Справа № 587/1832/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року Сумський районний
суд Сумської області під головуванням
судді Куца В.І., при секретарі Домненко
Н.І., з участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача Верем*юка Д.А.,
представника відповідачки ОСОБА_2 та
відповідача ОСОБА_3 розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Суми
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 про стягнення 25 167 гривень 84
копійок грошових коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення 2 097, 32
доларів США з тих підстав, що з 8
листопада 2003 року йог осин ОСОБА_3
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4 7 жовтня 2004 року син купив
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

7 жовтня 2004 року ОСОБА_3 в інтересах
сім*ї уклав кредитний договір,
відповідно до якого АКБ СР
«Укрсоцбанк» надав йому кредит в сумі 2
800 доларів США з кінцевим терміном
повернення до 6 жовтня 2011 року. Гроші
від даного кредиту були використані на
придбання зазначеної квартири.

5 жовтня 2006 року знаючи про
заборгованість сина та невістки перед
АКБ СР «Укрсоцбанк» він подарував
ОСОБА_3 10 100 гривень спеціально для
погашення відповідної заборгованості
по кредитному договору. Після цього
вони разом з вином відвідали банк для
погашення остаточної заборгованості.

Як з*ясувалося пізніше грошові кошти до
банку були внесені саме ним і саме на
нього буди виписані квитанції про
прийняття кредитною установою його
коштів в рахунок погашення
заборгованості по кредиту.

За рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 4 грудня 2009 року
було розірвано шлюб між відповідачами.
За додатковим рішенням Апеляційного
суду Сумської області від 20 січня 2011
року за його сином та ОСОБА_4 було
визнане по Ѕ частині за кожним право
власності на придбану квартиру і йому
було відмовлено у збільшенні його
частки при поділі спірної квартири.

За рішенням Апеляційного суду Сумської
області від 2 липня 2014 року ОСОБА_3 було
відмовлено в задоволенні позову про
стягнення грошових коштів. В
обґрунтування прийнятого рішення суд в
ньому зазначив, що заборгованість за
кредитним договором від 7 жовтня 2004
року погашалась іменно ним, тому у сина
відсутнє право вимагати стягнення
грошових коштів з колишньої дружини.

Таким чином ним як третьою особою було
виконано обов*язок боржника і
остаточно погашено кредит, тому саме
він має право вимагати від
відповідачів сплачених ним за боржника
грошей по кредиту на загальну суму 2 097,
32 долара США.

Відповідно до вимог ст..ст. 512 та 514 ЦК
України до нього перейшло право
вимагати повернення йому цих коштів,
але дізнався він про це лише 2 липня 2014
року, коли було прийняте рішення
Апеляційним судом Сумської області.

Кредитний договір був укладений в
інтересах сім*ї, а саме на придбання
квартири, яка зараз перебуває у
спільній частковій власності
відповідачів, всі кошти, одержані ним
були використані в інтересах сім*ї,
тому просив стягнути з обох
відповідачів в солідарному порядку 2097,
32 доларів США.

В письмовій заяві про уточнення
позовних вимог та уточнення підстав
позову представник позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_5. уточнив позовні вимоги і просив
стягнути з відповідачів на його
користь в солідарному порядку суму
грошових коштів у розмірі 25 167 гривень 84
копійок.

Крім того в обгрунтування позовних
вимог просив взяти до уваги положення
ст.. 1212 ЦК України, де зазначено, що
особи, які набули майно ( відповідачі)
за рахунок іншої особи ( позивача) без
достатньої правової підстави (
безпідставно набуте майно), зобов*язані
повернути це майно.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов
підтримав у повному обсязі і пояснив,
що він разом з сином за домовленістю з
ним тричі в жовтні , листопада та грудні
2006 року вніс свої особисті кошти ПАТ
«Укрсобанк « в рахунок погашення
кредиту сина. То були кошти не за
договором дарування грошей. Тоді він
допоміг сім*ї. Раніше він не знав, що має
право вимагати ці гроші у відповідачів
і вперше про це дізнався влітку 2014 року
після винесення рішення Апеляційним
судом Сумської області від 2 липня 2014
року.

Представник позивача ОСОБА_5 позов
підтримав в повному обсязі і пояснив,
що тоді позивач в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
вніс свої особисті кошти, які не є
подарованими коштами.

По цим коштам не було укладено жодних
договорів.

Представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_2 позов не визнав повністю за його
безпідставністю і за пропуском строку
позовної давності, оскільки позивач
тоді сплатив гроші в рахунок погашення
кредитного договору як благодійну
допомогу.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав
повністю і пояснив, що тоді його батько
на його прохання сплатив особисті
кошти в рахунок погашення
заборгованості по кредиту.

Він допоміг сім*ї і тоді не було
домовленості про повернення цих
грошей. Подаровані позивачем гроші він
використав на ремонт квартири, а на
погашення кредиту батько сплатив банку
інші гроші.

Відповідачка ОСОБА_4 повторно в судове
засідання не з*явилась, хоч про час
розгляду справи була належним чином
повідомлена.

В письмовому запереченні позов не
визнала повністю за його
необґрунтованістю та пропуском строку
позовної давності.

Заслухавши пояснення осіб, які брали
участь в розгляді справи, та дослідивши
матеріали даної справи та справ №
2-271/2010 року та № 587/30/14-ц суд вважає, що
ОСОБА_1 необхідно відмовити в
задоволенні позову за його
необґрунтованістю.

З 8 листопада 2003 року відповідачі
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в
зареєстрованому шлюбі, який за
рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 4 грудня 2009 року
було розірвано, що підтверджується
його копією ( а.с.17).

