Справа № 155/331/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Шмідт С.А. Провадження №
22-ц/773/1382/14 Категорія: 39 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів: Завидовської-Марчук О.Г.,
Свистун О.В.,

при секретарі Черняк О.В.,

з участю позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
усунення від права на спадкування за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на
рішення Горохівського районного суду
Волинської області від 30 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Горохівського районного суду
Волинської області від 30 липня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій зазначає, що дане рішення винесене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
Горохівського районного суду
Волинської області від 30 липня 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не довела факту ухилення
ОСОБА_3 від обов'язку щодо утримання
свого батька ОСОБА_4

Висновки суду першої інстанції
відповідають встановленим в судовому
засіданні обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, котрий
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 70), згідно
свідоцтва про право власності,
виданого на підставі рішення
Горохівської міської ради Волинської
області № 35 від 22 березня 2002 року на
праві приватної власності належав
житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 8).

10 червня 2002 року ОСОБА_4 склав заповіт,
за яким належне йому майно заповів
позивачеві - ОСОБА_2. (а.с. 14), яка у
встановлений законом шестимісячний
строк подала в Горохівську державну
нотаріальну контору заяву про
прийняття спадщини (а.с. 69).

Рішенням Горохівського районного суду
Волинської області від 20 червня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Волинської області
від 31 липня 2013 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 листопада 2013 року, позов
ОСОБА_3 задоволено. Визначено ОСОБА_3
додатковий строк в 2 місяці для подання
заяви про прийняття спадщини, що
відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року після
смерті ОСОБА_4 (а.с. 93, 94).

Рішенням Горохівського районного суду
Волинської області від 26 вересня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Волинської області
від 28 січня 2014 року, позов ОСОБА_3
задоволено. Постановлено визнати право
власності ОСОБА_3 на обов'язкову частку
у спадщині, яка залишилася після смерті
її батька ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме на 1/2 частину
житлового будинку з відповідними
надвірними будівлями, що знаходиться в
АДРЕСА_1 (а.с. 96-99).

Як передбачено ч. 1 ст. 172 СК України
повнолітні дочка, син зобов'язані
піклуватися про батьків, проявляти про
них турботу та надавати їм допомогу.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Як передбачено ч.ч. 3, 5, 6 ст. 1224 ЦК
України не мають права на спадкування
за законом батьки (усиновлювачі) та
повнолітні діти (усиновлені), а також
інші особи, які ухилялися від виконання
обов'язку щодо утримання спадкодавця,
якщо ця обставина встановлена судом.
За рішенням суду особа може бути
усунена від права на спадкування за
законом, якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані. Положення цієї
статті поширюються на всіх
спадкоємців, у тому числі й на тих, хто
має право на обов'язкову частку у
спадщині, а також на осіб, на користь
яких зроблено заповідальний відказ.

Відповідно до роз'яснень, даних у п. 6
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» безпорадним слід
розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умов свого життя, потребує
стороннього догляду, допомоги та
піклування.

Отже, відповідно до зазначеної норми
закону особа може бути усунена від
права на спадкування тільки у випадку
установлення факту її ухилення від
надання спадкодавцеві допомоги та
потребу в такій допомозі, а саме:
неможливості спадкодавця самостійно
забезпечити умови свого життя без
сторонньої допомоги, потребу в
сторонньому догляді та піклуванні (ці
обставини підтверджують безпорадний
стан) у зв'язку з похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребує такої
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
ухилення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.

Як вбачається з посвідчення серії
НОМЕР_1, виданого 27 лютого 2009 року
управлінням праці, соціальних питань
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи,
ОСОБА_4 був інвалідом першої групи і мав
право на пільги, встановлені
законодавством України для ветеранів
війни - інвалідів війни (а.с. 6).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК
серії ВЛН № 030959 від 26 лютого 2009 року,
виданої Луцькою міжрайонною МСЕК,
ОСОБА_4 потребував постійного
стороннього догляду (а.с. 7).

ОСОБА_2 знаходилась на обліку в
управлінні праці, соціальних питань та
у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Горохівської районної державної
адміністрації Волинської області по
догляду за особою старше 80 років з 17
червня 2010 року по 31 жовтня 2011 року (а.с.
12).

Як вбачається з відмітки у паспорті
ОСОБА_2 з 12 березня 2004 року була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.
73), а ОСОБА_3 - за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 81).
На час відкриття спадщини ОСОБА_3 була
непрацездатною, оскільки досягла
пенсійного віку (а.с. 82).

Суд першої інстанції правильно не взяв
до уваги показання свідків, оскільки
такі показання є суперечливими і не
підтверджують факту умисного ухилення
ОСОБА_3 від надання допомоги
спадкодавцеві.

Доводи апеляційної скарги є аналогічні
доводам позовної заяви, а також
зводяться про переоцінки показань
свідків.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК
України позивач не довела належними
доказами, що відповідач ОСОБА_3
ухилялася від обов'язку щодо утримання
свого батька ОСОБА_4

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
на відсутність в матеріалах справи
поданих нею до суду першої інстанції
заяв про відвід суддів є надуманими,
оскільки такі заяви наявні в
матеріалах даної цивільної справи (а.с.
17, 27, 28).

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Горохівського районного суду
Волинської області від 30 липня 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді