АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Судової палати з
розгляду цивільних справ

Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого Болотова
Є.В.,

суддів:
Кабанченко О.А., Махлай Л.Д.,

при секретарі
Товарницькій А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 28 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - відділ державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції в
містіКиєві, про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів,

встановила:

Рішенням Оболонського районного суду
міста Києва від 28 січня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: відділ державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції в місті
Києві, про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду і ухвалити нове
рішення про задоволення її вимог,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

В судовому засіданні апелянт та її
представник вимоги апеляційної скарги
підтримали.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи без задоволення позовні
вимоги, місцевийсуд виходив з того, що
позивачка не надала доказів вини
відповідача у несплаті аліментів за
період з березня 2009 року по час
пред'явлення виконавчого листа до
виконання, і тільки після пред'явлення
дубліката виконавчого листа до
виконання та доведення до
відома
відповідача розміру щомісячного
платежу у нього настав обов'язок
виконувати рішення суду про стягнення
аліментів.

З такими висновками суду погоджується
колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що з 02
липня 2003 року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Оболонського районного суду
міста Києва від 27 вересня 2011 року шлюб
між сторонами розірвано.

Рішенням Оболонського районного суду
міста Києва від 16 березня 2009 року
стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на
утримання сина у розмірі ј частини всіх
видів заробітку щомісячно, починаючи з
04.11.2008 року і до його повноліття, але не
менше ніж 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

В серпні 2011 року позивачка звернулась
до органів державної виконавчої служби
із заявою про примусове виконання
рішення суду від 16 березня 2009 року.

11 листопада 2011 року відділом ДВС
Печерського РУЮ відкрито виконавче
провадження.

В цей же день відділом ДВС Печерського
РУЮ була винесена постанова про
звернення стягнення на заробітну плату
боржника, який працює в Міністерстві
фінансів України.

Обґрунтовуючи свій позов, позивачка
зазначала, що в період з березня 2009 року
по листопад 2011 року відповідач не
сплачував аліменти, відтак має нести
відповідальність за прострочення їх
сплати.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 196 Сімейного
кодексу України при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 22
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15.05.2006 року № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» зазначено, що
відповідно до ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи.

Правильно встановивши фактичні
обставини справи, вірно оцінивши
представлені сторонами докази в їх
сукупності, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що відповідач не ухилявся від сплати
аліментів, які почав сплачувати після
пред'явлення позивачкою виконавчого
документа до виконання.

При цьому, позивачка не надала належних
до допустимих доказів, які б
підтверджували її звернення до
відповідача, та (або) до компетентних
органів, в період з березня 2009 року по
час пред'явлення виконавчого листа до
виконання, з приводу несплати ним
аліментів на утримання дитини.

Доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про те, що
при розгляді справи судом першої
інстанції допущено порушення норм
матеріального або неправильне
застосування норм процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду від 28
січня 2014 року ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, відтак підстав для його
скасування за доводами апеляційної
скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308,
п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального
кодексу України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 28 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий

Судді: