АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7184/2014
Головуючий у 1 - й інстанції: Кирилюк І.В.
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

04 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду
місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Гаращенка Д.Р.

- Музичко С.Г.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 04 квітня 2014 року в цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до Інституту
підготовки кадрів Державної служби
зайнятості України, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ректор
Інституту підготовки кадрів Державної
служби зайнятості України ОСОБА_12 про
поновлення на роботі, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 04 квітня 2014 року ОСОБА_3
відмовлено в задоволенні позовних
вимог до Інституту підготовки кадрів
Державної служби зайнятості України,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача ректор Інституту
підготовки кадрів Державної служби
зайнятості України ОСОБА_12 про
поновлення на роботі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
позивач ОСОБА_3 звернулась з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 04 квітня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
її позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду 1-ї інстанції є
необґрунтованим, ухвалене без
урахування всіх обставин, що мають
значення для розгляду справи, з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
чинним законодавством України
встановлено обов'язкове виконання
роботодавцем всіх умов і правил при
звільненні працівника з власної
ініціативи, а саме: необхідно щоб
працівник вчинив не лише порушення, а
конкретний дисциплінарний проступок,
наслідком якого є протиправне діяння,
яке заважатиме виконанню роботи; щоб
невиконання або неналежне виконання
обов'язків суперечило законодавству;
роботодавець має повно, всебічно та
об'єктивно розглянути ситуацію яка
склалася і прийняти відповідне
рішення. Зазначає, що висновки
Інституту підготовки кадрів Державної
служби зайнятості України про
систематичне порушення нею трудової
дисципліни не відповідають дійсності,
оскільки спізнення на роботу були
вчинені з поважних причин. Звільнивши
її за порушення трудової дисципліни,
якого фактично не було, відповідач
позбавив її можливості працювати на
будь-якій іншій роботі, що суперечить
положенням Конституції України, Хартії
про запобігання дискримінації щодо
осіб літнього та похилого віку та КЗпП
України. Крім того, судом 1-ї інстанції
під час вирішення спору по суті не
застосовано до спірних правовідносин
положення Закону України «Про
зайнятість населення», Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне забезпечення», а також не
враховано правові позиції Верховного
суду України викладені в листі №10-1389/4-12
від 27.09.2012 року, які є обов'язковими до
виконання всіма судами України.

В судовому засіданні представники
Інституту підготовки кадрів Державної
служби зайнятості України Кицун Юрій
Іванович та РоманюкОлексій Степанович
проти доводів апеляційної скарги
заперечували, посилалась на те, що вони
є безпідставними, а рішення суду першої
інстанції повністю відповідає вимогам
закону.

ОСОБА_3 в судове засідання повторно не
з'явилась, про день та час слухання
справи судом повідомлена у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомила, а тому,
колегія судів вважає можливим слухати
справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що на підставі
наказу №87 06 грудня 2005 року ОСОБА_3 було
прийнято на посаду методиста вищої
категорії навчального відділу
Інституту підготовки кадрів Державної
служби зайнятості України.

На підставі наказу №148к від 02.11.2009 року,
01.11.2009 року ОСОБА_3 було переведено на
посаду старшого лаборанта кафедри
державного управління та політики
зайнятості Інституту підготовки
кадрів Державної служби зайнятості
України.

В подальшому ОСОБА_3 було переведено на
посаду фахівця відділу по роботі з
кадрами та організаційних питань
Інституту підготовки кадрів Державної
служби зайнятості України.

25 жовтня 2013 року проректором з
адміністративно-господарських питань
Інституту підготовки кадрів Державної
служби зайнятості України Колядою
Володимиром Петровичем, начальником
відділу по роботі з кадрами та
організаційних питань Харченко
ІваномМиколайовичем та фахівцем І
категорії відділу по роботі з кадрами
та організаційних питань ОСОБА_9 було
складено акт про те, що провідний
фахівець відділу по роботі з кадрами та
організаційних питань Інституту
підготовки кадрів Державної служби
зайнятості України ОСОБА_3 25.10.2013 року
запізнилася на роботу на 15 хвилин без
поважних причин, чим порушила
дисципліну. Писати пояснювальну
записку відмовилась.

Цього ж дня, 25.10.2013 року начальником
відділу по роботі з кадрами та
організаційних питань Харченко Іваном
Миколайовичем на ім'я ректора
Інституту підготовки кадрів Державної
служби зайнятості України було
написано службову записку, якою
доведено до відома , що 25.10.2013 року
ОСОБА_3 запізнилась на роботу на 15
хвилин без поважних причин. Писати
пояснювальну записку відмовилася.

