Справа № 136/331/14-ц Провадження №
22-ц/772/2455/2014Головуючий в суді першої
інстанції Кривенко Д. Т.Категорія 21
Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Зайцева А.Ю., Сала Т.Б.,

при секретарі Пантелеймоновій А.І.,

за участю апелянтки, представника
відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3, позивачки
ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5, третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору, на стороні
позивачки ОСОБА_6, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Вінниці, в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання

недійсними договорів
дарування житлового будинку, земельної
ділян-

ки, скасування їх державної
реєстрації,

за апеляційною скаргою представника
відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Липовецького районного суду
Він-ницької області від 11 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Дана цивільна справа справа перебуває
в провадженні суду з 06 травня 2010 року,
розглядалася неодноразово.

ОСОБА_7 звернувся в Іллінецький
районний суд Вінницької області з
позовом до ОСОБА_2 про визнання
недійсними договорів дарування
житлового будинку АДРЕСА_1, земельної
ділянки площею 0,14 га, на якій цей
будинок розташований, укладених з
ОСОБА_2 25 серпня 2004 року, та скасувати їх
державну реєстрацію. В обгрунтування
позовних вимог посилався на порушення
укла-деними договорами статей 203, 215, 230,
233 ЦК України ( т. 1, а. с. 2-3 ).

27 травня 2010 року ОСОБА_7 склав заповіт
стосовно всього свого майна, де б воно
не було і з чого б воно не складалося, на
ім'я ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
позивач помер у віці понад 80 років ( т. 1,
а. с. 180, 183, т. 2, а. с. 3-5 ).

Ухвалою Іллінецького районного суду
Вінницької області від 13 листопада 2013
року до участі у справі в якості
позивача за власним клопотанням
залучена ОСОБА_4 як спадкоємиця ОСОБА_7,
ухвалою цього ж суду від 29 січня 2014 року
справа передана на розгляд
Липовецькому районному суду
Він-ницької області ( т. 2, а. с. 43-44, 68-69 ).

20 березня, 23 квітня 2014 року ОСОБА_4
подала суду заяви про зміну підстав
позову, зазначила, що оспорювані
договори дарування нерухомого май-на
були укладені ОСОБА_7 за збігом тяжких
для нього обставин внас-лідок
довготривалої тяжкої онкологічної
хвороби, на вкрай невигідних умовах, на
підставі переконань дружини, що її
сестра ОСОБА_2 буде доглядати та
допомагати йому скільки він житиме.
Тобто, оспорювані правочини за
зміне-ними позовними вимогами повинні
бути, на думку позивачки, визнані
недійс-ними на підставі ч. 1 ст. 233 ЦК
України ( т. 2, а. с. 95-96, 115-116 ).

Рішенням Липовецького районного суду
Вінницької області від 11 липня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволений на підставі
ст. 229 ЦК України. Виз-нано недійсними та
скасовано державну реєстрацію
договорів дарування цілого житлового
будинку з господарськими будівлями і
спорудами та земельної ділян-ки площею
0,14 гектарів в межах згідно з планом,
розташованих по АДРЕСА_1, укладених 25
серпня 2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2,
зареєстрованих відповідно за № 4556 та №
4561, посвідчених приватним нотаріусом
Іллінецького районного нотаріального
округу ОСОБА_8 Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід
держави витрати у справі у вигляді
судового збору у розмірі 243, 60 гривень (
т. 2, а. с. 184- 197 ).

Не погоджуючись з таким рішенням суду
першої інстанції, представник
відповідачки ОСОБА_3 оскаржує його в
апеляційному порядку, просить дане
рішення скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Апелянтка вважає рішення суду першої
інстанції ухваленим з пору-шенням норм
матеріального і процесуального права,
за неповно з'ясованих обставин, що
мають значення для справи, які суд
визнав встановленими, за вис-новків
суду, що не відповідають обставинам
справи, неповноважним судом че-рез
невирішення заявленого відводу ( т. 2, а.
с. 200-202 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
та заперечення на апеляційну скаргу
осіб, які беруть участь у справі, їхніх
представників, дослідивши мате-ріали
справи, проаналізувавши в сукупності
наявні в ній докази, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів прийшла до висновку, що
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути закон-ним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сто-рони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Умовами
обгрунтованості є повне і всебічне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, дове-деність тих обставин,
які суд вважає встановленими,
відповідність висновків суду
обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не
відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 25 серпня 2004 року в
приміщенні нотаріальної контори
приватного нотаріуса Іллінецького
районного нотаріального округу ОСОБА_8
ОСОБА_7 уклав договори дарування
належних йому на праві особистої
приватної власності цілого житлового
будинку з господарсь-кими будівлями і
спорудами та земельної ділянки площею
0,14 га по АДРЕСА_1 рідній сестрі своєї
дружини, відповідачці у справі ОСОБА_2,
постійній мешканці м. Ізмаїл, Одеської
області ( т. 1, а. с. 6-7 ). Будинок та
земельна ділянка дійсно належали
ОСОБА_9 на праві приватної власності на
підставі свідоцтва про право
осо-бистої власності на будинок,
виданого виконавчим комітетом
Іллінецької місь-кої ради 16 травня 1989
року, зареєстрованого в Тульчинському
міжрайонному бюро технічної
інвентаризації в цей же день в
реєстровій книзі № 7 за реєстро-вим №
1428, та на підставі Державного акта на
право приватної власності на землю
серії ВН № 001913, виданого Іллінецькою
міською радою Вінницької області 14
січня 1999 року, зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 808.

Після смерті 16 жовтня 2008 року дружини
ОСОБА_7 - ОСОБА_10, у грудні 2008 року він
звернувся в суд з позовом про
розірвання укла-дених договорів
дарування на підставі статей 638, 651-654,
717-274 ЦК України. Рішенням апеляційного
суду Вінницької області від 04
листопада 2009 року, залишеним без змін
ухвалою Верховного Суду України від 18
січня 2010 року у позові ОСОБА_7 було
відмовлено ( т. 1, а. с. 256-263 ).

Задовольняючи позов у цій справі з
підстав ст. 229 ЦК України, суд першої
інстанції в оскаржуваному рішенні від
11 липня 2014 року зазначив, що крім
подарованої нерухомості ОСОБА_7 іншого
житла не мав, продовжував ним
користуватися аж до своєї смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 надавала ОСОБА_7
посильну допомогу у догляді за
будинком та земельною ділянкою до
смерті сестри - ОСОБА_11 Суд прийшов до
висновку, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 мало
місце укладення договорів дарування за
умови, що остання буде надавати сім'ї
ОСОБА_7 посильну допомогу в догляді за
будинком, присадибною земельною
ділянкою, за необхід-ності догляне їх
до смерті. Саме з цієї підстави суд
визнав за необхідне задо-вольнити
позов, визнавши, що у ОСОБА_7 було
відсутнє волевиявлення на безоплатну
передачу майна у власність ОСОБА_2

З висновком суду першої інстанції щодо
відсутності законних підстав для
задоволення позову за нормою ч. 1 ст. 233
ЦК України у зв'язку з його
недо-веденістю належить погодитися.
Неспростованими є ті об'єктивні
обставини, що подружжя пенсіонерів
ОСОБА_7 отримувало встановлену
державою пенсію, на обліку в місцевому
органі самоврядування як
малозабезпечена сім'я не перебувало,
дітей, інших утриманців не мало; вони
користувалися певними пільгами через
інвалідність ІІІ, а пізніше ІІ групи
ОСОБА_7, важкого матеріального стану не
терпіли, коштів на прожиття їм
вистачало.

Суд дійшов вірного висновку, що таких
тяжких обставин, що потягли б укладення
ОСОБА_7 правочину на вкрай невигідних
для нього умо-вах, під час вирішення
справи не встановлено.

Разом з тим, суд першої інстанції
визнав за можливе вийти за межі
право-вого обгрунтування позовних
вимог, пославшись на наявність у кожної
особи права на справедливий і
публічний розгляд його справи
незалежним і безсто-роннім судом,
зазначивши необмежену юрисдикцію суду
щодо переданої йому справи.

У цьому контексті колегія суддів
звертає увагу, що таке посилання суду
повинно узгоджуватися та не суперечити
визначеним цивільним процесуаль-ним
законодавством України основним
положенням цивільного судочинства, а
саме його диспозитивності, здійснення
правосуддя на засадах рівності всіх
учас-ників процесу перед законом і
судом, змагальності сторін.

Колегія суддів апеляційного суду
прийшла до висновку, що в даній справі
немає жодних достатніх та законних
підстав для виходу суду за межі
правового обгрунтування позовних
вимог, оскільки домовленість сторін
правочину про надання посильної
допомоги, навіть якщо така мала місце,
не є суттю іншого правочину,
волевиявлення на який у ОСОБА_7 судом не
встановлено.

Вирішуючи спір на користь позивачки за
правового обгрунтування позов-них
вимог на свій розсуд, суд першої
інстанції вказує, що на його думку,
жод-них інших розумних причин, як окрім
помилки, в силу яких невиліковно хвора
особа похилого віку буде відчужувати
своє єдине житло, він не встановив і
такі йому не повідомлені.

Рішення суду не може грунтуватися на
припущенні.

Суд залишив поза увагою таку важливу
обставину, що обидві сторони у справі є
родичами померлого ОСОБА_7 і за життя
його дружини з ОСОБА_12 підтримувалися
родинні, близькі стосунки. Все
змінилося аж після смерті ОСОБА_11, коли
ним почала опікуватися позивачка
ОСОБА_4 Ці обставини ніким із сторін у
справі не заперечуються.

Угода може бути визнана недійсною з
підстав і наслідків, передбачених
законом.

Згідно ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка
вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути виз-наний
судом недійсним. Істотне значення має
помилка щодо природи право-чину, прав
та обов'язків сторін, таких
властивостей і якостей речі, які значно
знижують її цінність або можливість
використання за цільовим призначенням.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада 2009 року №
9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснено, що
обставини щодо яких помилилася
сто-рона правочину ( ст. 229 ЦК України ),
мають існувати саме на момент вчи-нення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також, що
во-на має істотне значення.

