Справа № 362/3398/14-ц
Провадження № 2/362/1867/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.08.2014 року

Васильківський міськрайонний суд
Київської області у складі:

головуючого - судді
Марчука О.Л.,

при секретарі - Лущик Т.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті
Василькові Київської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовною
заявою, в обґрунтування вимог якої
зазначила, що 01.06.2007 року вона придбала
у відповідача майно у вигляді об'єкту
малої архітектурної форми -
торгівельний павільйон НОМЕР_1, що
розташований на ринку селища Калинівка
по вулиці Залізничній 50
Васильківського району Київської
області, що підтверджується письмовою
розпискою відповідача від 01.07.2007 року.

Оскільки, відповідач не був власником
торгівельного павільйону НОМЕР_1,
посилаючись на положення статей 230, 658,
659, 661 ЦК України, позивач просить
стягнути з відповідача на свою користь
грошові кошти в сумі 400 000 гривень, які
складаються з подвійного розміру
збитків в сумі 209 700 гривень,
безпідставно отриманих доходів в сумі
80 834 гривні та моральної шкоди в сумі 109
466 гривень.

В судовому засіданні позивач
підтримала вимоги своєї заяви в
повному обсязі та пояснила, що
відповідач своїми діями ошукав її.
Вважає, що якщо до неї не перейшло право
власності на торгівельний павільйон
НОМЕР_1, за придбання якого вона
передала відповідачу кошти в розмірі 9
000 доларів США, то вказана сума повинна
бути їй повернута.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав та зазначив, що за грошові
кошти в сумі 9 000 доларів США, які він за
розпискою від 01.06.2007 року отримав від
позивачки, він переуступив останній на
її прохання павільйон НОМЕР_1 (торгове
місце) для оренди. Він не продавав
павільйон, оскільки не був його
власником.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив щодо вимог позову,
підтримав доводи відповідача та просив
відмовити в задоволенні позовної заяви
з підстав пропуску позовної давності,
яка на його думку обчислюється з дати
отримання коштів, тобто з 01.06.2007 року.

Заслухавши пояснення сторін, пояснення
представника відповідача та
дослідивши письмові докази по справі у
їх сукупності, суд приходить до
наступних висновків.

Із розписки від 01.06.2007 року вбачається,
що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові
кошти в сумі 9 000 доларів США та майнових
претензій не має (а.с. 6). Вказану
обставину сторони не заперечили.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 14.05.2014 року, яке залишено без змін
ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 09.07.2014 року, відмовлено в
задоволенні цивільного позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ТОВ
«Торгівельно-розважальний центр
«Казантип-Калина», третя особа: ТОВ
«Грін Мама Україна» про визнання
дійсним та частково недійсним
правочинів, визнання права власності
(а.с. 7 - 9, 10 - 13).

Згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Зазначеними судовими рішеннями
встановлено, що відсутні підстави для
визнання дійсним договору
купівлі-продажу павільйону НОМЕР_1 між
сторонами.

Отже, суд приходить до висновку, що
договір купівлі-продажу павільйону
НОМЕР_1 між сторонами не укладався, а
розписка відповідача від 01.06.2007 року
про такий факт купівлі-продажу не
свідчить.

Тобто, посилання позивача на положення
статей 230, 658, 659, 661 ЦК України є
безпідставними.

Норми § 1 Глави 71 ЦПК України до
правовідносин, що склалися між
сторонами, також не можуть бути
застосовані судом, оскільки сторони не
посилаються на позику, як на підставу
передачі грошових коштів.

Так, позивач назвав підставу передачі
коштів: купівлю ним павільйону НОМЕР_1,
а відповідач - переуступку його оренди.
Із самого ж змісту розписки не
вбачається, що між сторонами відбулась
позика.

Крім того, розписка від 01.06.2007 року, не
містить обов'язку ОСОБА_2 повернути
ОСОБА_1 отримані від неї кошти.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Під час розгляду справи, позивачем не
надано суду жодних доказів, які б
вказували на обов'язок відповідача
повернути їй грошові кошти, що були
передані останньому за розпискою від
01.07.2007 року.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що підстави для стягнення з
відповідача на користь позивача
матеріальних збитків та, у зв'язку з цим
моральної шкоди - відсутні.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позов є необґрунтованим та
задоволенню не підлягає.

Доводи представника відповідача про
необхідність застосування строків
позовної давності, на переконання суду
є безпідставними, оскільки позивач, яка
вважає, що вона купила майно у
відповідача, дізналася про порушення
своїх прав в день постановлення ухвали
Апеляційного суду Київської області по
справі за її позовом, а саме: 09.07.2014 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 256, 257, 260, 261 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57
- 62, 64, 208, 209, 212 - 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення грошових коштів -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо воно не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Васильківський міськрайонний
суд Київської області протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Головуючий