АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 2144325/13-ц 22-ц/774/1623/К/14
Провадження № 22-ц/774/1623/К/14
Головуючий в суді першої
Справа № 214/4325/13-ц
інстанції - Попов В.В.
Доповідач - Ляховська
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

02 вересня 2014 року
м.
Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

при секретарі - Васильєвій Є.Л.,

за участю - позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

яка також діє в інтересах ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Саксаганського районного
суду м.Кривого Рогу від 12 червня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка
також діє в інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_5
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням (третя особа - Криворізьке
МУ ГУМВС України в Дніпропетровській
області) та зустрічним позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка також діє в
інтересах ОСОБА_4, органу приватизації
Виконавчого комітету Саксаганської
районної у місті ради м. Кривого Рогу
про визнання рішення виконкому про
приватизацію квартири і свідоцтва про
право власності на житло недійсними,
про вселення в квартиру (третя особа -
Відділ державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Криворізького міського
управління юстиції в
Дніпропетровській області), -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, яка також діє в інтересах
неповнолітньої дочки ОСОБА_4,
звернулись до суду з даним позовом, в
обґрунтування якого зазначили, що
відповідач ОСОБА_5 є наймачем квартири
АДРЕСА_1, а вони, як члени його родини,
зареєстровані та мешкають за
зазначеною адресою. З 2000 року
відповідач з ними не проживає та не
спілкується. Факт реєстрації
відповідача у квартирі завдає їм
перешкоди, оскільки вони змушені
сплачувати за нього комунальні
платежі. Уточнивши позовні вимоги,
просили суд визнати відповідача таким,
що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1

ОСОБА_5 звернувся до суду із
зустрічним позовом, в обґрунтування
якого зазначив, що він з поважних
причин не проживає в спірній квартирі,
оскільки вимушений був її залишити у
зв'язку з припиненням сімейних
відносин з позивачем ОСОБА_2, яка
привела до квартири іншого чоловіка та,
проживаючи з ним без реєстрації шлюбу,
створила відповідачу такі умови, за
яких сумісне проживання виявилось не
можливим. Крім того, в 2010 році ОСОБА_2
змінила вхідні двері в картиру та
замки, що перешкоджало йому заходити до
квартири та проживати в ній. Він мешкав
у своєї матері, яка була важко хвора і
потребувала постійного догляду за нею
та яка у 2012 році померла. 21 серпня 2013
року позивачі незаконно приватизували
спірну квартиру разом з неповнолітньою
ОСОБА_4, чим позбавили його права
приватизувати свою частку в спірній
квартирі. Неоднаразово уточнюючи
позовні вимоги, просив суд вселити його
в спірну квартиру; скасувати рішення
органу приватизації Виконавчого
комітету Саксаганської районної у
місті ради м. Кривого Рогу за № 277 від 21
серпня 2013 року про приватизацію
спірної квартири, визнати недійсним
свідоцтво про право власності на
квартиру в рівних частках за ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та неповнолітньою ОСОБА_4,
визнати поважними причини його
відсутності в спірній квартирі та
скасувати державну реєстрацію цієї
квартири на позивачів.

Заочним рішенням Саксаганського
районного суду м.Кривого Рогу від 11
березня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені, ОСОБА_5 визнано таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1

За заявою відповідача заочне
рішення ухвалою суду від 07 червня 2013
року скасоване.

Рішенням Саксаганського районного
суду м.Кривого Рогу від 12 червня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3
задоволено, у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5
ставить питання про скасування рішення
суду, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Зокрема, на його думку, суд
дійшов помилкового висновку про
задоволення позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
базуючи докази по справі виключно на
припущеннях та показаннях свідків, з
якими позивачі знаходяться у дружніх
відносинах. Судом не взято до уваги, що
відповідач на підставі ордеру на
житлове приміщення за № 1385 від 04 жовтня
1989 року є власником квартири АДРЕСА_1,
за яку він з власних коштів і в повному
обсязі сплачує комунальні послуги.
Крім того, судом не з'ясовано
законність отримання позивачами
свідоцтва про право власності на житло
за № 368 від 29 серпня 2013 року, оскільки
позивачі незаконно без його дозволу
набули право спільної часткової
власності на спірну квартиру. Також
судом безпідставно відмовлено
відповідачу у клопотанні про виклик до
судового засідання представника
Саксаганської міськради, який би міг
пояснити причину позбавлення
відповідача права приватизування його
частки у спірній квартирі. Суд не
звернув уваги й на ту обставину, що з
позивачем ОСОБА_2 у нього була
домовленість про виділення для нього
окремої кімнати в спірній квартирі,
проте ОСОБА_2 зі своїм мешканцем одразу
змінили вхідні двері та замки, не
надавши йому ключі від них та до
квартири, й до теперішнього часу його в
квартиру не пускають, безпідставно
користуються його пільгами як особи,
віднесеної до 2 категорії громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та незаконно позбавили
його єдиного місця проживання.

У письмових запереченнях на апеляційну
скаргу позивач ОСОБА_2 просить її
відхилити та рішення суду залишити без
змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 жовтня 1989 року
ОСОБА_5 було видано ордер №1385 на право
зайняття жилого приміщення в
трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 разом из
членами його сім'ї: дружиною ОСОБА_2,
сином ОСОБА_6 та дочкою ОСОБА_3.

На момент розгляду справи у зазначеній
квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_5,
відповідач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3
та неповнолітня дочка останньої
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно акту від 23 жовтня 2012 року ОСОБА_5
з 2000 року за місцем реєстрації не
проживає.

Відповідно до свідоцтва № 368 на право
власності на житло від 29 серпня 2013 року,
виданого згідно рішення органу
приватизації - виконавчого комітету
Саксаганської районної у місті ради №
277 від 21 серпня 2013 року, спірна квартира
належить на праві приватної, спільної,
сумісної, часткової власності ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частках по 1/3
частині кожному.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 та відмовляючи у зустрічному
позові ОСОБА_5, суд першої інстанції
прийшов до висновку про відсутність
ОСОБА_5 у спірній квартирі понад
встановлених законом строків без
поважних причин, у звязку з чим визнав
відповідача таким, що встратив право
користування спірною квартирою та
відмовив йому у вселенні та визнанні
приватизації квартири недійсною.

Колегія суддів не може погодитись з
такими висновками суду, оскільки вони
не відповідають обставинам справи та
нормам діючого законодавства.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

На думку колегії суддів, судом першої
інстанції зазначені вимоги закону не
дотримані, через що судове рішення у
справі не можна визнати таким, що є
законним і обґрунтованим.

Такого висновку колегія суддів дійшла
з огляду на наступне.

Відповідно до ст.. 9 Житлового
кодексу України ніхто не може бути
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.. 2 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
Громадянам України, а також іноземцям
та особам без громадянства, які на
законних підставах перебувають в
Україні, гарантуються свобода
пересування та вільний вибір місця
проживання на її території, за винятком
обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Відповідно до правил ст. ст. 71, 72 ЖК
України, наймач або члени його сім'ї
можуть бути визнані судом такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням, зокрема, якщо вони в ньому
не проживають без поважних причин
понад шість місяців.

Отже, у справах про визнання наймача
або члена його сім'ї таким, що втратив
право користування жилим приміщенням,
з'ясуванню підлягають причини
відсутності відповідача понад
встановлений шестимісячний строк. В
разі їх поважності суд за заявою
відсутнього може продовжити
пропущений строк.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив із того, що ОСОБА_5 добровільно
залишив спірну квартиру і не надав
доказів про вчинення перешкод у
проживанні в квартирі з боку ОСОБА_2,
ОСОБА_3 чи інших осіб.

Такого висновку суд дійшов на підставі
пояснень свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, на які послався
у судовому рішенні.

Між тим, суд не звернув уваги на
те, що зазначені свідки засвідчили лише
факт відсутності відповідача у спірній
квартирі протягом 10 років, та не
врахував роз'яснення п. 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України №2 від
12.04.1985 року «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України» (з
наступними змінами), згідно з яким у
справах про визнання наймача або
члена його сім'ї таким, що втратив
право користування жилим приміщенням
(ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати
причини відсутності відповідача
понад встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо)
суд може продовжити пропущений строк.

При вирішенні спору судом залишено
поза увагою доводи ОСОБА_5 про
неможливість спільного проживання у
квартирі з колишньою дружиною через
створення нею нової сім'ї.

Ці доводи підтверджуються поясненнями
свідка ОСОБА_8, приведеними судом у
рішенні, який пояснив, що проживає
разом з позивачами в спірній квартирі
більш ніж 10 років.

Як убачається із матеріалів справи,
сторони розірвали шлюб 25 січня 2008 року,
ОСОБА_2 створила нову сім'ю з іншим
чоловіком, з яким стала мешкати в
спірній квартирі.

Ці факти, на думку колегії суддів,
беззаперечно свідчать про наявність
перешкод у користуванні ОСОБА_5 спірною
квартирою у період з 2000 року до
теперішнього часу.

У травні 20013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із зустрічним позовом про своє
вселення, що свідчить про його бажання
зберегти за собою право користування
житлом, а також надав апеляційному суду
докази того, що протягом періоду часу з
29 грудня 2003 року по 27 вересня 2004 року, з
30 квітня 2009 року по 05 травня 2009 року, з 29
вересня 2012 року по 10 червня 2014 року він
вносив комунальні платежі за спірну
квартиру.

Зважаючи на зазначені обставини,
колегія суддів вважає, що підстави для
задоволення позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та
визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право
користування спірним жилим
приміщенням, відсутні.

У зв'язку з цим рішення суду в цій
частині підлягає скасуванню з
ухваленням на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України в цій частині нового рішення.

Оскільки причини відсутності ОСОБА_5 у
спірній квартирі, на думку колегії
суддів, мають бути визнані поважними,
відповідачеві слід продовжити строк
відсутності у квартирі АДРЕСА_1 та
вселити його у квартиру, задовольнивши
його зустрічну заяву.

Також задоволенню підлягають і
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5, що
стосуються приватизації спірної
квартири позивачами.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» №2483-ХП від 19.06.1992р. (зі
змінами і доповненнями) в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, приватизація
здійснюється шляхом безоплатної
передачі громадянам квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках з
розрахунку санітарної норми 21
квадратний метр загальної площі на
наймача і кожного члена його сім'ї та
додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 цього Закону
передача квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках
здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за письмовою
згодою всіх повнолітніх членів сім'ї,
які постійно мешкають у цій квартирі
(будинку), житловому приміщенні у
гуртожитку, в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається
право на житло, з обов'язковим
визначенням уповноваженого власника
квартири (будинку), житлового
приміщення у гуртожитку.

Як убачається із матеріалів справи,
після ухвалення Саксаганським
районним судом м.Кривого Рогу заочного
рішення від 11 березня 2013 року про
визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1, спірна
квартира була приватизована ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та малолітньою ОСОБА_4 в рівних
частках кожним на підставі рішення
органу приватизації - виконавчого
комітету Саксаганської районної у
місті ради № 277 від 21 серпня 2013 року, та
позивачам видано свідоцтво № 368 від 29
серпня 2013 року на право власності на
житло.

При цьому за заявою відповідача
ухвалою Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 07 червня 2013 року
вищезазначене заочне рішення
скасоване.

Таким чином на момент приватизації
спірної квартири ОСОБА_5 мав право
користування нею, проте це не враховано
органом приватизації - виконавчим
комітетом Саксаганської районної у
місті ради при вирішенні питання щодо
передачі спірної квартири у власність
ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4

На думку колегії суддів, приватизація
спірної квартири порушує законні
права та інтереси ОСОБА_5, який на той
момент був відсутній за місцем
реєстрації з поважних причин та мав
право на безоплатну передачу в його
власність житлового приміщення, яке є
місцем його постійного проживання.

У зв'язку з цим рішення органу
приватизації - виконавчого комітету
Саксаганської районної у місті ради №
277 від 21 серпня 2013 року є незаконним та
таким, що підлягає скасуванню, а
свідоцтво № 368 від 29 серпня 2013 року на
право власності на житло, видане на ім'я
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та малолітньої ОСОБА_4
на підставі цього рішення - недійсним. У
зв'язку цим також необхідно скасувати
державну реєстрацію за ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 права приватної, спільної,
сумісної, часткової власності на
квартиру АДРЕСА_1, здійснену на
підставі свідоцтва № 368 від 29 серпня 2013
року на право власності на житло.

Заперечення ОСОБА_2 на апеляційну
скаргу не можуть бути підставою для
відмови в задоволенні позову, оскільки
наявними у справі доказами
підтверджується факт порушення
законних прав та інтересів ОСОБА_5 при
здійсненні приватизації спірної
квартири.

Оскільки висновки суду не відповідають
обставинам справи та нормам діючого
законодавства, колегія суддів вважає
за необхідне рішення суду скасувати та
ухвалити у справі на підставі п.п. 3, 4 ч.
1 ст. 309 ЦПК України нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє також в
інтересах малоалтньої ОСОБА_4, та
задоволення зустрічних позовних вимог
ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309,
313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду
м.Кривого Рогу від 12 червня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3,
яка також діє в інтересах ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання його таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати поважними причини відсутності
та продовжити ОСОБА_5 строк відсутності
по поважним причинам в квартирі
АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1.

Скасувати рішення органу приватизації
виконавчого комітету Саксаганської
районної у місті ради № 277 від 21 серпня
2013 року про приватизацію квартири
АДРЕСА_1.

Визнати недійсним свідоцтво № 368 на
право власності на житло від 29 серпня
2013 року про право власності на квартиру
АДРЕСА_1 в рівних частках по 1/3 частині
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Скасувати державну реєстрацію
спільної власності по 1/3 частині
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, зареєстровану згідно свідоцтва
№ 368 від 29 серпня 2013 року на право
власності на житло.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :
І.Є.Ляховська

Судді:
Я.М.Бондар

В.П.Зубакова