7 жовтня 2004 року під час шлюбу та
спільного життя по договору
купівлі-продажу відповідачі купили
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, в якому
покупцем виступав ОСОБА_3

7 жовтня 2004 року між ОСОБА_3 та АКБ СР
«Укрсоцбанк» було укладено кредитний
договір, відповідно до якого банк надав
відповідачу кредит у сумі 2800 доларів
США з кінцевим терміном повернення до 6
жовтня 2011 року. До вересня 2006 року
відповідачі спільно сплачували до АКБ
СР «Укрсоцбанк» по ньому платежі, і на
жовтень 2006 року в них перед банком
залишилася заборгованість на суму
близько 2 000 доларів США.

5 жовтня 2006 року між сторонами був
укладений нотаріально посвідчений
договір дарування грошей, згідно якого
ОСОБА_1 подарував своєму сину ОСОБА_3
грошові кошти у розмірі 10 100 гривень,
які були тоді еквівалентні 2000 доларам
США за офіційним курсом НБУ.

В договорі було зазначено, що ті
грошові кошти були подаровані на
погашення ОСОБА_3 боргу по кредитному
договору на придбану квартиру АДРЕСА_2,
а в п.8 договору було вказано про те, що
право власності у обдарованого на
дарунок виникає з моменту його
прийняття. Обдарований свідчить, що він
дарунок приймає. Прийняттям дарунку
вважається одержання оригінального
примірника цього договору після його
нотаріального посвідчення, що
підтверджується його копією ( а.р.12
справ № 587/30/14-ц).

За додатковим рішенням колегії суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області від
20 січня 2011 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
визнане право власності по Ѕ частині за
кожним на квартиру АДРЕСА_2, що
підтверджується його копією ( а.с.22).

Згідно копій листів ПАТ «Укрсоцбанк»
від 12.11.2010 року та 10.11.2010 року та
квитанцій - заборгованість за
кредитним договором від 7 жовтня 2004
року, укладеним між АКБ СР «Укрсоцбанк»
та ОСОБА_3, погашалась ОСОБА_1: 5 жовтня
2006 року в загальній сумі 1000 доларів США,
7 листопада 2006 року - в загальній сумі 200
доларів США та 12 грудня 2006 року в
загальній сумі 897, 32 доларів США, всього
на загальну суму 2 097, 32 доларів США (
а.с.9-13, а.с.11, с.№ 587/30/14-ц).

В квитанціях в якості отримувача даних
коштів вказаний відповідач ОСОБА_3 При
цьому ніяких угод між позивачем та АКБ
СР «Укрсоцбанк» тоді не укладалось.

За рішенням колегії суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області від
2 липня 2014 року ОСОБА_3 було відмовлено в
задоволенні позову до ОСОБА_4 про
стягнення грошових коштів ( а.с.19-21).

За змістом ч.1 ст.717 та ч.1 ст.722 ЦК України
- за договором дарування одна сторона (
дарувальник) передає або
зобов*язується передати в майбутньому
другій стороні ( обдарованому)
безоплатно майно ( дарунок) у власність.
Право власності обдарованого на
дарунок виникає з моменту його
прийняття.

Таким чином за договором дарування
грошей від 5 жовтня 2006 року ОСОБА_1
подарував сину ОСОБА_3 10 100 гривень ( 2 000
доларів США) на погашення ним боргу по
кредитному договору за придбану
відповідачем квартиру, за домовленістю
між ними вони разом ходили в філію АКБ
СР «Укрсоцбанк», де позивач по
квитанціям вніс грошові кошти: 5 жовтня
2006 року в загальній сумі 1000 доларів США,
7 листопада 2006 року в загальній сумі 200
доларів США та 12 грудня 2006 року в
загальній сумі 897, 32 доларів США, всього
на загальну суму 2 097, 32 доларів США на
ім.*я ОСОБА_3, які потім були
перераховані в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором.

Згідно пояснень позивача ОСОБА_1 та
відповідача ОСОБА_3 за домовленістю між
ними позивач тоді допоміг сім*ї і між
сторонами не було ніякої домовленості
про повернення цих грошей.

Таким чином вказані вище докази та
обставини свідчать про те, що за
домовленістю між позивачем та
відповідачем ОСОБА_3 за згодою
відповідачки ОСОБА_4 тоді фактично
подарував сім*ї відповідачів 2 097, 32
доларів США, тому він не має права
вимагати стягнення з них грошових
коштів , в зв*язку з чим йому необхідно
відмовити в задоволенні позову про
стягнення 25 167 гривень 84 копійок
грошових коштів, за його
необґрунтованістю.

Позивач, його представник та
відповідач ОСОБА_3 не надали суду
відповідних доказів про те, що позивач
сплатив кошти в сумі 10 100 гривень ( 2 000
доларів США) в рахунок погашення
заборгованості по кредитному договору
не по договору дарування грошей від 5
жовтня 2006 року, а інші кошти.

Крім того сплачені позивачем грошові
кошти по договору дарування відповідно
до вимог ст..1212 ЦК України не є
безпідставно набутими відповідачами
майном, ця підстава суперечить
підставам основного позову і не є
обставиною для його задоволення.

ОСОБА_1 не пропустив встановлений
законом строк звернення до суду з даним
позовом, оскільки про можливість ним
такого звернення він дізнався в липня
2014 року після винесення рішення
колегією суддів судової палати
Апеляційного суду Сумської області від
2 липня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
грошових коштів.

Керуючись ст..ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України,
512, 514, 526, 527, 528, 717 та 722 ЦК України,

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову
до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення 25 167
гривень 84 копійок грошових коштів, за
його необгрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Сумської області через районний суд
протягом 10-ти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо її не було
подано.

Суддя В.І.Куц