АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/2405/2014р.
Головуючий в І інстанції Зуб І.Ю.
Доповідач: Вербицька Л.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року серпня місяця 28 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого Вербицької Л.І.

Суддів Радченка С.В.

Слюсаренко О.В.

При секретарі Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Херсонгаз» на рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 09 липня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Херсонгаз»
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ПАТ «Херсонгаз»
звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за надані
послуги з газопостачання, посилаючись
на те, що відповідачу за адресою:
АДРЕСА_1, надаються послуги з
газопостачання, виконавцем яких є ПАТ
«Херсонгаз», що підтверджується
випискою з особового рахунку НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначав, що відповідач на
протязі тривалого часу за надані
послуги сплачував не в повному обсязі,
у зв'язку з чим за період з червня 2012
року по березень 2014 року утворилася
заборгованість у сумі 1 285,06 грн.

Посилаючись на викладене, позивач
просив суд стягнути з відповідача на
його користь заборгованість за надані
послуги з газопостачання за період з 01
червня 2012 року по 01 квітня 2014 року в
сумі 1 285,06, та інфляційні збитки в сумі
43,88 грн. та три відсотки річних в
розмірі 36,89 грн., а також понесені
судові витрати.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 09 липня 2014 року позовні
вимоги задоволено частково, стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Херсонгаз»заборгованість за надані
послуги з газопостачання в період з
червня 2012 року по березень 2014 року у
розмірі 1 285,06 грн., а також судовий збір
в сумі 243,60 грн. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Херсонгаз»
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду в
частині відмови в задоволенні позову,
просило рішення суду в зазначеній
частині змінити, стягнувши на його
користь інфляційні збитки в сумі 43,88
грн. та 3% річних в розмірі 36,89 грн.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується, а тому апеляційним судом
не переглядається.

Письмових заперечень на скаргу до
апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які з'явились в судове засідання,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з положень ст.
68 ЖК України щодо обов'язку споживача
своєчасно вносити плату за надані
послуги, а також законності та
обґрунтованості заявлених позовних
вимог. Відмовляючи в стягненні трьох
відсотків річних та інфляційних сум
суд виходив з того, що чинним
законодавством така відповідальність
споживача не передбачена.

Проте повністю з таким висновком суду
погодитися не можна.

Між сторонами виникли правовідносини,
які регулюються нормами ст.ст.901,903, 526
ЦК України, Закону України «Про
житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором. Якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між
виробниками та споживачами, а також
їхні права та обов'язки визначено у
Законі України «Про житлово-комунальні
послуги» (далі - Закон).

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом, відповідно до
розрахунку за особовим рахунком
НОМЕР_1, заборгованість відповідача за
наданні послуги з газопостачання за
адресою: АДРЕСА_1 за період з червня 2012
року по березень 2014 року складає 1 285,06
грн. (а.с.4).

Пунктом 10 ч.3 ст.20 Закону встановлена
відповідальність за несвоєчасне
здійснення платежів за
житлово-комунальні послуги у вигляді
пені.

Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК
України зобов'язання повинно
виконуватись належним чином згідно з
умовами договору та вимогами ЦК
України, інших актів законодавства.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Таким чином, правовідношення, в якому
замовник зобов'язаний оплатити надану
послугу в грошах, а виконавець має
право вимагати від замовника
відповідної оплати, тобто в якому
передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене, правовідносини,
які склалися між сторонами, є грошовим
зобов'язанням, у якому, серед інших прав
і обов'язків сторін на боржника
покладено виключно певний
цивільно-правовий обов'язок з оплати
отриманих житлово-комунальних послуг,
якому кореспондує право вимоги
кредитора вимагати сплату грошей за
надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної
природи правовідносин сторін як
грошових зобов'язань, на них
поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як
спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності за прострочення
виконання зобов'язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» правова норма щодо
відповідальності боржника за
несвоєчасне здійснення оплати за
житлово-комунальні послуги у вигляді
пені не виключає застосування правових
норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК
України.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приймає до уваги доводи
апеляційної скарги щодо порушення
судом норм матеріального права в
частині відмові у стягненні трьох
відсотків річних та інфляційних
збитків та вважає помилковим висновок
суду про відмову в стягненні цих сум.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції помилково дійшов
висновку щодо відмови у стягненні
трьох процентів річних та інфляційних
збитків із тих підстав, що чинним
законодавством не передбачена
відповідальність споживача у вигляді
сплати інфляційних збитків та трьох
процентів річних у разі наявності
заборгованості за надані послуги з
газопостачання.

З огляду на викладене, судом першої
інстанції не застосовано зазначену
норму матеріального права, що є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції в частині відмови у
стягненні інфляційних збитків та
трьох процентів річних та ухвалення в
цій частині нового рішення, яким позов
в зазначеній частині підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, ч.1 п.4. ст.309,
316 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 901, 903, ЦК
України, ст.20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Херсонгаз»
задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
міста Херсона від 09 липня 2014 року в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог скасувати, ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Херсонгаз» інфляційні збитки в сумі
43,88 грн. та три відсотки річних в сумі
36,89 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Херсонгаз» судовий збір в розмірі 121,80
грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді