Вінницький міській суд Вінницької
в складі: головуючого Бар'яка А.С.,
за участі секретаря Сивенюк
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судового засідання № 3
в приміщенні Вінницького міського
суду Вінницької області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення боргу, зазначивши,
що відповідач позичив у нього кошти у
сумі 3000 грн., з виплатою процентів у
розмірі 420 грн. щомісячно,
зобов'язавшись повернути їх до 06.08.2013
року, однак взяті на себе зобов'язання
щодо повернення боргу в строк
відповідач не виконав, проценти
сплачував по липень 2013 року, а також
повернув 400 грн. 00 коп. основного боргу,
в силу чого позивач вважає, що на день
звернення до суду сума богу з
врахуванням процентів становить 7220
грн. 00 коп. і яку він просить стягнути з
відповідача на свою користь.
Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином
повідомлений про місце та час розгляду
справи, в судове засідання не з'явився,
однак, звернувся до суду із заявою, в
якій просить справу розглянути без
його участі, проти ухвалення заочного
рішення не заперечує, позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_2, будучи належним
чином повідомлений (оголошення в пресі)
про місце та час розгляду справи, в
судове засідання не з'явився,
повідомлення про причини своєї неявки
та заяву про розгляд справи за його
відсутності суду не надіслав, в силу
чого, суд не вбачає підстав для
відкладення розгляду справи та вважає
за можливе вирішити справу на підставі
наявних у ній даних та доказів, що
регламентується ч. 4 ст. 169 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України,
взявши до уваги відсутність
заперечення з боку позивача про
можливий заочний розгляд справи та
ухвалення заочного рішення на підставі
наявних у справі доказів, суд
постановив ухвалу про заочний розгляд
справи.

Суд вивчивши матеріали справи,
визначив, встановив та дослідив
слідуючі докази, обставини та
відповідні правовідносини:

Відповідно до розписки, наданої 06.02.2013
року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти
у позику в розміру 3000 грн. 00 коп., з
виплатою процентів у розмірі 420 грн. 00
коп. щомісячно, а ОСОБА_2 зобов'язався
повернути кошти через шість місяців,
тобто до 06.08.2013 року (а.с. 3).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Частина 1 ст. 1048 ЦК України прописує, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і
порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Враховуючи, що позикодавець, ОСОБА_1,
надав суду розписку про передачу
грошей ОСОБА_2, суд вважає, що між даними
особами виникли та були реалізовані
договірні зобов'язання, що
породжуються внаслідок укладення
договору позики, в підтвердження чого
позичальником була написана
відповідна розписка, зміст якої не
містить зазначення про повернення суми
позики, а відтак, позиція позивача щодо
неповернення йому позичальником
відповідної позики з врахуванням
наявності заборгованості по сплаті
процентів, визначених в розписці,
станом на 18.06.2014 року є такою, що
відповідає дійсності та не суперечить
вимогам чинного законодавства.

Норма ст. 526 ЦК України прописує, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно

ставляться.

Частина 1 ст. 530 ЦК України
визначає, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Зміст ч.1 ст. 1049 ЦК України
прописує, що позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти
днів від дня пред'явлення
позикодавцем вимоги про це, якщо інше
не встановлено договором.

Враховуючи, що сторони визначили строк,
на який надається позика та протягом
якої повинні сплачуватись проценти за
користування такою позикою, а саме:
шість місяців, в силу чого суд вважає,
що умови таких договірних
правовідносин, в тому числі щодо сплати
суми процентів за користування
позикою, повинні виконуватись виключно
протягом дії такого строку, тобто
протягом шести місяці з дня отримання
позики.

А тому позиція позивача щодо
нарахування суми заборгованості по
сплаті процентів за користування
позикою, починаючи з 01.07.2013 року по день
звернення до суду - є помилковою,
оскільки умови договору діють виключно
під час дії відповідного договору, в
даному випадку строк дії договору
становить шість місяців, в силу чого
договірні зобов'язання, в тому числі
щодо щомісячної сплати процентів за
користування позикою в розмірі 420 грн. 00
коп. - діють з 06.02.2013 по 06.08.2013, при цьому
інших умов договору щодо
відповідальності позичальника за
невиконання зобов'язань в строк,
визначений договором позики,
передбачених законодавцем в нормі ст.
1050 ЦК України - не прописано та не
узгоджено сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
статті 625 цього Кодексу. Якщо
позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549-552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до
дня їх фактичного повернення
позикодавцеві, незалежно від сплати
процентів, належних йому відповідно
до статті 1048 цього Кодексу.

Норма ст. 625 ЦК України зазначає, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Суд звертає увагу на те, що, а ні
зміст розписки, а ні зміст позовної
заяви, не вказують на наявність
обставин забезпечення виконання даних
зобов'язальних правовідносин, в тому
числі неустойкою, як і не містять
передбачених умов договору та вимоги
кредитора щодо сплати суми боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, в силу чого норми ч.1 ст. 1050
ЦК України до даних правовідносин суд
застосувати не вбачає можливим за
відсутності на те відповідних правових
підстав.

За даних обставин, враховуючи, що
позивач зазначив про сплату
відповідачем основного боргу в сумі 400
грн. 00 коп., суд вважає, що сума
заборгованості відповідача перед
позивачем по сплаті позики в розмірі 2600
грн. 00 коп. є обґрунтованою та підлягає
до задоволення, разом з тим, з огляду на
узгоджені сторонами умови договору
позики виключно щодо сплати щомісячних
процентів за користування позикою та
відсутність вимоги позивача щодо
застосування ст. 625 ЦК України з
відповідним обгрунтуванням,
враховуючи зазначені позивачем
обставини щодо сплати боржником
процентів за користування позикою до
липня 2013 року та беручи до уваги
помилкову позицію позивача щодо сплати
відповідачем зазначених платежів по
день звернення до суду, суд вважає, що
відповідач зобов'язаний, додержуючись
умов договору позики, сплатити на
користь позивача суму процентів за
користування позикою в розмірі 420 грн. 00
коп. за кожний місяць, починаючи з 06.07.2013
року по 06.08.2013 року ( по день закінчення
строку дії відповідного договору), в
силу чого позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача
заборгованості зі сплати щомісячних
процентів за користування позикою
підлягають до часткового задоволення з
послідуючим стягненням з відповідача
на користь позивача 420 грн. 00 коп.

Понесені позивачем судові витрати, до
яких входить сплата судового збору в
розмірі 243 грн. 60 коп. та оплата
оголошення в пресі в розмірі 420 грн. 00
коп., підлягають розподілу згідно вимог
ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 526, 530, 625, 1046, 1047,
1048, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213,
214, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 -
3020 грн. 00 коп., (три тисячі двадцять грн.
00 коп.), що становить заборгованість
згідно розписки від 06.02.2013 року, в тому
числі 2600 грн. 00 коп. - неповернута сума
позики; 420 грн. 00 коп. - сума щомісячних
процентів за користування позикою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 663
грн. 60 коп. понесених судових витрат, що
становить суму сплати судового збору в
розмірі 243 грн. 60 коп. та 420 грн. 00 коп.
витрат, за розміщення оголошення в
пресі.

Копію заочного рішення відправити
відповідачу рекомендованим листом з
повідомленням не пізніше трьох днів з
дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії з додержанням вимог ст. 229
ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя