є відмова суду
першої інстанції у задоволенні
клопотання відповідача про зупинення
провадження у справі до розгляду
Оболонським районним судом м.Києва
справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_10 про
визнання договору купівлі-продажу
будинку від 22.10.2012 року удаваним
правочином, так як ці справи є взаємо
пов»язаними. Не відповідає рішення
суду і вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України.

В судовому засіданні
відповідач ОСОБА_2, його представник
ОСОБА_14, відповідач ОСОБА_6 повністю
підтримали доводи апеляційної скарги
та просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_5
та ОСОБА_10 ОСОБА_15 ОСОБА_16 проти
доводів апеляційної скарги
заперечував, просив відмовити
відповідачу в задоволені апеляційної
скарги, рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 02 червня 2014
року залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8,
представник третьої особи: Служби у
справах дітей Оболонської районної у м.
Києві державної адміністрації та третя
особа: приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
в судове засідання повторно не
з'явились, про день та час слухання
справи судом повідомлені у
встановленому законом порядку,
причину неявки суду не повідомили, а
тому колегія суддів вважає можливим
слухати справу в їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді
Ратнікової В.М., пояснення учасників
судового розгляду, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, усуваючи
перешкоди у користуванні ОСОБА_5
будинком, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_2,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, малолітнього
ОСОБА_9 з житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, суд 1-ї
інстанції виходив з вимог ст.ст., 317,
319, 321, 383, 391 ЦК України та ст.ст.150,156 ЖК
України, зазначаючи, що ОСОБА_5 є
власником зазначеного будинку, а тому
він має право користуватись та
розпоряджатись своїм майном.
Відповідач ОСОБА_2 втратив право
власності на вказаний будинок, а інші
відповідачі, як члени його родини, що
мають похідні права, втратили право
користування жилою площею в цьому
будинку, добровільно звільнити
будинок відмовляються, чим порушують
права позивача, як власника будинку, а
тому порушене право підлягає захисту
шляхом виселення відповідачів із
житлового будинку АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає, що такі
висновки суду першої інстанції
зроблені на підставі повного та
об»єктивного встановлення дійсних
обставин справи, досліджених в
судовому засіданні доказів, яким суд
дав вірну правову оцінку, з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права з огляду на таке.

Судом встановлено, що садовий будинок
АДРЕСА_1 належав на праві власності
ОСОБА_17 на підставі свідоцтва про право
власності серії САА № 188030, виданого
Головним управлінням житлового
забезпечення Київської міської
державної адміністрації 18.06.2004 року.

Після смерті ОСОБА_17 власником
садового будинку з надвірними
будівлями АДРЕСА_1 стала його дружина
ОСОБА_18 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом.

Відповідно до договору дарування
садового будинку, посвідченого 14
лютого 2007 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_19, ОСОБА_18 подарувала
садовий будинок з надвірними
будівлями АДРЕСА_1 ОСОБА_2.

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ЯД
№ 908365, ОСОБА_2 належить на праві
власності земельна ділянка площею 0,0404
га на АДРЕСА_1. Цільове призначення
земельної ділянки- ведення
садівництва. Право власності на
вказану земельну ділянку ОСОБА_20 набув
на підставі договору дарування № 182 (
ВЕЕ № 216 137) від 14 лютого 2007 року.

22 листопада 2010 року на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_21,
ОСОБА_2 продав ОСОБА_10 садовий будинок
АДРЕСА_1. Право власності ОСОБА_10 на
вказаний будинок зареєстровано в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно 06 березня 2013 року за №
958556.

19 грудня 2013 року ОСОБА_10 уклав з
ОСОБА_5 в особі його представника
ОСОБА_22, договір купівлі-продажу
садового будинку з належними до нього
надвірними будівлями, що розташований
за адресою: АДРЕСА_1.

Оцінюючи в сукупності встановлені
обставини справи та досліджені в
судовому засіданні докази, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
прийшов до вірного та обґрунтованого
висновку про те, що відповідач ОСОБА_2
втратив право власності, а відповідачі
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 втратили
право користування садовим будинком
АДРЕСА_1, а позивач ОСОБА_5 на даний час
є єдиним власником цього садового
будинку.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

На зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України,
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження майном.

Оскільки з досліджених в судовому
засіданні доказів достовірно
встановлено, що відповідач ОСОБА_2
після продажу садового будинку АДРЕСА_1
його не звільнив, продовжує проживати в
ньому, разом з ним у вказаному будинку
проживають члени його сім»ї
відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, чим перешкоджають власнику
будинку ОСОБА_5 у користуванні та
розпорядженні його власністю - садовим
будинком АДРЕСА_1 , що є порушенням його
законних прав власника, порушене право
підлягає відновленню, відповідачі
втратили своє право власності та право
користування спірним будинком і на
даний час проживають в ньому без
законних підстав, колегія суддів
вважає, що суд 1-ї інстанції прийшов до
законного та обґрунтованого висновку
про усунення перешкод ОСОБА_5 в
користуванні та володінні садовим
будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення з
вказаного будинку ОСОБА_2, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, малолітнього ОСОБА_9.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_10, третя
особа : приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
про визнання договору купівлі-продажу
недійсним, суд 1-ї інстанції посилався
на те, що підстав для визнання договору
купівлі-продажу вказаного будинку від
19 грудня 2013 року недійсним немає, так
як ОСОБА_2 не є стороною вказаного
договору. Ні ОСОБА_2, ні його
представниками не було вказано, які
саме права або інтереси позивача за
зустрічним позовом були порушені
укладенням оспорюваного правочину між
ОСОБА_5 та ОСОБА_10

Такий висновок суду першої інстанції
колегія суддів вважає законним та
обґрунтованим з огляду на таке.

Згідно вимог ч.1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Частина 1 ст. 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до роз»ясень пункту 5
Постанови Пленуму Верховного суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009 року
№ 9, відповідно до статей 215 та 216 ЦК
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

З досліджених доказів судом першої
інстанції достовірно встановлено, що
договір купівлі-продажу садового
будинку АДРЕСА_1 від 19 грудня 2013 року,
який ОСОБА_2 просить визнати недійсним
з підстав, передбачених ст.. 215 ЦК
України, було укладено між ОСОБА_10 та
ОСОБА_5, тобто, ОСОБА_2, не є стороною
вказаного правочину.

Як на підставу недійсності правочину
та порушення вказаним правочином його
законних прав ОСОБА_2 посилався на те,
що на час укладення оспорюваного
договору купівлі-продажу садового
будинку, який зазначений у вказаному
договорі вже не було, так як він його
зніс ще в 2009 році і на його місці в 2010
році побудував інший будинок.

Проте, вказані доводи ОСОБА_2,
викладені в зустрічному позові та в
апеляційній скарзі спростовуються
дослідженими судом першої інстанції
доказами.

Так, з дослідженого судом технічного
паспорту на вказаний будинок,
виготовленого станом на 01.10.2010 року та
копії матеріалів інвентаризаційної
справи №35639 об'єкта нерухомого майна
садового (дачного) будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно до яких 01.10.2010 року за
вказаною адресою Київським міським
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна проводилася поточна
технічна інвентаризація будинку,
замовником якої був ОСОБА_2, вбачається,
що план будинку та експлікація його
приміщень станом на 01.10.2010 року
відповідають плану будинку та
експлікації його приміщень станом на
14.08.2007 року. Саме на підставі цього
технічного паспорта було здійснено
опис об»єкта нерухомого майна при
укладенні договору купівлі-продажу 19
грудня 2013 року мід ОСОБА_10 та ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги про
неправомірність відмови суду першої
інстанції у задоволенні клопотання
відповідача про зупинення
провадження у даній справі до
розгляду Оболонським районним судом
м.Києва справи за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_10 про визнання договору
купівлі-продажу будинку від 22.10.2012 року
удаваним правочином, так як ці справи є
взаємо пов»язаними, колегія суддів
вважає безпідставними і вважає, що суд
першої інстанції обґрунтовано
відмовив представнику ОСОБА_2 у
задоволенні клопотання про зупинення
провадження у даній справі, так як
предметом розгляду по даних справах є
різні договори купівлі-продажу
будинку, укладені між різними
сторонами і розгляд вказаної справи
можливий до вирішення справи за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_10 про визнання
договору купівлі-продажу будинку від
22.10.2012 року удаваним правочином. У
випадку задоволення вказаного позову
рішення по даній справі може бути
переглянуто у зв»язку з
нововиявленими обставинами.

Безпідставними є також доводи
апеляційної скарги про те, що рішення
суду не відповідає вимогам ст.ст. 213, 214
ЦПК України, так як рішення суду
відповідає вимогам закону, зібраним
доказам, обставинам справи і підстав
для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі, не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 02 червня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Судді :