В даному випадку небезпідставними є
посилання апелянтки на ту фактичну
об'єктивну обставину, що до смерті 16
жовтня 2008 року ( тобто понад чотири роки
після укладення 25 серпня 2004 року
договорів ) ОСОБА_7 жодних вимог щодо
укладених договорів дарування в
установленому порядку не заяв-ляв, і
лише після смерті дружини, а саме у
грудні 2008 року звернувся в суд з
позовом про розірвання цих договорів, а
27 травня 2010 року склав заповіт
сто-совно всього свого майна на свою
родичку ОСОБА_4

В оскаржуваному рішенні суд зазначає
ті встановлені обставини, що на час
укладення оспорюваних договорів
дарування ОСОБА_7 самостійно,
незважаючи на свій вік та хворобливий
стан здоров'я, прийшов до нотаріальної
контори, вчиняв правочини за
усвідомлення значення своїх дій,
власноручно підписав всі необхідні
документи, здійснивши дарування свого
особистого нерухомого майна
відповідачці ОСОБА_2 Дарування
здіснено без будь-яких погроз, примусу
чи насильства, як фізичного так і
морального, угода відпо-відала і
відповідає дійсним намірам її сторін,
не носила характеру удаваного чи
фіктивного правочину.

Позивачка ОСОБА_4 вважає, що ОСОБА_7
сподівався укласти з ОСОБА_2 договір
довічного утримання. Однак, таке
твердження не витримує критики з
огляду на те, що остання є постійною
мешканкою м. Ізмаїл, Одеської області,
відвідувала сестру з чоловіком ( ОСОБА_7
) 2-3 рази на рік, тому в силу цих
фактичних обставин не могла би
виконувати обов'язки за таким
правочином як договір довічного
утримання.

Фактичні обставини справи свідчать про
те, що на момент укладення дого-ворів
дарування нерухомого майна ОСОБА_7
усвідомлював, що укла-далися саме
договори дарування, він розумів
природу цих правочинів і доб-ровільно
розпорядився своєю власністю.
Обставин, щодо яких він помилявся б, на
момент вчинення ним оспорюваних
правочинів, не існувало. Помилка щодо
розрахунку одержання користі від
вчинених правочинів, допущена
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення не мають правового значення
і не є підставою для визнання таких
правочинів недійсними.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 04 листопада 2009 ро-ку,
залишеним без змін ухвалою Верховного
Суду України від 18 січня 2010 року ( т. 1, а.
с. 256-263 ) встановлено, що підстави свого
позову ОСОБА_13 пов'язував з істотними
змінами власного майнового стану уже
після укладення договорів, які виникли
внаслідок його тяжкої хвороби та
смерті дру-жини 16.102008 року.

Скасовуючи рішення Іллінецького
районного суду Вінницької області від
09 вересня 2010 року про задоволення
позову ОСОБА_7 до ОСОБА_14 про визнання
недійсними договорів дарування
житлового будинку та земельної ділянки
з підстав статей 203, 225, 233 ЦК України,
ухвалу апеля-ційного суду Вінницької
області від 23 грудня 2011 року про
залишення цього рішення суду першої
інстанції без змін ( т. 1, а. с. 78-80, 225-226,
299-301 ) та передаючи справу на новий
розгляд до суду першої інстанції, Вищий
спеціа-лізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у власній ухвалі від 28 листопада
2012 року вказав, що з висновками судів
стосовно не-правильного сприйняття
ОСОБА_7 предмету та інших умов
договорів, впливу цієї його помилки на
його ж волевиявлення погодитися не
можна.

Показання допитаних судом першої
інстанції свідків не заперечують
вик-ладених вище висновків щодо
необгрунтованості та безпідставності
позовних вимог про визнання правочинів
недійсними.

Стосовно питання пропущеного ОСОБА_7
строку позовної дав- ності для
звернення в суд з даним позовом колегія
суддів зауважує, що у за-явленій ОСОБА_4
позовній вимозі слід відмовити за
недоведеністю заявлених вимог, тому
питання позовної давності на разі
значення не має. В пункті 11 по-станови
Пленуму від 18 грудня 2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивіль-ній справі»
Верховний Суд України роз'яснив, що
встановивши пропущення строку для
звернення в суд з позовом без поважної
причини, суд у рішенні за-значає про
відмову у позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної дав-ності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Доводи апелянтки щодо вирішення справи
неповноважним судом не знай-шли свого
доведення в ході апеляційного розгляду
справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що
апеляційний суд відхиляє апе-ляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інс-танції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319,
324, 325 ЦПК Ук-раїни, колегія cуддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
відповідачки ОСОБА_2 -

ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду
Вінницької області від 11 липня 2014 року
скасувати.

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виз-нання
недійсними договорів дарування
житлового будинку, земельної ділянки,
скасування їх державної реєстрації -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
прого-лошення, однак воно може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: