Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді -
Черновського Г.В.,

при секретарі -
Пісчанській Т.М.,

за участю: представника позивача -
Слободяник А.Г.,

відповідачів - ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу № 201/10609/14-ц за позовом
публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк», третя особа -
ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
поруки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська з
позовом до відповідачів про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на те, що 19 лютого 2008 року
між ЗАТ ВТБ Банк, найменування якого
було змінено на ПАТ «ВТБ Банк», та
ОСОБА_2 був укладений кредитний договір
№90/08В, за умовами якого позивач надав, а
ОСОБА_2 отримав 12 384,00 доларів США зі
сплатою 13% річних та строком повернення
кредиту - не пізніше 18 лютого 2015 року. В
забезпечення виконання зобов'язань за
вказаним кредитним договором 19 лютого
2008 року між ВАТ ВТБ Банк, ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 дув укладений договір поруки №
54/08-В-П, за умовами якого ОСОБА_3
поручилась перед банком за виконання
ОСОБА_2 кредитних зобов'язань. В
порушення умов зазначеного кредитного
договору та договору поруки
відповідачі зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконали, у
зв'язку з чим станом на 28 травня 2014 року
утворилась заборгованість перед
позивачем, загальний розмір якої
становить 3 228,90 доларів США, що
еквівалентно 37 943,29 грн. та 9 110,78 грн. У
зв'язку з зазначеним, позивач звернувся
до суду з даним позовом та просив суд
стягнути солідарно з відповідачів на
його користь суму заборгованості за
кредитним договором № №90/08В від 19
лютого 2008 року у сумі 46 199,06 грн., а також
покласти на відповідачів судові
витрати, понесені позивачем по даній
цивільній справі у сумі 481,99 грн. ( а. с.
2-5).

08 вересня 2014 року на адресу суду
надійшла зустрічна позовна заява
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк», третя особа -
ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
поруки № 54/08-В-П від 19 лютого 2008 року,
укладеного між сторонами, посилаючись
на те, що шлюб між позичальником та
поручителем перебуває в процесі
розірвання, а також на те, що умови
кредитного договору двічі були змінені
відповідними договорами, згоду на які
ОСОБА_3 як поручитель не давала (а. с.
31-34).

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
наполягав на їх задоволенні, проти
зустрічного позову заперечував.

ОСОБА_3 у судовому засіданні первісні
позовні миги не визнала, просила суд
відмовити у їх задоволенні, просила суд
задовольнити зустрічні позовні вимоги.

ОСОБА_2 у судовому засіданні при
вирішення як первісних, так і
зустрічних позовних вимог поклався на
розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення осіб, що
приймали участь у судовому засіданні,
дослідивши матеріали цивільної справи,
приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено,
що обов'язок із доказування
покладається також на осіб, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси. Тобто,
процесуальними нормами встановлено як
право на участь у доказуванні, так і
обов'язок із доказування обставин при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, що
випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 19 лютого 2008 року
між ЗАТ ВТБ Банк, найменування якого
було змінено на ПАТ «ВТБ Банк», та
ОСОБА_2 був укладений кредитний договір
№90/08В, за умовами якого позивач надав, а
ОСОБА_2 отримав 12 384,00 доларів США зі
сплатою 13% річних та строком повернення
кредиту - не пізніше 18 лютого 2015 року (а.
с. 6-7, 8-9).

Факт отримання позичальником грошових
коштів підтверджується заявою на
видачу готівки № TR.67295.1 від 19 лютого 2008
року, копія якого наявна в матеріалах
справи (а. с. 15)

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором №90/08В від 19
лютого 2008 року також 19 лютого 2008 року
між ВАТ ВТБ Банк, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дув
укладений договір поруки № 54/08-В-П, за
умовами якого ОСОБА_3 поручилась перед
банком за виконання ОСОБА_2 кредитних
зобов'язань (а. с. 16, 50).

Відповідно до п. 1 зазначеного договору
поруки поручитель поручається перед
банком за виконання позичальником
зобов'язань щодо повернення кредиту,
сплати відсотків за користування
кредитом, комісій, пені, штрафних
санкцій та збитків, розмір, термін та
умови повернення та сплати яких
встановлюється кредитним договором №
90/08В від 19 лютого 2008 року та будь-якими
додатковими угодами до нього (в т.ч. що
збільшують основне зобов'язання).

Додатковою угодою № 1 від 27 листопада
2008 року, а також додатковою угодою № 2
від 04 грудня 2009 року до зазначеного
кредитного договору були внесені зміни
щодо графіку погашення заборгованості
та порядку внесення платежів (а. с. 10,
11-14).

Відповідно до розрахунку
заборгованості, наданого
представником позивача, станом на 28
травня 2014 року за кредитним договором
№ 90/08В від 19 лютого 2008 року наявна
заборгованість загальний розмір якої
становить 46 199,06 грн. та складається з 3
181,28 доларів США, що є еквівалентом 37 383,70
грн. - заборгованості за кредитом; 47,62
доларів США, що є еквівалентом 559,59 грн. -
заборгованості за відсотками; 855,01 грн. -
пені за несвоєчасну повернення
відсотків, 7 400,76 грн. - пені за
несвоєчасне повернення кредиту (а. с.
21-22).

З матеріалів справи також вбачається,
що в березні 2014 року позивач звернувся
на адреси відповідачів з
листом-вимогою та претензією щодо
необхідності погашення кредитної
заборгованості (а. с. 17, 18, 19, 20).

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Цивільного кодексу України та умовами
укладеного між сторонами договору.

Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України
передбачено, що боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання.

За змістом ст. 610 ЦК України порушення
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено,
що за кредитним договорам банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

В силу ч. ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Вирішуючи первісні позовні вимоги про
стягнення заборгованості за кредитним
договором № 90/08В від 19 лютого 2008 року у
розмірі 46 199,06 грн., та приймаючи до
уваги, що у судовому засіданні знайшов
підтвердження факт невиконання
відповідачами своїх зобов'язань за
кредитним договором та договором
поруки щодо сплати кредиту, процентів
за користування кредитом, пені, а також
факт наявності у позивача за умовами
укладених між сторонами договорів
права вимагати повернення кредиту та
сплати процентів за користування
кредитом, суд приходить до висновку, що
первісні позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги
щодо визнання недійсним договору
поруки № 54/08В-П від 19 лютого 2008 року, суд
вважає за необхідне відмовити у їх
задоволенні.

Приймаючи таке рішення суд критично
оцінює посилання позивача за
зустрічним позовом на ненадання нею
згоди на зміни умов кредитного
договору, за виконання зобов'язань за
яким остання поручилась, оскільки таку
згоду ОСОБА_3 надала підписавши
вказаний договір поруки, пунктом 1
якого передбачено, що поручитель
поручається перед банком за виконання
позичальником зобов'язань щодо
повернення кредиту, сплати відсотків
за користування кредитом, комісій,
пені, штрафних санкцій та збитків,
розмір, термін та умови повернення та
сплати яких встановлюється кредитним
договором № 90/08В від 19 лютого 2008 року та
будь-якими додатковими угодами до
нього (в т.ч. що збільшують основне
зобов'язання).

При цьому перебування відповідачів у
зареєстрованому шлюбі або розірвання
такого ніяким чином не змінює умови
укладених між сторонами договорів, які,
в свою чергу, не залежать від наявності
або відсутності зареєстрованого шлюбу
між відповідачами, у зв'язку з чим
відповідні посилання сторони позивача
за зустрічним позовом залишились поза
увагою суду як безпідставні.

Приймаючи до уваги результат розгляду
справи, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, суд вважає необхідним
стягнути на користь ПАТ «ВТБ Банк» з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понесені банком
судові витрати по сплаті судового
збору при зверненні до суду з позовною
заявою у сумі 461,99 грн. (а. с. 26),
стягнувши по 231,00 грн. кожного.

Керуючись ст. ст., 203, 204, 526, 527, 553, 554, 610, 1054
ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК
України, суд, -

В И Р
І Ш И В:

Позовні вимоги публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» у рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № 90/08В від 19 лютого 2008 року - 46
199 (сорок шість тисяч сто дев'яносто
дев'ять) грн. 06 коп., яка складається з 37
383,70 грн. - заборгованості за кредитом;
559,59 грн. - заборгованості за відсотками;
855,01 грн. - пені за несвоєчасну
повернення відсотків, 7 400,76 грн. - пені
за несвоєчасне повернення кредиту.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» у рахунок повернення витрат
по сплаті судового збору у сумі 461,99 грн.
- по 231,00 грн. з кожного.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк»,
третя особа - ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору поруки - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська.

Головуючий-суддя:
Г.В. Черновськой