12 листопада 2013 року ректором Інституту
підготовки кадрів Державної служби
зайнятості України було видано наказ
за №176-г про застосування до ОСОБА_3
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани за порушення п.5.1 розділу 5
Правил внутрішнього трудового
розпорядку для працівників Інституту
підготовки кадрів Державної служби
зайнятості України.

12 листопада 2013 року проректором з
адміністративно-господарських питань
Інституту підготовки кадрів Державної
служби зайнятості України Колядою
Володимиром Петровичем, начальником
відділу по роботі з кадрами та
організаційних питань Харченко Іваном
Миколайовичем та фахівцем І категорії
відділу по роботі з кадрами та
організаційних питань ОСОБА_9 було
складено акт про те, що провідний
фахівець відділу по роботі з кадрами та
організаційних питань Інституту
підготовки кадрів Державної служби
зайнятості України ОСОБА_3 відмовилася
ознайомлюватися з наказом №176-г від
12.11.2013 року про застосування до неї
дисциплінарного стягнення.

З матеріалів справи також вбачається,
що 12 листопада 2013 року проректором з
адміністративно-господарських питань
Інституту підготовки кадрів Державної
служби зайнятості України Колядою
ВолодимиромПетровичем, начальником
відділу по роботі з кадрами та
організаційних питань Карнінською
Іриною Олексіївною та фахівцем І
категорії відділу по роботі з кадрами
та організаційних питань ОСОБА_9 було
складено акт про те, що провідний
фахівець відділу по роботі з кадрами та
організаційних питань Інституту
підготовки кадрів Державної служби
зайнятості України ОСОБА_3 12.11.2013 року
запізнилася на роботу на 25 хвилин без
поважних причин, чим порушила
дисципліну.

Цього ж дня, 12.11.2013 року ОСОБА_3 написала
пояснювальну записку в якій зазначила,
що знаходилася в ЖЕКу, щоб замовити
довідку. Проте, до 09 години не
«пощастило» попасти на прийом, а тому
прийшлось спішити на роботу пішки, бо
скористатись міським транспортом не
вдалося. Крім того, несла вантаж з
фруктами на свій день народження.
Просила вибачити за запізнення та
обіцяла більше не запізнюватись.

12.11.2013 року начальником відділу по
роботі з кадрами та організаційних
питань Харченко Іваном Миколайовичем
на ім'я проректора з
адміністративно-господарських питань
Інституту підготовки кадрів Державної
служби зайнятості України Коляді
Володимиру Петровичу було написано
службову записку, якою доведено до
відома, що 12.11.2013 року ОСОБА_3
запізнилася на роботу на 25 хвилин.

26 листопада 2013 року проректором з
адміністративно-господарських питань
Інституту підготовки кадрів Державної
служби зайнятості України Колядою
Володимиром Петровичем, начальником
відділу по роботі з кадрами та
організаційних питань Карнінською
Іриною Олексіївною та фахівцем І
категорії відділу по роботі з кадрами
та організаційних питань ОСОБА_11 було
складено акт про те, що провідний
фахівець відділу по роботі з кадрами та
організаційних питань Інституту
підготовки кадрів Державної служби
зайнятості України ОСОБА_3 26.11.2013 року
запізнилася на роботу на 1 годину 20
хвилин, чим порушила трудову
дисципліну.

26 листопада 2013 року ОСОБА_3 написала
пояснювальну записку в якій зазначила,
що знаходилась зранку в поліклініці
для того, щоб поставити штамп на
лікарняному листі АВО №932238, після чого
відразу пішла на роботу.

Цього ж дня, 26 листопада 2013 року
начальником відділу по роботі з
кадрами та організаційних питань
Карнінською Іриною Олексіївною на ім'я
ректора Інституту підготовки кадрів
Державної служби зайнятості України
було написано службову записку, якою
доведено до відома, що 26.11.2013 року
ОСОБА_3 запізнилась на роботу на 1
годину 20 хвилин, чим порушила правила
внутрішнього трудового розпорядку для
працівників Інституту підготовки
кадрів Державної служби зайнятості
України. Внаслідок чого стався зрив
терміну надання табелів обліку
робочого часу працівників Інституту
підготовки кадрів Державної служби
зайнятості України до відділу
бухгалтерського обліку, ведення яких
входить до переліку посадових
обов'язків ОСОБА_3.

28 листопада 2013 року ректором Інституту
підготовки кадрів Державної служби
зайнятості України було видано наказ
за №148-к, яким звільнено ОСОБА_3 з посади
фахівця відділу по роботі з кадрами та
організаційних питань Інституту
підготовки кадрів Державної служби
зайнятості України за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на неї правилами
внутрішнього трудового розпорядку (п.3
ч.1 ст.40 КЗпП України).

28 листопада 2013 року проректором з
адміністративно-господарських питань
Інституту підготовки кадрів Державної
служби зайнятості України Колядою
Володимиром Петровичем, начальником
відділу по роботі з кадрами та
організаційних питань Карнінською
Іриною Олексіївною, начальником
відділу юридичного та планового
забезпечення Романюком
ОлексіємСтепановичем та фахівцем І
категорії відділу по роботі з кадрами
та організаційних питань ОСОБА_11 було
складено акт про те, що ОСОБА_3
відмовилася від отримання трудової
книжки.

Не погоджуючись зі своїм звільненням
ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
Інституту підготовки кадрів Державної
служби зайнятості України в якому
просила скасувати догану щодо де
преміювання її в термін до 1-го року
(наказ від 12.11.2013 року), визнати
незаконним звільнення її з роботи за п.3
ч.1 ст.40 КЗпП України, зобов'язати
відповідача поновити її на роботі,
анулюючи наказ №148-к від 28.11.2013 року,
стягнути з відповідача кошти за час
вимушеного прогулу, відшкодувати
моральну шкоду в розмірі 2000 грн., кошти
за вислугу років за 2009-2013 роки, а також
витрати на ліки.

Відмовляючи позивачу в задоволенні
позову, суд 1-ї інстанції виходив з того,
що позовні вимоги є необґрунтованими,
не підтверджені належними та
допустимими доказами, а тому правових
підстав для їх задоволення немає.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
на в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Конституція України гарантує право
кожного громадянина на працю, яку він
вільно обирає або на яку вільно
погоджується, гарантує рівні
можливості у виборі роду трудової
діяльності та захист від незаконного
звільнення.

Згідно зі ст.139 КЗпП України працівники
зобов'язані працювати чесно і сумлінно,
своєчасно і точно виконувати
розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової технологічної дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитися до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір.

Так, зі змісту розділу 5 Правил
внутрішнього розпорядку для
працівників Інституту підготовки
кадрів Державної служби зайнятості
України, затвердженої ректором
Інституту підготовки кадрів Державної
служби зайнятості України в січні 2001
року, вбачається, що для працівників
адміністративно-управлінського,
навчально-допоміжного та
обслуговуючого персоналу інституту в
основному діє п'ятиденний робочий
тиждень з двома вихідними днями.

Час початку роботи о 09 год. 00 хв.
закінчення о 17 год. 45 хв., обідня перерва
з 13 год. 00 хв. до 13 год. 30 хв., закінчення
роботи в п'ятницю о 16 год.30 хв., в
передсвяткові дні робочий час
скорочується на одну годину.

Змінювати на свій розсуд розклад
занять і графік роботи забороняється.

Як встановлено положеннями ст.147 КЗпП
України, за порушення трудової
дисципліни до працівника може бути
застосовано тільки один з таких
заходів стягнення: 1) догана; 2)
звільнення.

Частиною 1 статті 1471 КЗпП України
встановлено, що дисциплінарні
стягнення застосовуються органом,
якому надано право прийняття на роботу
(обрання, затвердження і призначення на
посаду) даного працівника.

Відповідно до ст.148 КЗпП України
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку.

Згідно зі ст.149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. При обранні виду
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен враховувати ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяну ним шкоду, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі і повідомляється працівникові
під розписку.

Судом достовірно встановлено, що
ОСОБА_3 неодноразово порушувалася
трудова дисципліна, що проявлялось в
систематичному запізненні на роботу
без поважних причин. Так, за фактом
запізнення позивача на роботу 25.10.2013
року до ОСОБА_3 було застосовано
стягнення у вигляді догани ( наказ
№176-г від 12.11.2013 року). Проте, в
подальшому позивач продовжувала
запізнюватись на роботу про, що
працівниками Інституту підготовки
кадрів Державної служби зайнятості
України було складено відповідні акти
від 12.11.2013 року та від 26.11.2013 року.

Зі змісту пояснювальних записок ОСОБА_3
від 12.11.2013 року та від 26.11.2013 року,
наданими останньою за фактами
запізнення на роботу 12.11.2013 року та
26.11.2013 року, не вбачається будь-яких
поважних причин, в розумінні чинного
трудового законодавства (непоборні
обставини, нещасний випадок, тощо), які
б перешкоджали позивачу прийти на
роботу о 09 год. 00 хв., як того вимагають
Правила внутрішнього розпорядку для
працівників Інституту підготовки
кадрів Державної служби зайнятості
України.

Таким чином, достовірно встановлено, що
ОСОБА_3 без поважних причин
неодноразово було порушено трудову
дисципліну, встановлену Правилами
внутрішнього розпорядку для
працівників Інституту підготовки
кадрів Державної служби зайнятості
України.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувались заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

У пункті 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» № 9
від 06 листопада 1992 року роз'яснюється,
що у справах про поновлення на роботі
осіб, звільнених за порушення трудової
дисципліни, судам необхідно з'ясувати,
в чому конкретно проявилось порушення,
що стало приводом до звільнення, чи
могло воно бути підставою для
розірвання трудового договору за
пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пунктом 1
статті 41 КЗпП, чи дотримані власником
або уповноваженим ним органом
передбачені статтями 147, 148, 149 КЗпП
правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи застосовувалось вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

З досліджених судом доказів
вбачається, що відповідачем під час
звільнення ОСОБА_3 із займаної нею
посадою за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, було
дотримано всіх вимог чинного трудового
законодавства, а саме: зафіксовано
факти неодноразового порушення
трудової дисципліни в актах та
службових записках, відібрано
пояснення у позивача за даними фактами
та ознайомлено ОСОБА_3 з наказом про
звільнення під розписку.

За наведених обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду 1-ї
інстанції про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_3 до Інституту підготовки кадрів
Державної служби зайнятості України,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача ректор Інституту
підготовки кадрів Державної служби
зайнятості України ОСОБА_12 про
скасування догани щодо де преміювання
її в термін до 1-го року (наказ від 12.11.2013
року), визнання незаконним звільнення
її з роботи за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України,
зобов'язання відповідача поновити її
на роботі, анулюючи наказ №148-к від
28.11.2013 року, стягнення з відповідача
коштів за час вимушеного прогулу,
коштів за вислугу років за 2009-2013 роки.

Згідно вимог ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться, якщо
порушення його законних прав привели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
потребували від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.

Відповідно до змісту ст.23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року за №4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», підставами
задоволення судом позову про
відшкодування заподіяної фізичній
особі моральної шкоди є наявність
моральної (немайнової) шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

З урахуванням того, що при розгляді
справи не встановлено складу
цивільного правопорушення за
наявності якого наступає
відповідальність заподіювача шкоди, в
тому числі й моральної, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до вірного висновку про відсутність
правових підстав для стягнення
моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що
висновки Інституту підготовки кадрів
Державної служби зайнятості України
про систематичне порушення ОСОБА_3
трудової дисципліни не відповідають
дійсності, оскільки спізнення на
роботу були вчинені з поважних причин,
колегія суддів вважає
необґрунтованими та такими, що
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги про те, що Правила внутрішнього
розпорядку для працівників Інституту
підготовки кадрів Державної служби
зайнятості України є недійсними, з
огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Розпорядившись своїми правами на
власний розсуд, позивач не надав ні
суду 1-ї інстанції, ні суду апеляційної
інстанції жодного належного та
допустимого доказу на підтвердження
того, що Правила внутрішнього
розпорядку для працівників Інституту
підготовки кадрів Державної служби
зайнятості України є недійсними.

Не спростовують правильність
висновків суду першої інстанції і
доводи апеляційної скарги про те, що до
спірних правовідносин, які виникли між
сторонами, підлягають застосування
положення Закону України «Про
зайнятість населення», Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне забезпечення», оскільки
предметом розгляду у даній справі є
правовідносини про визнання
незаконним та скасування наказів,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу до яких застосовуються
положення КЗпП України.

Твердження апелянта про те, що суд 1-ї
інстанції фактично не вдавався до
оцінки доказів у даній справі та не
здійснював аналізу фактичних обставин
справи, колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки суд 1-ї
інстанції дотримався встановленого
ст.212 ЦПК України принципу оцінки
доказів, відповідно до якого, суд на
підставі всебічного, повного й
об'єктивного розгляду обставин справи
аналізує і оцінює докази як кожен
окремо, так і в їх сукупності, у
взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і
ця оцінка повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін, та дав їм належну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є обґрунтованим,
постановлено з дотриманням норм
процесуального та матеріального
права, а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги позивача ОСОБА_3
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного
суду м. Києва від 04 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Судді: