Справа № 2-857/11
РІШЕННЯ

Іменем України

08 липня 2013 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді
Якименко Л.Г.

при секретарі
Носулі А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
вартості ? частини майна, що
знаходилось у спільній сумісній
власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з
даним позовом до відповідача про
стягнення вартості ? частини майна, що
знаходилось у спільній сумісній
власності, а саме: автомобіля
Фольксваген Гольф, 1985 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, та автомобіля
АГП-22 (ЗІЛ 130), 1989 року випуску, державний
номер НОМЕР_2, у сумі 35547,16 грн.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивачка посилалася на те, що
вона з 03.12.1993 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_2, який був розірваний 17.10.2012 року,
актовий запис №211.

За час перебування у зареєстрованому
шлюбі за спільні кошти подружжя було
придбано майно: автомобіль Фольксваген
Гольф, 1985 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, та автомобіль АГП-22 (ЗІЛ 130), 1989
року випуску, державний номер НОМЕР_2.
Право власності на вказані транспорті
засоби, згідно зі свідоцтвами про
реєстрацію, були оформлені на ім'я
відповідача ОСОБА_2.

Позивачка зазначає, що відповідач без
її відома продав вказані транспорті
засоби, а гроші витратив на особисті
потреби.

Відповідно до довідки від 17.02.2011 року
№245/03-19ТО фахівців торгово-промислової
палати вартість автомобіля
Фольксваген Гольф, 1985 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, складає 25975,24
грн., та автомобіля АГП-22 (ЗІЛ 130), 1989 року
випуску, державний номер НОМЕР_2, - 45119,08
грн.

Посилаючись на те, що майно, придбане
подружжям під час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності в рівних
частках, тому позивачка просила суд
стягнути з відповідача на її користь
компенсацію вартості 1/2 частини
спільного майна у розмірі 35547,16 грн., а
також витрати по справі.

Позивача та її представник підтримали
позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову
заперечував, та зазначив, що автомобілі
були продані за значно нижчою ціної ніж
зазначає позивачка, до того ж вони були
у непридатному для експлуатації стані,
та для їх ремонту він використав
особисті кошти.

Вислухавши пояснення сторін,
представників позивачки, показання
свідків, дослідивши матеріали
цивільної справи, суд вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 з 03.12.1993 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_2, який був розірваний 17.10.2012 року,
актовий запис №211.

За час перебування у зареєстрованому
шлюбі подружжям було придбано майно:
автомобіль Фольксваген Гольф, 1985 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, та
автомобіль АГП-22 (ЗІЛ 130), 1989 року
випуску, державний номер НОМЕР_2. Право
власності на вказані транспорті
засоби, згідно зі свідоцтвами про
реєстрацію, були оформлені на ім'я
відповідача ОСОБА_2.

У липні 2009 року зазначені транспортні
засоби були зняті з реєстрації для
реалізації на аукціоні та автомобіль
Фольксваген Гольф був зареєстрований
за ОСОБА_4, а автомобіль АГП-22 (ЗІЛ 130) - за
ОСОБА_5, що підтверджується відповіддю
Відділу РЕР ДАІ Дніпропетровського
району №2 ГУ МВС України в
Дніпропетровській області від 26.01.2012
року.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму
ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», у випадку коли при розгляді
вимоги про поділ спільного сумісного
майна подружжя буде встановлено, що
один із них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

У даному випадку позивачка не ставить
питання про поділ майна подружжя, а
просить стягнути компенсацію вартості
спільного майна, яке вже реалізоване,
при цьому також не ставиться питання
про визнання недійсними угод про
реалізацію спірного майна.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Окрім цього, згідно з довідкою фахівців
торгово-промислової палати від 17.02.2011
року №245/03-19ТО ринкова вартість
автомобілів зазначена за умови, що вони
є на ходу, технічно справні та мають
дійсний номінальний пробіг.

У судовому засіданні позивачка не
зазначила та не довела дійсну вартість
автомобілів, які були реалізовані
відповідачем. Також судом встановлено,
та підтверджується показаннями
свідків, що спірні автомобілі були у
непридатному для експлуатації стані, і
відповідачем були використанні
особисті кошти для їх ремонту вже після
припинення шлюбно-сімейних відносин
між сторонами.

Враховуючи встановлені обставини, суд
вважає ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про
стягнення вартості ? частини майна, що
знаходилось у спільній сумісній
власності, - відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК
України, ст. 60, 63, 69 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про стягнення
вартості ? частини майна, що
знаходилось у спільній сумісній
власності, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: