У Х В А Л А

Іменем України

29 серпня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі :

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Кеміня М.П,
Куштана Б.П.,

при секретарі : Чейпеш
С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
відповідача Міжгірської районної
спілки споживчих товариств та позивача
ОСОБА_3 на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 09 квітня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_3 до
Міжгірської районної спілки споживчих
товариств, 3-х осіб Міжгірського
міського споживчого товариства,
Управління Пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 09 квітня 2014 року позов ОСОБА_3
задоволено частково.

Стягнуто з Міжгірської
райспоживспілки на користь ОСОБА_3 255000
грн. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за мінусом податків
і обов'язкових платежів, та 5000 грн.
моральної шкоди.

У решті позову - відмовлено.

У апеляційній скарзі Міжгірська
райспоживспілка просить скасувати
зазначене рішення в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_3, як
постановлене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
і ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Позивачка ОСОБА_3 у апеляційній скарзі
просить скасувати рішення суду в
частині задоволення завданої їй
моральної шкоди і постановити нове
рішення, яким її позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди
задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_4 апеляційну скаргу
підтримав. Апеляційну скаргу
відповідача не визнав і просив таку
відхилити.

Позивачка ОСОБА_3, представник
відповідача Міжгірської
райспоживспілки і представник 3-ї особи
УПФ України в Ужгородському районі у
судове засідання не з»явилися, хоча про
час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином. Причини
неявки представника відповідача,
зазначені ним у клопотанні, колегія
суддів не визнає поважними, а тому
неявка вказаних осіб, відповідно до ч.2
ст.305 ЦПК України, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, представника
Міжгірського МСТ Бедринець О.В.,
перевіривши доводи апеляційних скарг і
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою
правління Міжгірської райспоживспілки
від 07.07.2006 р.№39 «Про зміну запису в
трудовій книжці ОСОБА_3 згідно судових
рішень», змінено формулювання причин
звільнення позивачки з посади голови
правління Міжгірського міського
споживчого товариства, викладеного в
постанові відповідача від 12 липня 1999
року №6 (запис в трудовій книжці за №24),
на підставі якої відповідач вніс в
трудову книжку ОСОБА_3 запис про зміну
формулювання причин її звільнення за
№27, а саме : «Запис за №24 від 12.07.1999 р. є
недійсним. Звільнено з посади голови
правління Міжгірського споживчого
товариства за власним бажанням на
підставі ст.38 КЗпП України. При цьому у
четвертій графі трудової книжки
зазначив, що підставою для звільнення
позивачки є рішення Міжгірського
районного суду від 06.10.2005 року. Однак,
такого рішення суду про звільнення
ОСОБА_3 з вказаної посади не існує.

Вказані дії відповідача позивачкою
були оскаржені до суду. Рішенням
Міжгірського районного суду від 22
листопада 2006 року скасовано п.2
постанови правління Міжгірської
райспоживспілки від 07.07.2006 р. за №39 про
звільнення ОСОБА_3 з посади за власним
бажанням, і в цій частині визнано
недійсним внесений запис за №27 від
07.07.2006 р. у трудову книжку ОСОБА_3.

За вказаним фактом було порушено
кримінальну справу, розслідування по
якій на час розгляду позову ОСОБА_3 не
закінчено, а трудова книжна постановою
слідчого від 11 березня 2008 року була
вилучена і визнана речовим доказом та
приєднана до кримінальної справи
№9711607. До вирішення справи в суді
речовий доказ - трудову книжку ОСОБА_3
передано їй на зберігання.

Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України якщо
неправильне формулювання причини
звільнення в трудовій книжці
перешкоджало працевлаштуванню
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, приймає рішення про
виплату йому середнього заробітку за
час вимушеного прогулу в порядку і на
умовах, передбачених частиною другою
цієї статті.

Судом встановлено, що внаслідок
внесення відповідачем у трудову книжку
позивачки неправильного запису №27 про
звільнення її із займаної посади за
рішенням суду, вона не могла
працевлаштуватися за фахом та досвідом
роботи на посаду, яка б відповідала за
рівнем посаді, на якій вона працювала
до внесення неправильного запису, у
зв'язку з чим тривалий час ніде не
працювала і не отримувала заробітну
плату, тому суд дійшов правильного
висновку про стягнення з відповідача
на користь позивачки середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
період з 11 березня 2008 року (коли було
вилучено трудову книжку) по 30 жовтня 2012
року (коли було виправлено
неправильний запис) в сумі 255000 грн. із
розрахунку середньої заробітної плати
у розмірі 5000 грн. за місяць.

Посилання відповідача у апеляційній
скарзі на неправильний розрахунок
середньої заробітної плати позивачки,
не заслуговують на увагу, оскільки в
матеріалах справи міститься довідка
№128 від 01.10.2013 року, видана головою
правління Міжгірського МСТ Бедринець
О.В. (а.с.57), аналогічна довідка №61 від
19.08.2014 року Бедринець О.В. була надана в
суді апеляційної інстанції на
виконання ухвали апеляційного суду
Закарпатської області від 20 червня 2014
року, з яких слідує, що середній
заробіток голови правління
Міжгірського міського споживчого
товариства за період з 11.03.2008 року по
30.10.2012 року складає 5000,00 грн.

Відомостей щодо виплат позивачці за
останні два календарні місяці роботи,
що передували дню її звільнення з
роботи, матеріали справи не містять, а
тому провести розрахунок середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
згідно вимог ст.27 Закону України «Про
оплату праці» та Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995
року №100, є неможливим.

Стосовно визначеного судом першої
інстанції розміру моральної шкоди в
сумі 5000 грн., на підставі ст.237-1 КЗпП
України, то судом враховано, що
моральна шкода позивачці була завдана
у зв'язку з тим, що вона тривалий час не
могла працевлаштуватись через
неправильний запис у її трудовій
книжці про звільнення з роботи, не мала
коштів на утримання родини, була
позбавлена можливості вести звичайний
спосіб життя і необхідно було
докладати додаткових зусиль для
організації свого життя, розмір якої
суд визначив виходячи із засад
розумності і справедливості, а тому
підстав для зміни цього розміру
колегія суддів не вбачає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції у
відповідності до ст.308 ЦПК України
підлягає залишенню без зміни, а
апеляційні скарги відповідача і
позивачки відхиленню, оскільки доводи
апеляційних скарг не спростовують
висновків суду першої інстанції і не
дають суду апеляційної інстанції
підстав для скасування і ухвалення по
справі нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги відповідача
Міжгірської районної спілки споживчих
товариств та позивача ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 09 квітня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до суду касаційної інстанції
на протязі двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :