АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7933/2014
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
заочне рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 27 вересня 2010 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_3 про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У лютому 2010 року позивач ПАТ «Універсал
Банк» звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_3 про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 28798 грн. 01 коп., посилаючись на
невиконання умов кредитного договору,
укладеного 14.04.2008 року між сторонами,
відповідно до якого позивач надав
відповідачу грошові кошти у розмірі 25
000 грн. строком на 36 місяців.

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 27 вересня 2010
року позов задоволено: стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк»
заборгованість на загальну суму - 28 798
грн. 01 коп., в тому числі прострочену
заборгованість по сумі кредиту 20526 грн.
86 коп., прострочену заборгованість по
відсоткам 5582 грн. 83 коп. та підвищені
відсотки 2688 грн. 32 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Універсал Банк» сплачене держмито у
сумі 287 грн. 98 коп. та витрати по сплаті
інформаційно-технічних послуг в сумі 120
грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 29 квітня 2014 року заяву
відповідача про перегляд заочного
рішення від 27 вересня 2010 року залишено
без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
направити справу до суду першої
інстанції для розгляду в загальному
порядку, посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи.

Вказував, що під час розгляду справи та
ухвалення заочного рішення участі в
судовому засіданні він не брав,
оскільки з 27.09.2010 року по 01.10.2010 року
перебував на стаціонарному лікуванні у
військовому госпіталі, а тому не міг
надати заперечення та заявляти
відповідні клопотання. Позивач ПАТ
«Універсал Банк» є правонаступником
усіх прав і обов'язків ВАТ «Універсал
Банк», однак всупереч положенням ст. 516
ЦК України боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні.

Зазначав, що ВАТ «Універсал Банк»
безпідставно в односторонньому
порядку змінив істотні умови
кредитного договору, зокрема, величину
процентних ставок, що призвело до
підвищення загального розміру коштів
для повного повернення кредиту та
строку їх повернення.

Апелянт вважає несправедливими
положення договору про споживчий
кредит, які містять умови про зміну у
витратах, зокрема, щодо сплати
споживачем непропорційно великої суми
компенсації ( понад 50 % вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов'язання за договором, що є
підставою для визнання таких положень
недійсними.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
фінансові документи банку на
підтвердження розміру заборгованості.
Задовольняючи вимоги ПАТ «Універсал
Банк» про стягнення штрафних
відсотків, суд першої інстанції не
досліджував обставин про поважність
причин несплати кредиту та обставин,
які спричинили прострочення
зобов'язання, що є порушенням прав на
захист боржника, а також суд не надав
можливості відповідачу заявити 27.09.2010
року зустрічний позов про визнання
окремих положень кредитного договору
такими, що не відповідають чинному
законодавству.

В судове засідання апелянт повторно не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином. 23.06.2014 року апелянт подав до
апеляційного суду заяву, в якій просив
розглянути апеляційну скаргу, розгляд
якої було призначено на 26.06.2014 року, без
його участі. Відповідно до вимог ст. 305
ЦПК України колегією суддів визнано за
можливе розглянути справу у
відсутності апелянта.

В судовому засіданні представник
позивача вважав доводи апеляційної
скарги безпідставними та просив
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач ПАТ «Універсал Банк» посилався
на те, що 14 квітня 2008 року між сторонами
було укладено кредитний договір № CL32483,
згідно з яким позивач надав
відповідачу грошові кошти в розмірі 25
000 грн., а відповідач зобов'язувався їх
прийняти, належним чином
використовувати та повернути позивачу
в строк та на умовах, передбачених
договором. Проте в порушення п.1.1 ст.1, п.
5.1. ст. 5 договору відповідач свої
зобов'язання в частині повернення
кредиту та сплати процентів не виконав,
що призвело до виникнення
заборгованості, розмір якої станом на
25.11.2009 року складає 28 798 грн. 01 коп.

Враховуючи, що п.6.6 ст. 6, п. 10.1 ст. 10
договору позивач має право вимагати
дострокового погашення заборгованості
по кредиту, сплати процентів та
штрафних санкцій, передбачених
договором внаслідок невиконання або
неналежного виконання умов даного
договору, позивач просив стягнути з
відповідача вищевказану суму
заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги у повному
обсязі, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем ОСОБА_3 порушено
передбачений договором порядок
погашення заборгованості, відповідач
свої зобов'язання не виконує, тому у
позивача наявні правові підстави
вимагати дострокового погашення
кредиту та сплати процентів за
користування кредитними коштами.
Визнавши позовні вимоги доведеними,
суд першої інстанції дійшов висновку
про необхідність стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості, яка становить 28 798 грн.
01 коп., в тому числі заборгованість по
кредиту - 20 526 грн. 86 коп., прострочена
заборгованість по відсотках - 5582 грн. 83
коп., підвищені відсотки - 2688 грн. 32 коп.

Виходячи з наявних у матеріалах справи,
досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, колегія суддів
вважає, що обставини, які мають
значення для справи, доведені, висновки
суду першої інстанції щодо наявності
підстав для задоволення позовних вимог
є законними і такими, що відповідають
обставинам справи. Норми матеріального
права відповідно до спірних
правовідносин застосовані правильно.

Як вбачається з матеріалів справи,
31.03.2008 року відповідач ОСОБА_3 звернувся
з анкетою-заявою до ВАТ «Універсал
Банк» про надання йому кредитних
коштів готівкою на суму 25 000 грн.,
терміном на 36 місяців ( а.с. 17).

14 квітня 2008 року між ВАТ «Універсал
Банк» в особі керуючого відділенням №
25 Київської філії № 2 ВАТ «Універсал
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«Універсал Банк», та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № CL32483,
відповідно до п.1.1 якого кредитор
зобов'язався надати позичальнику
кредитні кошти у сумі та на умовах,
визначених у цьому договорі, додатку №
1 та додатку № 2, а позичальник
зобов'язався погасити кредит, сплатити
проценти за користування ним на умовах
та в порядку, визначених договором,
додатком 1 та додатком 2.

Відповідно до п.1.4 договору,
підписанням цього договору
позичальник підтверджує, що до
підписання цього договору отримав від
кредитора у письмовій формі інформацію
про умови кредитування, а також
орієнтовну сукупну вартість кредиту,
як це вимагає законодавство про захист
прав споживачів.

В зазначеному договорі визначено
порядок нарахування процентів, умови і
порядок надання кредиту, погашення
кредиту, сплати процентів, випадки
дострокового виконання зобов'язань за
договором, права та обов'язки сторін та
інші умови ( а.с. 3-5).

Разом з тим, індивідуальні умови
надання та погашення кредиту викладені
у додатку № 1 до кредитного договору №
CL32483, який підписаний сторонами, в тому
числі позичальником ОСОБА_3, який також
підтвердив, що примірник № 1 до
вищевказаного договору отримав, про що
свідчить підпис позичальника під
текстом додатку 1.

У вказаному додатку № 1 «Індивідуальні
умови надання та погашення кредиту»
зазначено, що основна сума кредиту - 25 000
грн., винагорода кредитора за
ініціювання кредиту - 1000 грн., процентна
ставка станом на день укладення
договору - 36 % річних; підвищена
процентна ставка у разі прострочення
платежу - 108 % річних; кількість
щомісячних платежів - 36; сума
щомісячного платежу 1125 грн. 38 коп., дата
сплати щомісячного платежу - останній
робочий день, що передує 20 числу
кожного місяця, а також поточний
рахунок позичальнику в банку. Дата
сплати останнього платежу - 20.03.2011 року.
( а.с. 6)

У додатку № 2, підписаному сторонами
при укладенні кредитного договору
№CL32483, викладено графік щомісячних
платежів та розмір супутніх витрат
позичальника, зазначено, що датою
видачі кредиту є 14.04.2008 року. У графіку
також зазначено розмір та складові
кожного із 36 щомісячних ануїтетних
платежів, розраховано загальну суму
процентів, яку має сплатити
позичальник за користування кредитом -
15 513 грн. 59 коп. за умови дотримання
цього графіку, суму подорожчання
отриманого кредиту, а також
розраховано реальну проценту ставку -
48,24 %.

З викладеним графіком позичальник
також ознайомився та власноручним
підписом підтвердив, що примірник
додатку № 2 до вищевказаного договору
отримав ( а.с. 6-7).

Колегією суддів було задоволено
клопотання апелянта про витребування
оригіналу кредитного договору з
додатками та інших матеріалів
кредитної справи, які було надано
представником банку, оглянуто судом в
судовому засіданні та встановлено, що
наявні у матеріалах справи копії
відповідають наданим для огляду
оригіналам.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_3
вказує на те, що кредитний договір
підписано 14 квітня 2008 року, а в додатках
№ 1 та № 2 міститься посилання на
кредитний договір від 24 квітня 2008 року.
При цьому зазначених додатків
відповідач не підписував, копій
додатків йому надано банком не було.

Проте зазначені доводи апелянта
висновків суду першої інстанції не
спростовують. Як вбачається з
матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 10
червня 2010 року в суді першої інстанції
отримав під розписку ( а.с. 37) копію
позовної заяви з доданими документами,
при цьому одночасно він був
повідомлений про розгляд справи на 27
вересня 2010 року. Однак матеріали справи
не містять жодних заперечень
відповідача на позовну заяву та
зауважень щодо отриманих копій
документів.

Доводи апелянта щодо порушення судом
першої інстанції його процесуальних
прав щодо надання заперечень та
клопотань колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки
матеріалами справи підтверджено, що
відповідач про судове засідання 27
вересня 2010 року був належним чином, під
розписку, повідомлений у строк більш
ніж за три місяці - 10 червня 2010 року,
однак заперечень чи клопотань не
подавав.

Також матеріали справи не містять
будь-яких повідомлень відповідача про
неможливість з'явитись в судове
засідання 27.09.2010 року, тоді як ч. 2 ст. 77
ЦПК України передбачено обов'язок
сторін повідомляти суд про причини
неявки у судове засідання. У разі
неповідомлення суду про причини неявки
вважається, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, не з'явилися
в судове засідання без поважних причин.

Посилання апелянта про неналежність
доказів - додатку № 1 та № 2 до
кредитного договору з огляду на те, що в
них зазначена дата укладення договору -
24 квітня 2008 року, колегія суддів не
приймає до уваги як підставу для
скасування рішення, оскільки зазначені
додатки містять підпис позичальника
ОСОБА_3, зазначений у додатках номер
договору № CL32483 відповідає номеру
кредитного договору, підписаному
сторонами 14 квітня 2008 року, укладення
якого відповідачем не оспорюється;
крім того, апелянтом не надано доказів
про укладення між сторонами інших
договорів. Як пояснила представник
банку в суді апеляційної інстанції,
додатки № 1 та № 2 містять описку щодо
дати укладення кредитного договору.

Крім того, факт укладення кредитного
договору саме 14 квітня 2008 року
підтверджується наявною у матеріалах
справи заявою на видачу готівки від 14
квітня 2008 року з підписом отримувача
ОСОБА_3, що свідчить про виконання
банком умов про надання кредиту вже
укладеного договору. ( а.с. 21).

Доводи апелянта щодо незаконності
підвищення банком відсоткової ставки
з 15 липня 2008 року до 36 % річних,
підвищеної процентної ставки ( у разі
прострочення платежу ) - 108 % річних , з
посиланням на отриманий відповідачем
лист ВАТ «Універсал банк», колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
зазначені процентні ставки були
встановлені сторонами при укладенні
кредитного договору, що
підтверджується підписаними
відповідачем додатком №1 та № 2 до
кредитного договору.

При порівнянні графіку погашення
кредиту, підписаного позичальником, та
розрахунку заборгованості, в якому
зазначено суми сплачених відповідачем
коштів на погашення кредиту та
процентів, вбачається, що сплачені суми
відповідають тим, які передбачені у
графіку погашення, зокрема, і сумі
нарахованих процентів у травні, червні
2008 року.

Крім того, з розрахунку заборгованості
за кредитним договором № CL32483
вбачається, що відповідач ОСОБА_3
здійснював щомісячні платежі без
порушення графіку до жовтня 2008 року, з
порушенням графіку - до червня 2009 року,
сплативши останній платіж по кредиту
та процентах 26.05.2009 року.

Укладаючи кредитний договір, сторони в
п.2.4 погодили, що за користування
кредитом понад встановлений строк (
прострочення терміну сплати
щомісячного платежу) встановлюється
підвищена процентна ставка, що вказана
в додатку № 1 до договору. Відповідно
до Індивідуальних умов надання та
погашення кредиту ( додатку № 1 до
договору) підвищена процентна ставка в
разі прострочення платежу становить 108
% річних.

Частиною 1 статті 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Підписавши кредитний договір з
додатками, сторони тим самим
засвідчили свою згоду та прийняли
умови, які були в ньому закріплені.

Таким чином, посилання апелянта на
недійсність умов договору, якими
встановлено підвищені відсотки за
порушення строків сплати щомісячних
платежів, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки договір є
чинним і матеріали справи не містять
доказів, як і апеляційна скарга -
посилань, що кредитний договір чи
окремі його положення в установленому
законом порядку визнані недійсними.

Також є необґрунтованими доводи
апелянта про відсутність доказів на
підтвердження розміру заборгованості,
оскільки в матеріалах справи наявний
деталізований розрахунок
заборгованості, підписаний
начальником управління з кредитного
адміністрування ПАТ «Універсал банк»
та скріплений печаткою банку.

Із вказаного розрахунку вбачається, що
відповідачем було погашено кредит на
суму 4473 грн. 14 коп. та сплачено відсотки
в сумі 6093 грн. 84 коп., підвищені
відсотки - 473 грн. 97 коп.

Також із розрахунку заборгованості
вбачається, що станом на дату його
складання 25.11.2009 року відповідач
протягом 6 місяців не сплачував кредит
та проценти, розмір простроченої
заборгованості на той час становив: 6428
грн. 28 коп. - по кредиту, 5582 грн. 83 коп. - по
відсотках, 2688 грн. 32 коп. - по підвищених
відсотках. Сума дострокового стягнення
кредиту - 14 098 грн. 58 коп.

Підстав для сумніву у правильності
наведених розрахунків не вбачається.
За період з часу отримання копії
зазначеного розрахунку як додатку до
позовної заяви - 10.06.2010 року, а також з
часу подання заяви про перегляд
заочного рішення - 23.01.2014 року і до
даного часу апелянтом не надано жодних
доказів тих обставин, що сума
погашеного ним кредиту є більшою, ніж
зазначено у розрахунку. Обґрунтованих
доводів щодо неправильності
нарахування заборгованості по
процентах - апеляційна скарга не
містить, власного розрахунку
заборгованості, який апелянт вважає
правильним, ним не подано.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові в розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України
встановлено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст.1048 цього Кодексу.

Враховуючи, що матеріалами справи
підтверджено факт невиконання
позичальником умов кредитного
договору та припинення ним з червня 2009
року сплати щомісячних платежів, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про наявність правових
підстав для стягнення простроченої
заборгованості та дострокового
стягнення частини кредиту, що
залишилась, а також нарахованих
процентів.

Посилання апелянта на зміну його
фінансового становища, вплив світової
фінансової кризи - висновків суду не
спростовують, оскільки відповідно до
ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства. Одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Обов'язок позичальника
сплачувати проценти за користування
чужими грошовими коштами встановлено
як договором, так і ст. 536 ЦК України, і
підстав для звільнення від сплати
процентів за користування чужими
грошовими коштами чинне законодавство
не містить. Що стосується підвищених
відсотків за порушення строків сплати
кредиту, то їх розмір не перевищує ні
розміру нарахованих процентів, ні
розміру заборгованості, а жодних
доказів щодо наявності підстав для
звільнення від відповідальності за
порушення зобов'язання, передбачених
ст. 617 ЦК України, - апелянтом не надано.
Сам факт світової фінансової кризи не
може бути підставою для невиконання
позичальником взятих на себе
зобов'язань, та звільнення від
відповідальності за їх порушення,
оскільки відповідачем не подавались
докази, яким чином криза вплинула на
його фінансове становище, враховуючи,
що кредит отриманий відповідачем у
національній валюті України - гривні.

Інші доводи апеляційної скарги
відповідача висновків суду першої
інстанції не спростовують і не дають
підстав вважати, що ним допущено
порушення матеріального та
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення спору.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Оскільки рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
відповідають обставинам справи,
колегія суддів не вбачає підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 27 вересня 2010 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: