Справа №487/7849/14-ц 25.11.2014 25.11.2014 25.11.2014
Провадження № 22ц- 784/3221/14
інстанції Притуляк І.О.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Рішення

Іменем
України

25 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Яворської Ж.М.,

при секретарі Харитоновій І.В.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2,

- представника позивача ОСОБА_3,

- представників відповідача
ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2014 року

за позовом

ОСОБА_2 до Управління з питань культури
та охорони культурної спадщини
Миколаївської міської ради

про

визнання незаконним та скасування
наказів, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о
в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до Управління з питань
культури та охорони культурної
спадщини Миколаївської міської ради
про визнання незаконними наказів про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначав, що з 18 вересня 2000 року
він працював у відповідача на посаді
директора Дитячої музичної школи № 6.

Наказом виконуючого обов'язки
начальника Управління з питань
культури та охорони культурної
спадщини № 62 від 07 липня 2014 року про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності йому оголошено
догану за неналежне виконання своїх
посадових обов'язків, яке полягало в
неналежному контролі за виконанням
колективного договору, складанням
табелів робочого часу. Проте вимоги
діючого трудового законодавства він
не порушував, а тому незаконно
притягнутий до дисциплінарної
відповідальності.

Також наказом № 63 від 07 липня 2014 року, у
зв'язку із здійсненням 05 березня 2014
року прогулу, позивача звільнено з
займаної посади за систематичне
порушення трудової дисципліни на
підставі п.3 ст.40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що притягнення його
до дисциплінарної відповідальності є
незаконним, а звільнення було
проведено під час його тимчасової
непрацездатності та не погоджено з
заступником міського голови, що
передбачено Положенням про Управління
з питань культури та охорони
культурної спадщини, затвердженого
рішенням Миколаївської міської ради,
ОСОБА_2, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просив суд скасувати
наказ № 62 від 07 липня 2014 року про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності та наказ № 63 від 07
липня 2014 року про звільнення його з
посади директора Дитячої музичної
школи № 6; поновити його на посаді
Дитячої музичної школи № 6; стягнути з
відповідача на його користь середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу; стягнути з відповідача на його
користь 20 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 27 жовтня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню із
наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП
України трудовий договір може бути
розірваний власником підприємства
(установи, організації) або
уповноваженим ним органом у випадках
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо раніше до цього працівника
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Виходячи зі змісту цієї норми,
працівник може бути звільнений лише за
проступок на роботі, вчинений після
застосування до нього дисциплінарного
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку. У
таких випадках враховуються ті заходи
дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або зняті достроково, і ті громадські
стягнення, як застосовані до
працівника за порушення трудової
дисципліни і з дня накладення яких до
видання наказу про звільнення минуло
не більше одного року (пункт 23
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» від 06
листопада 1992 року)

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 18
вересня 2000 року був прийнятий на посаду
директора Дитячої музичної школи № 6
відділу культури Миколаївської
міської ради. (а.с. 7).

Згідно посадовій інструкції директора,
затвердженої 01 вересня 2012 року
начальником управління з питань
культури та охорони культурної
спадщини Миколаївської міської ради (
а.с.109), обов'язком директора є
забезпечення розробки та виконання
правил внутрішнього трудового
розпорядку, укладення трудових
договорів з працівниками закладу,
створення умов праці відповідно до
вимог нормативних актів, забезпечення
контролю за виконанням колективного
договору, здійснення контролю
своєчасного надання статистичної,
кадрової та інших даних до
централізованої бухгалтерії
(п.3.3,3.4,3.5,3.19).

З вказаною посадовою інструкцією
позивача було ознайомлено про що
свідчить його особистий підпис (а.с.110).

Наказом від 07 липня 2014 року № 62 ОСОБА_2
оголошено догану за невиконання
посадових обов'язків, а саме неналежний
контроль за виконанням колективного
договору, складанням табелів обліку
робочого часу за період січень 2014 року -
перша половина березня 2014 року, не
забезпечив найманим працівникам умови
праці в частині становлення
п'ятиденного робочого тижня ( а.с.61).

Ці факти зазначені в доповідній
записці бухгалтера ОСОБА_6 ( а.с.62).Факт
порушень посадових обов'язків
підтверджується поясненнями ОСОБА_2 в
яких він зазначив, що табель обліку
робочого часу він не читав та
підписував автоматично (а.с.63).

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов до правильного
висновку, що дисциплінарне стягнення у
вигляді догани до ОСОБА_2 було
застосовано обґрунтовано, і для цього
були передбачені трудовим
законодавством підстави.

А тому підстав для скасування наказу №
62 від 07 липня 2014 року, немає.

З матеріалів справи також вбачається,
що наказом № 63 від 07 липня 2014 року
ОСОБА_2 було звільнено за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладеного на нього
трудовим договором, посадовою
інструкцією та правилами внутрішнього
трудового розпорядку (а.с. 65).

Підставою для застосування до ОСОБА_2
такого виду дисциплінарного стягнення
був акт від 05 березня 2014 року,
складений комісією у складі заступника
директора ОСОБА_7, чергової ОСОБА_8
голови профспілкового комітету ОСОБА_9,
викладача ОСОБА_10 в якому зафіксовано
факт відсутності позивача на робочому
місці 05 березня 2014 року (а.с. 66).

Вказаний факт підтверджується
доповідною запискою заступника
директора з навчально - виховної роботи
ОСОБА_7, (а.с. 68).

Щодо скоєного прогулу позивачем
надано письмові пояснення (а.с. 68), в
яких він зазначив, що 05 березня 2014 року
був відсутній на роботі, оскільки
знаходися в адміністрації Ленінського
району, а потім їздив до м. Херсон для
вирішення питання надання
спонсорської допомоги школі.

Оскільки позивач попередньо
притягувався до дисциплінарної
відповідальності на підставі наказів
від 27 лютого 2013 року, 31 жовтня 2013 року, 01
листопада 2013 року за порушення
посадових обов'язків і до нього
застосовано дисциплінарні стягнення у
вигляді догани, які на день розгляду
справи юридичної сили не втратили та за
давністю не зняті, тому у відповідача
були підстави для розірвання трудового
договору з підстав, передбачених п. 3 ст.
40 КЗпП України.

При цьому відповідачем була
отримана попередня згода заступника
міського голови на звільнення
позивача, як це передбачено п.3.5.9
Положення про управління з питань
культури та охорони культурної
спадщини Миколаївської міської ради,
затвердженої рішенням Миколаївської
міської ради від 21 квітня 2011 року.

Як встановлено в акті від 07 липня 2014
року № 1 ОСОБА_2 був ознайомлений з
наказом про звільнення,однак
відмовився від вчинення особистого
підпису на підтвердження такого (а.с.
69).

Строк для застосування
дисциплінарного стягнення за
порушення трудової дисципліни не
сплив, оскільки про порушення ОСОБА_2
трудової дисципліни відповідачу хоча й
було відомо 05 березня 2014 року, однак у
період з 11 березня по 05 липня 2014 року
позивач неодноразово перебував на
лікарняному.

Однак, вирішуючи спір, суд не звернув
увагу на те, що в день звільнення з
роботи позивачу було відкрито листок
непрацездатності, який було видано 07
липня 2014 року Миколаївською міською
лікарнею № 4, згідно копії якого ОСОБА_2
звільнений від роботи з 07 липня 2014 року
по 18 липня 2014 року (а.с.9).

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України та
п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» не допускається звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу у період
його тимчасової непрацездатності.
Розірвання трудового договору не може
бути визнано обґрунтованим, якщо в день
звільнення працівнику видано
лікарняний листок (довідку в
установлених законом випадках) про
його тимчасову непрацездатність.

Посилання суду першої інстанції на те,
що звільнення позивача відбулося до
видачі позивачу лікарняного у день
звільнення безпідставні та не основані
на законі, оскільки час видачі
лікарняного листа немає правового
значення, враховуючи, що законом
заборонено звільнення працівника в
період його тимчасової
непрацездатності і при цьому
враховуються день звільнення і день
видачі лікарняного листа, а не його час.

Щодо наказу начальника управління з
питань культури та охорони культурної
спадщини Миколаївської міської ради
№86-о/с від 27 серпня 2014 року , яким
змінено дату звільнення ОСОБА_2 із
займаної посади з 07 липня 2014 року на 21
липня 2014 року, то він не має правового
значення, оскільки наказ про
звільнення було змінено після
звернення позивача з даним позовом до
суду і було видано без його згоди на це.

Наведені обставини свідчать про
порушення трудових прав ОСОБА_2, а тому
він підлягає поновленню на посаді
директора Дитячої музичної школи № 6.

Відповідно до ст.235 КЗпП України
при винесенні рішення про поновлення
на роботі, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середньої заробітної плати за
весь час вимушеного прогулу.

Згідно наданої відповідачем
довідки середньоденна заробітна плата
позивача складала 179 грн. 93 коп. (а.с.42).
Отже, за час вимушеного прогулу з 07
липня 2014 року по 25 листопада 2014 року,
тобто по день розгляду справи в
апеляційному суді, ( 101 робочий день)
середній заробіток позивача складає 18
172 грн. 93 коп.

Внаслідок незаконного
звільнення з роботи ОСОБА_2 зазнав
душевних та психічних страждань, а тому
у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України
відповідач повинен відшкодувати
позивачу моральну шкоду.

При визначенні розміру
відшкодування моральної шкоди колегія
суддів враховує характер та обсяг
страждань, які зазнав позивач, а також
виходить із засад розумності,
виваженості та справедливості і
вважає, що 500 грн. буде достатньою сумою
для згладжування моральних страждань.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
підлягають стягненню 487 грн.20 коп.
судового збору.

За такого рішення суду в частині
відмови в задоволенні позову про
поновлення на роботі ОСОБА_2 та
відшкодування моральної шкоди в силу
пункту 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України слід
скасувати і ухвалити в цій частині нове
рішення про часткове задоволення
позову.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2014 року в
частині відмови в задоволенні позову
про поновлення на роботі ОСОБА_2 та
відшкодування моральної шкоди
скасувати і ухвалити в цій частині нове
рішення.

Поновити ОСОБА_2 на роботі в
Управлінні з питань культури та
охорони культурної спадщини
Миколаївської міської ради на посаді
директора Дитячої музичної школи № 6 з
07 липня 2014 року.

Стягнути з Управління з питань
культури та охорони культурної
спадщини Миколаївської міської ради
на користь ОСОБА_2 18 172 грн. 93 коп.

(вісімнадцять тисяч сто сімдесят дві
грн. 93 коп.) середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, відрахувавши суму
прибуткового податку та інші
обов'язкові платежі.

Стягнути з Управління з питань
культури та охорони культурної
спадщини Миколаївської міської ради
на користь ОСОБА_2 500 (п'ятсот) грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Управління з питань
культури та охорони культурної
спадщини Миколаївської міської ради
на користь держави 487 грн.20 коп.
судового збору.

В іншій частині вказане судове
рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді