АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції: Мельник А.В.
Доповідач: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого
Волошиної В.М.

Суддів
Слюсар Т.А., Немировської О.В.

при секретарі
Круглик В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Печерського районного суду м. Києва від
07 жовтня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Правекс-Банк» про внесення змін до
кредитного договору.

Заслухавши доповідь судді Волошиної
В.М., перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Правекс-Банк»
про внесення змін до кредитного
договору.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 07 жовтня 2014 року позов
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Правекс, залишено без
розгляду на підставі п.6 ч.1 ст. 207 ЦПК
України.

Не погоджуючись з постановленою
ухвалою суду першої інстанції позивач
подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач порушує
питання про скасування ухвали суду
першої інстанції та направлення справи
до суду першої інстанції для
продовження розгляду, мотивуючи тим, що
ухвала постановлена з порушенням норм
матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначила, що судом першої інстанції не
враховано вимоги позову, так як його
позов до відповідача стосується саме
захисту прав споживачів, а тому
непідвідомчий третейським судам.

У судовому засіданні позивач підтримав
доводи скарги. Представник відповідача
в судове засідання не з'явились, про час
і місце розгляду справи судом
повідомлений у встановленому законом
порядку. У відповідності до вимог
статті 74, 305 ЦПК України неявка
сторінабо інших осіб, які беруть участь
у справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи, а тому
колегія суддів вважає можливим слухати
справу у його відсутність.

Залишаючи без розгляду позов ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив із того,
що при укладенні кредитного договору
сторони домовились та підтвердили свою
згоду на те, що всі спори, розбіжності
або вимоги, які виникають з даного
договору або у зв'язку з ним підлягають
вирішенню в постійно діючому
Незалежному Третейському суді при
Всеукраїнській громадській
організації «Ліга юридичного захисту
інтересів споживачів» у відповідності
з його регламентом. Відповідачем до
початку розгляду справи подано
заперечення проти вирішення спору в
суді.

Проте до такого висновку суд першої
інстанції дійшов з порушенням норм
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення питання.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 207 ЦПК
України суд постановляє ухвалу про
залишення заяви без розгляду, якщо: між
сторонами укладено договір про
передачу спору на вирішення до
третейського суду і від відповідача
надійшло до початку з'ясування
обставин у справі та перевірки їх
доказами заперечення проти вирішення
спору в суді.

З матеріалів справи вбачається, що спір
виник з приводу кредитних
правовідносин, укладених між
громадянином-фізичної особи та ПАТ
«Комерційний банк «Правекс Банк» щодо
надання споживчого кредиту,
матеріально-правова вимога
складається із внесення змін до пункту
2.1. кредитного договору з посиланням на
незаконність та несправедливість
даного пункту та таким, що обмежує його
права, як споживача, викликає істотний
дисбаланс договірних прав та
обов′?язків на шкоду споживача.

У пункті 11.1 кредитного договору
міститься третейське застереження про
те, що всі спори, розбіжності або
вимоги, які виникають з даного договору
або у зв'язку з ним підлягають
вирішенню в постійно діючому
Незалежному Третейському суді при
Всеукраїнській громадській
організації «Ліга юридичного захисту
інтересів споживачів» у відповідності
з його регламентом.

Як роз′?яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у пункті 3 постанови від 30 березня
2012 року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», що за наявності у
кредитному договорі третейського
застереження (окремої третейської
угоди) при вирішенні спору суд має
враховувати положення пункту 14 частини
першої статті 6 Закону України від 11
травня 2004 року № 1701-IV «Про третейські
суди».

Так, згідно з п. 14 ст. 6 Закону України
«Про третейській суди» третейські суди
можуть розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком, в тому числі, справ у спорах
щодо захисту прав споживачів (в тому
числі споживачів послуг банку,
кредитної спілки).

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України
«Про захист прав споживачів»
споживачем є фізична особа, яка
придбаває, замовляє, використовує, або
має намір придбати чи замовити
продукцію для особистих потреб,
безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язку найманого
працівника.

Пленум Верховного Суду України у п. п. 1,
6 постанови від 12 квітня 1996 року № 5
«Про практику розгляду цивільних справ
за позовами про захист прав
споживачів» роз'яснив, що споживачем,
права якого захищаються на підставі
Закону, є лише громадянин (фізична
особа), котрий придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити товари (роботи, послуги) для
власних побутових потреб.

Установлено, що позивачем (фізичною
особою) заявлено вимоги про захист прав
споживача, а тому поданий позивачем
ОСОБА_2 позов не підлягають розгляду
третейськими судами.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що залишення судом
першої інстанції позовної заяви
споживача без розгляду на підставі
пункту 6 частини першої статті 207 ЦПК є
безпідставним.

Таким чином, ухвалу суду не можна
вважати законною та обґрунтованою,
вона підлягає скасуванню з
направленням справи для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 314, 315, 317,319 ЦПК
України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 07 жовтня 2014 року скасувати,
справу направити для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді:

Деякі суди, відмовляючи у відкритті
провадження у справі за наявності
договору про передачу справи на
розгляд третейського суду, не
враховували положення ст. 17 ЦПК та
роз'яснення постанови Пленуму від 12
жовтня 2009 р. № 2, у п. 2 якої зазначається,
що договір сторін про передачу спору на
розгляд третейського суду (ст. 17 ЦПК) не
є відмовою від права на звернення до
суду за захистом. Пред'явлення позову
до суду за наявності такого договору не
дає підстав для повернення заяви чи
відмови у відкритті провадження у
справі (статті 121, 122 ЦПК), за винятком
передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК
обов'язку суду залишити заяву без
розгляду, якщо від відповідача
надійшло до початку з'ясування
обставин у справі заперечення проти
вирішення спору в суді.

3. За наявності у кредитному договорі
третейського застереження (окремої
третейської угоди) при вирішенні спору
суд має враховувати положення пункту 14
частини першої статті 6 Закону України
від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про
третейські суди» про те, що справи щодо
захисту прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку (кредитної
спілки), не підлягають розгляду
третейськими судами. Тому за наявності
вказаного третейського застереження
(окремої третейської угоди) залишення
позовної заяви споживача без розгляду
на підставі пункту 6 частини першої
статті 207 ЦПК є неприпустимим. Такі
заяви підлягають вирішенню і за
наявності з цього приводу рішення
третейського суду, прийнятого за
межами його компетенції. При цьому
відповідно до положень Закону України
«Про захист прав споживачів» банк не є
споживачем.

Договір сторін про передачу спору на
розгляд третейського суду у випадках,
передбачених законом (стаття 17 ЦПК), не
є відмовою від права на звернення до
суду за захистом, а одним зі способів
реалізації права на захист своїх прав
та інтересів.