Справа|річ| №
Провадження номер №2/522/799/14
РІШЕННЯ|розв'язання,вирішення,розв'язу
вання|

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси у складі:

головуючої - судді Шенцевій О.П.,

при секретарі - Соболевій О.М.,

розглянувши|розгледівши| у
відкритому|відчиненому| судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, за участю третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору приватного нотаріуса
Овідіопольського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_5, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Янгол 3», ОСОБА_6 про
визнання недійсним довіреності та
правочину щодо відчуження автомобіля,
про визнання права власності на
автомобіль в порядку спадкування та
його витребування, за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу автомобіля,
переведення прав і обов'язків покупця
та визнання права власності на
автомобіль, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом, який 20.03.2014
року був уточнений, до ОСОБА_3, ОСОБА_4
за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
приватного нотаріуса Овідіопольського
районного нотаріального округу
Одеської області ОСОБА_5, ТОВ «Янгол 3»,
ОСОБА_6 про визнання недійсним
довіреності та правочину щодо
відчуження автомобіля, про визнання
права власності на автомобіль в
порядку спадкування та його
витребування,, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його, позивача,
батько ОСОБА_8, який за життя 02.08.2012 року
видав довіреність, якою уповноважив
ОСОБА_6 розпоряджатися належним йому
на праві власності автомобілем Mitsubishi
L200, 2007 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, посвідчивши цю
довіреність у приватного нотаріуса
Овідіопольського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_5 за номером в реєстрі №344.
Позивача зазначив, що після смерті
ОСОБА_8 відповідач ОСОБА_6 в порядку
передоручення 30.10.2012 року видав
довіреність ОСОБА_4, посвідчивши її у
приватного нотаріуса Овідіопольського
районного нотаріального округу
Одеської області ОСОБА_5 за номером в
реєстрі №640,на підставі якої ОСОБА_4
зняла спірний автомобіль з обліку в
РЕВ№З при УДАІ, передала спірний
автомобіль для реалізації ТОВ «Янгол
3», господарська діяльність якого
пов'язана з реалізацією транспортних
засобів, 30.10.2012 року TOB «Янгол 3» видав
відповідачці ОСОБА_3 довідку-рахунок
№769392 про те, що їй продано за 32 034,00
гривень спірний автомобіль. Крім того,
на підставі цієї довідки-рахунку 31.12.2012
року спірний автомобіль було
зареєстровано РЕВ №1 при УДАІ за
відповідачкою ОСОБА_3 та видано
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу і номерні знаки
НОМЕР_2.

Позивач просить суд:

- визнати недійсною довіреність від
30.10. 2012 року, текст якої викладено на
спеціальному бланку нотаріальних
документів серії ВРР №457236, яку
посвідчено приватним нотаріусом
Овідіопольського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_5 за номером в реєстрі №640, якою
ОСОБА_6, діючий від імені ОСОБА_8 на
підставі довіреності від 02.08.2012 року,
текст якої викладено на спеціальному
бланку нотаріальних документів серії
ВРО №611189, посвідченої приватним
нотаріусом Овідіопольського
районного нотаріального округу
Одеської області ОСОБА_5 за реєстром
№344, уповноважив ОСОБА_4 розпоряджатися
належним ОСОБА_8 автомобілем Mitsubishi
L200, 2007 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1;

- визнати недійсним правочин щодо
відчуження легкового автомобіля (Mitsubishi
L200, 2007 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, що належав ОСОБА_8,
вчинений 30-31.10.2012 року відчужувачем
ОСОБА_4, яка діяла від імені померлого
на підставі довіреності від 30.10.2012 року,
та набувачем ОСОБА_3;

- визнати недійсним свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_3 на автомобіль Mitsubishi L200, 2007 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2,
видане 31.10.2012 року РЕВ №1 при
Управлінні Державтоінспекції ГУМВС
України в Одеській області на ім'я
ОСОБА_3;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на
автомобіль Mitsubishi L200, 2007 року випуску,
сірого кольору, об'єм двигуна 2477 см3,
НОМЕР_4, кузов (рама, коляска) НОМЕР_5,
державний номерний знак НОМЕР_2, в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

- витребувати легковий автомобіль
Mitsubishi L200, 2007 року випуску, сірого
кольору, об'єм двигуна 2477 см3, НОМЕР_4,
кузов (рама, коляска) НОМЕР_5, державний
номерний знак НОМЕР_2 від ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2.

У судовому засіданні позивач
та його
представник|позовниця,позивачка|
позов підтримали, просили
задовольнити позовні вимоги,
обґрунтовуючи їх положеннями ч.3 ст.215
ЦК України, згідно яких якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Позивач зазначив, що в зв'язку зі
смертю ОСОБА_8 припинилася його
правоздатність відповідно до ст.25 ЦК
України, згідно четвертої якої
цивільна правоздатність фізичної
особи припиняється у момент її смерті,
а тому довіреність від 30.10.2012 року, яку
видано в порядку передоручення, є
недійсною. За таких підстав, на думку
позивача, відповідачка ОСОБА_4 не мала
права на вчинення від імені померлого
після його смерті правочинів,
пов'язаних з відчуженням спірного
автомобіля, а саме звертатися до
органів ДАІ із заявою від 30.10.2012 року
про зняття з обліку спірного
автомобіля, передавати спірний
автомобіль для реалізації ТОВ «Янгол
3», одержувати від ТОВ «Янгол 3» грошові
кошти, виручені від продажу спірного
автомобіля.

Крім того, позивач послався на
положення ст.330 ЦК України, згідно якої
якщо майно відчужене особою, яка не
мала на це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України
якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом. При цьому
згідно ч.5 ст.12 ЦК України якщо законом
встановлені правові наслідки
недобросовісного або нерозумного
здійснення особою свого права,
вважається, що поведінка особи є
добросовісною та розумною, якщо інше не
встановлено судом. Позивач та його
представник стверджують, що
відповідачі знали про смерть ОСОБА_8,
так як смерть останнього наступила
вдома за адресою: АДРЕСА_2, де
відповідачі проживали однією сім'єю,
що підтверджується лікарським
свідоцтвом про смерть, виданим 22.10.2012
року КУ «Грибівська амбулаторія», а
відтак - ОСОБА_3 є недобросовісним
набувачем спірного автомобіля.

Крім того, позивач посилається на
положення ч.1 ст.216 ЦК України, згідно
яких недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину. Позивач
вважає, що суд повинен на підставі
зазначених положень ст..216 повинен
застосувати двосторонню реституцію
та зобов'язати ОСОБА_3 повернути
спірний автомобіль йому, позивачеві,
який прийняв спадщину після померлого
ОСОБА_8 Крім того, наведене
підтверджується ст..387 ЦК України,
згідно якої власник має право
витребувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов
ОСОБА_2 не визнали, ОСОБА_4 звернулася до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7,
ОСОБА_2 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу автомобіля,
переведення прав і обов'язків покупця
та визнання права власності на
автомобіль, посилаючись на те, що
вона, позивачка, є підприємцем і їй для
ведення господарської діяльності
необхідно було придбати автомобіль,
проте з причин перебування у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10, з яким
фактично було припинено шлюбні
відносини, не хотіла оформлювати
автомобіль на своє ім'я, а тому
04.10.2011 року вона, позивачка, передала
ОСОБА_7 особисті кошти у розмірі 20 000,00
доларів США на придбання автомобіля
Mitsubishi L200, що підтверджується
відповідною розпискою, яка була
складена ОСОБА_7 у присутності двох
свідків: ОСОБА_1 та ОСОБА_11, за які був
придбаний спірний автомобіль на ім'я
ОСОБА_8, з яким вона, позивачка, про це
домовилася, а фактично покупцем
автомобіля була вона, ОСОБА_4

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_4
стверджує, що ОСОБА_8 не набував прав
власності на спірний автомобіль, так
як не передавав кошти власнику
спірного автомобіля при укладенні
договору купівлі-продажу, зазначеним
автомобілем ніколи не користувався, не
розпоряджався, при цьому він, ОСОБА_8
видав на неї довіреність на
розпорядження автомобілем, яки вона
експлуатує, несе витрати по його
утриманню та обслуговуванню. З таких
підстав позивачка ОСОБА_4 просить суд:

- визнати частково недійсним договір
купівлі-продажу автомобіля Mitsubishi L200, 2007
року випуску, об'єм двигуна 2477, шасі
(кузов, рама, коляска) НОМЕР_5,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований РЕВ № 3 УДАІ ГУМВС
України в Одеській області 04.10.2011 року,
укладеного 04.10.2011 року в частині
покупця зазначеного автомобіля,
зазначивши покупцем спірного
автомобіля її - ОСОБА_4;

- перевести на неї, ОСОБА_4, права та
обов'язки покупця автомобіля Mitsubishi L200,
2007 року випуску, об'єм двигуна 2477, шасі
(кузов, рама, коляска) НОМЕР_5,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований РЕВ № 3 УДАІ ГУМВС
України в Одеській області 04.10.2011 року,
за договором купівлі-продажу,
укладеного 04.10.2011 року за цим договором;

- визнати за нею, ОСОБА_4, право
власності на автомобіль Mitsubishi L200, 2007
року випуску, об'єм двигуна 2477, шасі
(кузов, рама, коляска) НОМЕР_5,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований РЕВ №3 УДАІ ГУМВС
України в Одеській області 04.10.2011 року.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_4
та її представники обґрунтовують
позовні вимоги положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК
України, згідно яких підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені чч.
1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, та
положеннями ст. 235 ЦК України, згідно
яких удаваною є угода, яка вчинена
сторонами для приховання іншої угоди,
яку вони насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що угода була вчинена
сторонами для приховання іншої угоди,
яку вони насправді вчинили, відносини
сторін регулюються правилами щодо
угоди, яку сторони насправді вчинили.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2
зустрічний позов ОСОБА_4 не визнав,
виклавши свої доводи у письмових
запереченнях проти зустрічного позову
від 22.04.2014 року.

Відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_7 10.03.2014 року надала суду заяву
про розгляд справи за її відсутності ,
просила прийняти рішення на розсуд
суду.

Представники третіх осіб до суду
не з'явилися, про час та місце розгляду
справи сповіщалися належним чином, про
причини неявки у судове засідання не
повідомили, відповідно до ст.169 ЦПК
України, суд розглядає справу у
відсутності третіх осіб, повідомлених
належним чином, на підставі наявних у
ній даних та доказів.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов ОСОБА_2
підлягає частковому задоволенню,
зустрічний позов ОСОБА_4 задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
розгляд і вирішення справ в судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК
України).

У відповідності зі ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 02.08.2012 року
ОСОБА_8 склав довіреність на ім'я
ОСОБА_6, посвідчивши її у приватного
нотаріуса Овідіопольського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_5 за номером в реєстрі №344, якою
доручив ОСОБА_6, зокрема,
розпоряджатися автомобілем Mitsubishi L200,
2007 року випуску, об'єм двигуна 2477, шасі
(кузов, рама, коляска) НОМЕР_5,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований РЕВ №3 УДАІ ГУМВС
України в Одеській області 04.10.2011 року,
строком на три роки.

30.10.2012 року ОСОБА_6 в порядку
передоручення склав довіреність на
ім'я ОСОБА_4, посвідчивши її у
приватного нотаріуса
Овідіопольського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_5 за номером в реєстрі №640, якою
доручив ОСОБА_4, зокрема,
розпоряджатися автомобілем Mitsubishi L200,
2007 року випуску, об'єм двигуна 2477, шасі
(кузов, рама, коляска) НОМЕР_5,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований РЕВ №3 УДАІ ГУМВС
України в Одеській області 04.10.2011 року,
строком на три роки.

Згідно довідки-рахунку серії ДПІ
№769392, яка видана 30.10.2012 року ТОВ
«Янгол3» на ім'я ОСОБА_3, остання
придбала автомобіль марки Mitsubishi L200,
двигун НОМЕР_4, кузов НОМЕР_5,
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_6, вартістю
32 034,00 гривень.

На реєстраційній картці
власника транспортного засобу на ім'я
ОСОБА_8 на автомобіль марки Mitsubishi L200,
двигун НОМЕР_4, кузов НОМЕР_5 є
відмітка про його зняття з обліку 30.10.2012
року за дорученням ОСОБА_4 та відмітка
ТОВ «Янгол3» про продаж цього
транспортного засобу ОСОБА_3, про що
видано довідку-рахунок серії ДПІ №769392.

Відповідно до п.8 Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998 року №1388 (в редакції, яка
діяла станом на 30.10.2012 року), державна
реєстрація транспортних засобів
проводиться на підставі заяв
власників, поданих особисто, і
документів, що посвідчують їх особу,
підтверджують правомірність
придбання, отримання, ввезення, митного
оформлення транспортних засобів,
відповідність конструкції
транспортних засобів установленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів. Документами, що
підтверджують правомірність придбання
транспортних засобів, їх складових
частин, що мають ідентифікаційні
номери, є засвідчені підписом
відповідної посадової особи, що
скріплений печаткою, в тому числі
довідка-рахунок за формою згідно з
додатком 1, видана суб'єктом
господарювання, діяльність якого
пов'язана з реалізацією транспортних
засобів та їх складових частин, що
мають ідентифікаційні номери.

Виходячи з аналізу
вищенаведеного довідкою - рахунком,
виданою суб'єктом господарювання, що
здійснює комісійний продаж
автомобілів, в даному випадку
довідкою-рахунком серії ДПІ №769392,
виданою 30.10.2012 року ТОВ «Янгол3»,
посвідчується купівля-продаж
автомобіля між покупцем, яким по цій
справі є ОСОБА_3, та особою, яка
зазначена в свідоцтві про реєстрацію
транспортного засобу - ОСОБА_8

Як встановлено судом
ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до складенні
довіреності ОСОБА_6 на ОСОБА_4 від 30.10.2012
року, та укладення договору
купівлі-продажу спірного автомобілю,
ОСОБА_8 помер, що підтверджується
свідоцтвом про смерть, виданим 22.10.2012
року Відділом державного РАЦС
Овідіопольського районного
управління юстиції Одеської області
(актовий запис №373).

Спадкоємцем першої черги відповідно до
ст.1261 ЦК України є син померлого ОСОБА_8
- позивач ОСОБА_2, який в шестимісячний
строк звернувся до Овідіопольської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
смерті свого батька ОСОБА_8, що сталася
ІНФОРМАЦІЯ_1 (спадкова справа №91/2013).

Відповідно до вимог п.1, 3 ст. 215 ЦК
України визначено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

За змістом ст.25 ЦК України здатність
фізичної особи мати цивільні права та
обов'язки є правоздатністю. Цивільна
правоздатність фізичної особи виникає
у момент її народження і припиняється у
момент її смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 237, ст. 239 ЦК України,
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє. Правочин, вчинений
представником, створює, змінює,
припиняє цивільні права та обов'язки
особи, яку він представляє.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.248 ЦК України
визначено, що представництво за
довіреністю припиняється у разі смерті
особи, яка видала довіреність.

Таким чином, в день смерті ОСОБА_8
його цивільні права і обов'язки
припинилися, а також припинена
довіреність, яка видана 02.08.2012 року на
ім'я ОСОБА_6, а відтак - довіреність
складена ОСОБА_6 30.10.2012 року від імені
померлого ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_4 не
відповідає вимогам ст.203 ЦК України і є
недійсною.

Згідно Цивільного кодексу України
особа, яка вважає, що її речові права
порушені, має право звернутись до суду
як з позовом про визнання відповідної
угоди недійсною (статті 215-235), так і з
позовом про витребування майна з
чужого незаконного володіння (стаття
330, стаття 388).

Слід зазначити, що позивач звернувся до
суду за захистом своїх прав з
посиланням в своєму уточненому позові,
як статтею 215 ЦК України, так і статтею
388 ЦК України. При цьому позивач не
вказав норму матеріального закону, на
підставі якої просить суд визнати
недійсним саме договір
купівлі-продажу спірного автомобіля.

Стаття 215 ЦК України встановлює
загальне правило про те, що правочин є
недійсним у зв'язку з недодержанням в
момент його вчинення стороною
(сторонами) загальних вимог, які
необхідні для чинності правочину,
передбачених статтею 203 ЦК України.

При цьому статтею 216 ЦК України
визначено особливі правові наслідки
недійсності правочину. Зокрема, кожна
із сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування, якщо законом не
встановлені особливі умови їх
застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів. Отже, на угоду, укладену
з порушенням вимог закону, не
поширюється загальне правило про
наслідки недійсності правочину
(двостороння реституція), якщо сам
закон передбачає інші наслідки такого
порушення.

Відповідно до статті 330 ЦК України
якщо майно відчужене особою, яка не
мала на це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 частини 1 статі 388 ЦК України,
яким позивач ОСОБА_2 обґрунтовує свої
вимоги, передбачено, що в разі
придбання майна за відплатним
договором у особи, яка не мала права
його відчужувати, про що набувач не
знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у випадку,
якщо майно вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Добросовісне придбання, згідно статті
388 ЦК України, можливе тоді, коли майно
придбане не безпосередньо у власника, а
у особи, яка не мала права відчужувати
це майно. Наслідком угоди, укладеної з
таким порушенням, є не двостороння
реституція, а повернення майна з чужого
незаконного володіння (віндикація).

Таким чином, права особи, яка вважає
себе власником майна, не підлягають
захистові шляхом задоволення позову до
добросовісного набувача з
використанням правового механізму,
встановленого статтями 215, 216 ЦК
України. Такий захист можливий лише
шляхом задоволення віндикаційного
позову, якщо є підстави, передбачені
статтею 388 ЦК України, які дають право
витребувати майно у добросовісного
набувача.

Слід зауважити, що добросовісним
повинен вважатися той набувач, який не
знав і не повинен був знати, що набуває
майно в особи, яка не має права його
відчужувати, а недобросовісним
володільцем - та особа, яка знала або
повинна була знати, що її володіння
незаконне.

Суд вважає, що спірний автомобіль
вибув з володіння його власника -
ОСОБА_8 за його волею, так як 02.08.2012 року
він склав довіреність на ім'я ОСОБА_6 і
до кінця свого життя довіреність на
розпорядження спірним автомобілем не
скасовував, документи на спірний
автомобіль у ОСОБА_6 не відбирав. При
цьому належних доказів того, що набувач
автомобіля ОСОБА_3, яка мешкає за
адресою: АДРЕСА_1, знала про смерть
власника автомобіля ОСОБА_8, а відтак - є
недобросовісним набувачем, позивач та
його представник суду не надали.

З огляду на вищевикладене суд дійшов
висновку про необгрунтованість
позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання
недійсними договору купівлі-продажу
спірного автомобіля та свідоцтва на
нього, й визнання за ним права
власності та спірний автомобіль та
його витребування у ОСОБА_3, а відтак -
в цій частині позовних вимог ОСОБА_2
слід відмовити.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_4 суд
вважає їх безпідставними та
необґрунтованими, так як вони не
підтвердженні належними та
допустимими доказами згідно положень
ст.ст. 58-59 ЦПК України.

Так відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність установлена законом.

Згідно до ст.235 ЦК України удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Відповідно до вимог ст.655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

При цьому за правилами ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд не вбачає підстав для визнання
договору купівлі-продажу спірного
автомобіля 04.10.2011 року ОСОБА_8 удаваним
в частині покупця, так як жодних
належних письмових доказів передачі
коштів власнику автомобіля на
підтвердження насправді укладеного
договору купівлі-продажу позивачкою
ОСОБА_4 не надано.

Посилання сторін спору на показання
свідків у силу вимог ст.59 ЦПК України є
недопустимими доказами, оскільки
договір купівлі-продажу майна потребує
письмової форми. У зв'язку з цим
відповідно до положень ч.1 ст.218 ЦК
України рішення суду не може
ґрунтуватись на свідченнях свідків.

Керуючись ст.ст.203,215,216,218,235,330, 388 ЦК
України, ст.ст. 10,11,58,59, 60, 208, 209, 212, 213,
214,215,218 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ|розв'язав|:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати недійсною довіреність
від 30.10.2012 року, текст якої викладено на
спеціальному бланку нотаріальних
документів серії ВРР №457236, яку
посвідчено приватним нотаріусом
Овідіопольського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_5 за номером в реєстрі №640, якою
ОСОБА_6, діючий від імені ОСОБА_8 на
підставі довіреності від 02.08.2012 року,
текст якої викладено на спеціальному
бланку нотаріальних документів серії
ВРО №611189, посвідченої приватним
нотаріусом Овідіопольського
районного нотаріального округу
Одеської області ОСОБА_5 за реєстром
№344, уповноважив ОСОБА_4 розпоряджатися
належним ОСОБА_8 автомобілем Mitsubishi
L200, 2007 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1.

В решті частини позовних вимог -
відмовити.

У задоволені зустрічного позову
ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня його проголошення
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Одеської області
через Приморський районний суд
м.Одеси. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя

27.11.2014