Справа №588/504/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Маслов В. В.Номер
провадження 22-ц/788/1592/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 50
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

28 серпня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Лузан Л. В. , Криворотенка В. І. ,

з участю секретаря судового засідання -
Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Тростянецького районного
суду Сумської області від 30 липня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про стягнення пені за прострочення
сплати аліментів,

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Тростянецького районного
суду Сумської області від 30 липня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
пеню за несвоєчасне виконання
зобов'язань зі сплати аліментів в сумі
3000 гр. і на користь держави судові
витрати в сумі 80,68 гр.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
судові витрати в сумі 411,31 гр.

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги та стягнути з
відповідача пеню за прострочення плати
аліментів в сумі 49 276 грн.

Вказує, зокрема, що в уточненій
позовній заяві вона вже зменшила свої
вимоги на значну суму, і відповідач мав
можливість сплачувати аліменти хоча б
частково. Відповідач повністю переклав
обов'язки по утриманню дітей лише на
неї. Суд в рішенні навів розрахунок
пені, яка, на думку суду, складає 26 477,68
грн., і при цьому безпідставно стягнув
лише 3000 грн.

В рішенні суду не вказано, чому судом не
обрахована сума пені за лютий,
березень, травень - серпень 2012 року та
за липень, серпень 2013 року.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивачки та її
представника, які підтримали скаргу з
мотивів, в ній викладених, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

26 березня 2014 року позивачка звернулась
до суду з вказаним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що перебувала з ОСОБА_4 у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею і
знаходяться на її утриманні.

Рішенням Тростянецького районного
суду від 15 березня 2012 року шлюб між
ними розірвано.

Рішенням Тростянецького районного
суду від 14 лютого 2012 року стягнуто з
ОСОБА_4 на її користь аліменти на
утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5
та ОСОБА_6 в твердій грошовій сумі у
розмірі 400 грн. на кожну дитину щомісяця
з 16 січня 2012 року до досягнення дітьми
повноліття.

Відповідач аліменти сплачує не
регулярно, у вихованні дітей участі не
приймає, іншої допомоги не надає.

Станом на 31 січня 2014 року сума
заборгованості по сплаті аліментів
складає 8000 грн. 46 коп.

Посилаючись на те, що вона неодноразово
просила відповідача сплатити
накопичену заборгованість по
аліментах, але він не бажає вирішувати
це питання, на свій скрутний майновий
стан, просила стягнути з відповідача
пеню за період з 1 січня 2012 року по 31
січня 2013 року в сумі 80328 грн.

В первісній позовній заяві позивачка
навела розрахунок вказаної суми пені:

З 01 січня по 31 грудня 2012 року:

Січень 800 грн. х 1% х 792 днів = 6336 грн.
Лютий 800 грн. х 1% х 761 днів = 6088 грн.

Березень 800 грн. х 1% х 731 днів = 5848 грн.
Квітень 800 гр. х 1% х 702 днів = 5616 грн.

Травень 800 грн. х 1% х 641днів = 5128 грн.
Червень 800 грн. х 1% х 610 днів = 4880 грн.

Липень 800 грн. х 1% х 580 днів = 4640 грн.
Серпень 800 гр. х 1% х 549 днів = 4392 грн.

Вересень 800 гр. х 1% х 518 днів = 4144грн.
Жовтень 800 грн. х 1% х 488 днів = 3904грн.

Листопад 800 грн. х 1% х 457 днів = 3656 грн.
Грудень 800 грн. х 1% х 427 днів = 3416 грн.

З 01 січня по 31 грудня 2013 року:

Січень 800 грн. х 1% х 396 днів = 3168 грн.
Лютий 800 грн. х 1% х 365 днів = 2920 грн.

Березень 800 грн. х 1% х 337 днів = 2696 грн.
Квітень 800 грн. х 1% х 306 днів = 2448 грн.

Травень 800 грн. х 1% х 276 днів = 2208 грн.
Червень 800 грн. х 1% х 245 днів = 1960грн.

Липень 800 грн. х 1% х 215 днів = 1720 грн.
Серпень 800 грн. х 1% х 184 днів = 1472 грн.

Вересень 800 грн. х 1% х 153 днів = 1224 грн.
Жовтень 800 грн. х 1% х 123 днів = 984 грн.

Листопад 800 грн. х 1% х 92 дні = 736 грн.
Грудень 800 грн. х 1% х 62 днів = 496 грн.

З 01 січня по 31 січня 2014 року: 800 грн. х 1% х
31 днів = 248 грн.

15 липня 2014 року позивачка уточнила
позовні вимоги та просила стягнути з
відповідача на її користь пеню за
прострочені аліменти за період з 16
січня 2012 року по 31 січня 2014 року в сумі 49
276 грн. Зменшення вимог мотивує тим, що
із довідки державного виконавця
вбачається, що за 2012 рік нараховано 9212,90
грн. аліментів, а сплачено - 3200,91 грн.,
тобто, відповідачем фактично сплачено
аліменти лише за 4 місяці 2012 року. За 2013
рік нараховано 9600,90 грн. аліментів, а
сплачено 6411,53 грн., тобто за 2013 рік
відповідачем фактично сплачено
аліменти за 8 місяців. Такі сплати є
поточними.

Відповідач погодився з таким
розрахунком, а тому вона вважає за
можливе зменшити суму позову,
виключивши з розрахунку місяці, за які
були сплачені аліменти, а саме: за 2012
рік за квітень - 5616 грн.; за вересень - 4144
грн.; за жовтень - 3904 грн.; за листопад -
3656 грн., а всього за 2012 рік зменшити на
суму 17320 грн.

За 2013 рік вважає можливим зменшити: за
лютий: частково 2920 грн. - 365 грн. (за
наявний борг у 100 грн., так як сума
аліментів вказана 700 грн.) = 2555 грн.; за
квітень - 2448 грн.; за липень - 1720 грн.; за
серпень - 1472 грн.; за жовтень - 984 грн.; за
листопад - 736 грн.; за грудень 496 грн., а
всього за 2013 рік зменшити пеню на суму
10411 грн. та за січень 2014 року вважає
можливим зменшити на 248 грн.

Вказує, що нею помилково у позовній
заяві вказана сума пені за січень 2012
року - 6336 грн. фактично з 12 січня по 01
лютого така сума повинна дорівнювати
3263 грн., тобто на 3073 грн. менше.

Отже, остаточний розрахунок розміру
пені складає: 80328 грн. - 3073грн. = 77255 грн. -
27979 грн. (за 2012-2014 роки) = 49276 грн. (а. с.
74-75).

Вирішуючи спір та частково
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що є часткова
вина відповідача у несплаті аліментів
на утримання неповнолітніх дітей на
підставі рішення суду, при цьому навів
розрахунок суми пені, врахувавши
відсутність його вини у несплаті
аліментів за певний проміжок часу у
спірний період, та зменшив її розмір,
враховуючи майновий стан відповідача,
який на час розгляду справи є
безробітним, має непрацездатну матір,
має заборгованість по виплаті йому
заробітної плати за останнім місцем
роботи.

Цей висновок суду узгоджується з
обставинами справи, вірно
встановленими судом, та відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що сторони з 07 грудня 2002
року по 15 березня 2012 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
неповнолітніх дочку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5-8).

15 березня 2012 року шлюб між сторонами
розірвано рішенням Тростянецького
районного суду Сумської області від 15
березня 2012 року (а.с.5).

Рішенням Тростянецького районного
суду від 14 лютого 2012 року стягнуто з
відповідача на користь позивачки
аліменти на утримання двох
неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6
в твердій грошовій сумі у розмірі 400
грн. на кожну дитину щомісяця,
починаючи стягування з 16 січня 2012 року
і до досягнення дітьми повноліття (а.с.
9).

Постановою державного виконавця
відділу ДВС Тростянецького районного
управління юстиції від 25 лютого 2014 року
закінчене виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа №2-86, виданого 14 лютого 2012 року
про стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 аліментів на утримання
неповнолітніх дітей в зв'язку з тим, що
боржник проживає в смт Краснопілля.
Боржник на території Краснопільського
району не зареєстрований (а.с. 6, 13).

Згідно довідки відділу ДВС
Тростянецького районного управління
юстиції заборгованість відповідача по
сплаті аліментів станом на 31 січня 2014
року становить 8000,46 грн., з яких
нараховано за 2012 рік - 9212,90 грн.,
сплачено - 3200,91 грн.; за 2013 рік
нараховано 9600 грн., сплачено - 6411,53 грн.;
за 2014 рік нараховано 800 грн., а сплачено
- 00 грн. Розмір нарахованої державним
виконавцем заборгованості відповідач
не оспорює. (а.с.23).

Боржник зареєстрований в с. Кам'янка
Тростянецького району (а.с.15).

Згідно довідок комунального закладу
«Тростянецька центральна районна
лікарня» ОСОБА_4 знаходився на
стаціонарному лікуванні з 16 березня по
15 квітня 2012 року з діагнозом: закритий
внутрішньо-суглобовий перелом обох
кісток правої гомілки в н/3 зі зміщенням
(перелом Пілона). Загальний орієнтовний
строк лікування з моменту отримання
травми - до 6 місяців, зазначений
перелік медикаментів, придбаних за
рахунок хворого за період лікування з 16
березня по 13 квітня 2012 року (а.с.33, 60).

Згідно довідок філії «Краснопільський
райавтодор» ДП «Сумський Облавтодор»
від 24 квітня та 8 травня 2014 року ОСОБА_4
працював в філії «Краснопільський
райавтодор» машиністом трактора Т-150
4-го розряду з 22 січня 2014 року згідно
наказу №2 від 22 січня 2014 року, мав
станом на 8 травня 2014 року
заборгованість по виплаті заробітної
плати в сумі 2652,67 гр. (а.с.36, 37).

З довідки Краснопільського районного
центру зайнятості №505 від 04 липня 2014
року вбачається, що ОСОБА_4 перебуває
на обліку як безробітний в центрі
зайнятості з 16 червня 2014 року (а.с.81).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 196 СК України
при виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" роз'яснено, що
передбачена ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів. Суд може зменшити розмір
неустойки з урахуванням матеріального
та сімейного стану платника аліментів,
а за передбачених ст. 197 СК України умов
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку про наявність
часткової вини відповідача у несплаті
аліментів. Доводи апеляційної скарги
не спростовують розрахунку пені,
наведеного судом в рішенні, з якого
вбачається, що суд не нарахував пеню за
прострочення сплати аліментів в тих
періодах, коли невиплата відповідачем
аліментів відбувалась з поважних
причин, зокрема, в зв'язку з його
хворобою.

Не спростовують висновків суду
посилання позивачки на те, що
відповідач зламав ногу з власної вини і
лікувався лише місяць, а тому суд
безпідставно вважав, що аліменти не
сплачувались з поважної причини
більший період та не нарахував пеню за
цей період, оскільки суд обгрунтовано
взяв до уваги медичну довідку про те, що
загальний орієнтовний строк лікування
- до 6 місяців з моменту отримання
травми та вимушеність понесення
відповідачем витрат на лікування, а
також покази свідка в справі про те, що
із-за стану здоров'я в зв'язку з
переломом ноги відповідач і після
лікування не міг повноцінно працювати
повний робочий час (а.с.60).

Доказів протилежному, зокрема, тому, що
стан здоров'я відповідача в цей період
давав можливість працювати повноцінно
та отримувати заробітну плату і
сплачувати аліменти, позивач, всупереч
вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не
надала.

Суд обгрунтовано врахував і те, що
відповідач у спірний період до січня 2014
року проживав з непрацездатною матір'ю
(а. с. 49).

Таким чином, визначаючи розмір пені,
суд врахував, що аліменти на підставі
рішення суду стягуються з 16 січня 2012
року, та обґрунтовано нарахував пеню
за несплату аліментів за січень-лютий
2012 року - до отримання відповідачем
травми, а також за листопад і грудень
2012 року, січень, лютий, квітень,
травень і серпень 2013 року, а решту
спірного періоду сплати аліментів
виключив з розрахунку пені як такі, в
яких несплата аліментів відбувалась не
з вини відповідача з зазначених вище
причин або пеня взагалі не повинна
нараховуватись, оскільки аліменти за
певні місяці були сплачені (а.с.9).

Належних та допустимих доказів про
умисне ухилення відповідачем від
сплати аліментів на підставі рішення
суду в періоди, за які суд не нарахував
пеню позивач не надала.

Суд, зменшуючи розмір пені,
обгрунтовано взяв до уваги як доказ
незадовільного майнового стану
відповідача те, що йому за останнім
місцем роботи не виплатили заробітну
плату в сумі 2652,67 гр., і з 16 червня 2014
року він знаходиться на обліку в
центрі зайнятості як безробітний.

З огляду на зазначене, враховуючи
розмір задоволених позовних вимог, суд
вірно на підставі ст. 88 ЦПК України
вирішив питання про розподіл судових
витрат між сторонами в доход держави.

Апеляційна скарга не містить посилань
на факти чи обставини, які б могли були
підставою для скасування рішення суду,
її доводи не спростовують висновків
суду, не дають підстав для висновку про
невірність застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до невірного вирішення
справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду є законним і
обґрунтованим, відповідає вимогам ст.
213 ЦПК України і підстав для його
скасування не вбачається.

У відповідності до п. 1 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін;

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду
Сумської області від 30 липня 2014 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -