Сколівський районний суд Львівської
Справа № 453/1112/14-ц
№
провадження 2/453/439/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2014 року Сколівський
районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді
Микитина В.Я.;

з участю секретаря Корнута
Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Сколе
Львівської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до
Верхньосиньовидненської селищної ради
Сколівського району Львівської
області про визнання права власності
на самочинне будівництво, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 01.08.2014 року звернувся в
суд із позовною заявою, в якій просить
визнати за ним право власності на
самочинно збудований магазин-бар
(позначений у технічному паспорті
літерою А-2) загальною площею 111,5 кв. м.
із терасою (позначена у технічному
паспорті літерою «а») площею 6, 5 кв. м. та
господарськими будівлями - сараєм
(позначений у технічному паспорті
літерою Б), замощенням (позначене у
технічному паспорті літерою І) та
огорожею № 1, по АДРЕСА_1. В
обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що йому на праві
приватної власності у смт. Верхнє
Синьовидне Сколівського району
належала земельна ділянка площею 0, 1458
га. із цільовим призначенням -
обслуговування житлового будинку.
Після отримання ним у липні 2008 року
відповідного Державного акту на право
власності на земельну ділянку він
почав використовувати зазначену
земельну ділянку за цільовим
призначенням, а також, розпочав на її
частині будівництво магазину-бару,
маючи намір у майбутньому змінити
цільове призначення цієї частини
вказаної земельної ділянки. Відповідну
проектну документацію він не
виготовляв і за дозволом на початок
проведення будівельних робіт не
звертався, оскільки не знав про
необхідність вчинення таких дій. На
даний час будівництво магазину-бару з
господарськими будівлями вже
закінчено, об'єкту присвоєний адресний
номер, він має намір його
експлуатувати, а тому змушений
звернутися до суду із даним позовом.
Крім того, на даний час на його
замовлення виготовлена документація
щодо зміни цільового призначення
частини земельної ділянки площею 0, 0221
га. з обслуговування житлового будинку
на будівництво та обслуговування
магазину-бару, він провів реєстрацію
відповідних змін у цільовому
призначенні, про що свідчить Витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності на частину земельної
ділянки.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, просив позов задовольнити з
підстав, викладених у позовній заяві (а.
с. 3-4). У судовому засіданні надав
пояснення, аналогічні наведеним у
позові.

Належним чином уповноважений
представник відповідача
Верхньосиньовидненської селищної ради
Сколівського району Львівської
області - юрист селищної ради Лепесевич
М.І. у судовому засіданні проти
задоволення позовних вимог не
заперечувала, так як позивач ОСОБА_1
дійсно за власні кошти, господарським
способом упродовж 2010-2013 років здійснив
будівництво магазину-бару загальною
площею 111,5 кв. м. з господарськими
будівлями, який розташований у
АДРЕСА_1, біля належного йому житлового
будинку по АДРЕСА_2. Вказаний
магазин-бар збудований на земельній
ділянці площею 0,0221 га., що свого часу
вибула із земель комунальної
власності, а саме 10.07.2008 року була
надана позивачу ОСОБА_1 разом із рештою
земельної ділянки площею 0, 1237 га., а
всього - площею 0, 1458 га. для
обслуговування житлового будинку, а у
подальшому цільове призначення
частини такої земельної ділянки,
зокрема площею 0, 0221 га. змінене на
будівництво і обслуговування
магазину-бару. Будь-яких скарг на
адресу селищної ради щодо самочинного
збудованого позивачем ОСОБА_1
магазину-бару не надходило. Відтак,
селищна рада не заперечує проти
задоволення позовних вимог. У
подальшому представник подала на
адресу суду клопотання вх. № 3720 від
27.08.2014 року (а. с. 58), в якому просила
продовжувати і завершувати розгляд
справи у її відсутності, проти
задоволення позовних вимог надалі не
заперечувала.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, давши
належну оцінку доказам по справі, суд
вважає, що позовні вимоги є підставними
та підлягають до задоволення.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної
власності належала земельна ділянка
площею 0,1458 га. у АДРЕСА_2, цільове
призначення якої - обслуговування
житлового будинку, що стверджується
копією Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№ 523417 від 10.07.2008 року (а. с. 55). У
подальшому на замовлення позивача
розроблено і затверджено проект
землеустрою щодо відведення по зміні
цільового призначення частини
вказаної земельної ділянки площею 0, 0221
га. з обслуговування житлового будинку
під будівництво та обслуговування
магазину-бару, що стверджується копією
рішення Верхньосиньовидненської
селищної ради Сколівського району
Львівської області № 70 від 24.09.2013 року
«Про затвердження проекту землеустрою
земельної ділянки по зміні цільового
призначення з обслуговування
житлового будинку під будівництво та
обслуговування магазину-бару площею 0,
0221 га. по АДРЕСА_1» (а. с. 25). Реєстрація
зміни такого цільового призначення
частини земельної ділянки вже
проведена, що стверджується копією
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно індексний номер 7510129 від
02.08.2013 року (а. с. 21) та копією Витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності індексний номер 7510920 від
02.08.2013 року (а. с. 22). Решта частини
земельної ділянки площею 0, 1237 га.
залишається незмінною - обслуговування
житлового будинку, що стверджується
копією свідоцтва про право власності
на нерухоме майно індексний номер 7511883
від 02.08.2013 року (а. с. 56) та копією Витягу
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності індексний номер 7512107 від
02.08.2013 року (а. с. 57).

На зазначеній вище частині земельної
ділянки площею 0, 0221 га. позивачем
ОСОБА_1 у 2010 році із добудовою
господарських будівель у 2013 році
закінчено будівництво магазину-бару
загальною площею 111, 5 кв. м., що
стверджується копією технічного
паспорта на нежитлові будівлі та
споруди, виготовленого на замовлення
позивача 23.04.2014 року ФОП «ОСОБА_4» (а. с.
8-10), а рішенням виконавчого комітету
Верхньосиньовидненської селищної ради
Сколівського району Львівської
області № 143 від 13.11.2012 року «Про
присвоєння адреси магазину-бару» (а. с.
24) зазначеному магазину-бару присвоєно
адресний номер - АДРЕСА_1.

В цілому, будівництво магазину-бару
АДРЕСА_1 з господарськими будівлями
проходило без отримання на те
відповідних дозволів контролюючих
служб та погоджень, а також без
затвердженого у встановленому
законодавством порядку проекту.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда чи
будь-яке інше нерухоме майно, якщо вони
будуються або збудовані без належного
на те дозволу чи належно затвердженого
проекту, вважаються самочинним
будівництвом. Проте, відповідно до ч. 5
вказаної норми, на вимогу власника
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує прав інших осіб.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1
здійснив будівництво магазину-бару з
господарськими будівлями на земельній
ділянці, що на даний час належить йому
на праві приватної власності і було
змінене цільове призначення частини
такої земельної ділянки для вказаної
мети. Прав та інтересів інших осіб
самочинно збудований магазин-бар з
господарськими будівлями не порушує.

Крім того, згідно Звіту про проведення
технічного обстеження будівельних
конструкцій та інженерних мереж
об'єкта - нежитлових будівель по
АДРЕСА_1, виготовленого на замовлення
позивача ФОП «ОСОБА_5», що має
відповідну ліцензію (а. с. 26-54),
встановлено відповідність зазначеного
об'єкта вимогам надійності і безпечної
експлуатації, можливість здійснення
такої експлуатації.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд,
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Враховуючи те, що визнання належним
чином уповноваженим представником
відповідача Верхньосиньовидненської
селищної ради Сколівського району
Львівської області позовних вимог є
безумовним, не суперечить вимогам
закону, не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, суд, переконавшись
у правильному розумінні відповідачем
змісту обставин справи, у відсутності
сумнівів у добровільності та
істинності позиції представника
відповідача з цього приводу,
роз'яснивши їй при цьому наслідки
відповідної процесуальної дії,
приходить до висновку про те, що позов
слід задовольнити.

На підставі вказаного вище суд дійшов
до висновку, що за позивачем ОСОБА_1
слід визнати право власності на
самочинно збудований ним магазин-бар
(позначений у технічному паспорті
літерою А-2) загальною площею 111,5 кв. м.
із терасою (позначена у технічному
паспорті літерою «а») площею 6, 5 кв. м. та
господарськими будівлями - сараєм
(позначений у технічному паспорті
літерою Б), замощенням (позначене у
технічному паспорті літерою І) та
огорожею № 1, розташований у АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 10-11, 62, 64, 79, 88, 174, 209,
212-215, 218 ЦПК України, виходячи з положень
ст. ст. 375-376 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
самочинно збудований магазин-бар
(позначений у технічному паспорті
літерою А-2) загальною площею 111,5 кв. м.
із терасою (позначена у технічному
паспорті літерою «а») площею 6, 5 кв. м. та
господарськими будівлями - сараєм
(позначений у технічному паспорті
літерою Б), замощенням (позначене у
технічному паспорті літерою І) та
огорожею № 1, розташований у АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку шляхом подання до
апеляційного суду Львівської області
через Сколівський районний суд
Львівської області апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення або десяти днів з дня
отримання копії цього рішення особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
його проголошення.

Суддя
В.Я. Микитин