Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.10.2014 Справа №607/16499/14-ц Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської
області в складі:

Головуючого-судді: Дуди О.О.

з участю
секретаря: Добрянської О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права
власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із
вказаним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності в порядку
спадкування, а саме на 7/15 частин
земельної ділянки, яка розташована по
АДРЕСА_1 Тернопільського району
Тернопільської області. В
обґрунтування своїх вимог позивач
вказує на те, що земельна ділянка,
площею 0,25 га, цільвого призначення
житлової та громадської забудови (для
будівництва та обслуговування жилого
будинку господарських будівель і
споруд), що знаходиться по АДРЕСА_1
Тернопільського району Тернопільської
області, житловий будинок, який будинок
побудований на ній є колишнім
колгоспним двором, який належав його
членам, а саме: позивачу, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_2, та ОСОБА_3 по 1/5 ( 3/15) його
частині. ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер
ОСОБА_5, який є її чоловіком та батьком
відповідачів. Вона та відповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_3 як спадкоємці першої
черги за законом прийняли спадщину в
рівних частках та вступили у володіння
спадковим майном, що належало
померлому. ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла
ОСОБА_4, та позивач, яка є спадкоємцем
за заповітом на майно померлої
прийняла спадщину подавши заяву до
нотаріальної контори. Таким чином
позивачу належить 7/15 частин спірної
земельної ділянки, а саме 3/15 як члену
колгоспного двору, 3/15 успадкованих
після смерті ОСОБА_4 та 1/15 успадкована
після смерті ОСОБА_5, однак державним
нотаріусом Тернопільської
нотаріальної контори їй було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на земельну ділянку. Тому
просить визнати за нею право власності
на 3/15 частини земельної ділянки, яка
розташована по АДРЕСА_1
Тернопільського району Тернопільської
області в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_4, на 1/15
частину даного будинковолодіння в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5 а також визнати за нею
право власності на 3/15 частин
вищезазначеної ділянки, як за членом
колгоспного двору.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю з мотивів викладених у
позовній заяві, просить задовольнити
позов.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 не з"явились, однак подали суду
заяви, в яких просять справу слухати у
її відсутності, проти задоволення
позову не заперечують.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 2605.2014року по
справі №607/7142/14-ц задоволено позов.
Вирішено: Визнати за ОСОБА_1 право
власності на 7/15 частин житлового
будинку з надвірними будівлями та
спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1
Тернопільського району Тернопільської
області, загальною площею 84,0 кв.м.

Відповідно до витягу з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку №НВ-014 від 17.04.2014року
присвоєно кадастровий номер
:02:001:0268.

Згідно наявної у справі копії
державного акту на право приватної
власності на землю серії ЯЕ №996290 від
03.09.2009року, виданого на підставі
рішення Драганівської сільської ради
№374 від 05.06.2008року, зареєстрованого в
книзі записів державних актів за
№12, ОСОБА_4 є власником земельної
ділянки площею 0,25га, розташованої на
території по АДРЕСА_1 Тернопільського
району. Землі житлової та громадської
забудови (для будівництва та
обслуговування жилого будинку
господарських будівель і споруд).

Дослідивши та оцінивши докази по
справі, суд прийшов до переконання, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Враховуючи наведені обставини, суд
вважає, що хоча ОСОБА_4 не оформила
правовстановлюючі документи, однак
набула право на вказану земельну
ділянку, що входить до складу спадщини.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець,
який постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця та той з подружжя,
який його пережив. Таким чином,
спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_5 є позивач ОСОБА_1,
як дружина та відповідачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3, як діти померлого.

Відповідно до вимог ст. 1273
Цивільного кодексу України
спадкоємець за заповітом чи за законом
може відмовитись від прийняття
спадщини. Спадкоємець за заповітом чи
за законом має право прийняти спадщину
або не прийняти її. (ст. 1268 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.17, ст.18 Закону
України "Про власність" майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї,
є їх спільною сумісною власністю, якщо
інше не встановлено письмовою угодою
між ними. У власності осіб, що ведуть
фермерське господарство, може бути
майно, зазначене в статті 13 цього
Закону.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п.6
постанови пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності" від 22 грудня 1995 року N 20
"положення статей 17, 18 Закону "Про
власність" щодо спільної сумісної
власності поширюються на
правовідносини, які виникли після
введення в дію цього Закону (з 15 квітня
1991 року). До правовідносин, що виникли
раніше, застосовується діюче на той час
законодавство. Зокрема, спори щодо
майна колишнього колгоспного двору,
яке було придбане до 15 квітня 1991року,
мають вирішуватися за нормами, ще
регулювали власність цього двору, а
саме: а) право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. Такими, що втратили
це право, вважаються працездатні члени
двору, які не менше трьох років підряд
до цієї дати не брали участі своєю
працею і коштами у веденні спільного
господарства двору (в цей строк не
включається час перебування на дійсній
строковій військовій службі, навчання
в учбовому закладі, хвороба); б) розмір
частки члена двору визначається
виходячи з рівності часток усіх його
членів, включаючи неповнолітніх та
непрацездатних".

Згідно ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963
року, що діяв на час виникнення
правовідносин, майно колгоспного двору
належить членам на праві сумісної
власності.

В судовому засіданні встановлено,
що позивач ОСОБА_1 та відповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_3, в рівних частках
прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5
згідно ч.ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України та
вступили в управління спадковим
майном, що складалося з 3/15 частин
земельної ділянки площею 0,25 га, яка
розташована по АДРЕСА_1
Тернопільського району Тернопільської
області. Землі житлової та громадської
забудови (для будівництва та
обслуговування жилого будинку
господарських будівель і споруд).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право не визнається іншою особою, а
також у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

За таких обставин, аналізуючи зібрані у
судовому засіданні докази у їх
сукупності, приймаючи до уваги те, що на
даний час позивач не може отримати
свідоцтво про право власності на
спадщину у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документа на
вказане майно, суд приходить до
висновку, що права позивача підлягають
до захисту шляхом визнання за ним права
власності на спадкове майно - 7/15
частину земельної ділянки, призначені
землі житлової та громадської забудови
(для будівництва та обслуговування
жилого будинку господарських будівель
і споруд) за кадастровим номером
:02:001:0268, загальною площею 0,25га, у
межах згідно з планом, розташованої по
АДРЕСА_1 Тернопільського району
Тернопільської, вказаної в Державному
акті на право приватної власності на
землю серії ЯЕ №996290, що належав
померлій ОСОБА_4.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 61, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 328,
392, 1218, 1226, 1233, 1235, 1261, 1267, 1269, 1270 ЦК України,
ст.ст. 17, 18 Закону України "Про
власність", суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності в порядку
спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
спадкове майно - на 7/15 частину
земельної ділянки, земельної ділянки,
призначені землі житлової та
громадської забудови (для будівництва
та обслуговування жилого будинку
господарських будівель і споруд) за
кадастровим номером :02:001:0268,
загальною площею 0,25га, у межах згідно з
планом, розташованої по АДРЕСА_1
Тернопільського району
Тернопільської, вказаної в Державному
акті на право приватної власності на
землю серії ЯЕ №996290, що належав
померлій ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Тернопільської
області через Тернопільський
міськрайонний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий
Дуда О.О.