Номер провадження: 22-ц/785/7625/14
Головуючий у першій інстанції Шенцева
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І.,
суддів Сєвєровой Є.С., Процик М.В.,

при секретарі судового засідання
Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Приморського районного суду
м.Одеси від 01 липня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
встановлення режиму окремого
проживання, призначення аліментів на
утримання спільної дитини та дружини,-

ВСТАНОВИЛА:

До Приморського районного суду м.Одеси
звернулась ОСОБА_2 з позовом про
встановлення режиму окремого
проживання між нею та ОСОБА_3, про
стягнення коштів на утримання спільної
дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у сумі 8000 грн. щомісячно
або 0,3 частини від середньомісячного
доходу, починаючи від дня пред`явлення
позову до досягнення ОСОБА_4
повноліття, а також просила стягнути з
ОСОБА_3 на її утримання аліменти у
твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн.
щомісячно до досягнення дитиною
трирічного віку.

12.06.2014 р. позивачка уточнила заявлені
вимоги та просила стягувати з
відповідача на її тримання 1/3 частину
від його середньомісячного доходу,
починаючи від дня пред'явлення позову;
вимогу про стягування з відповідача 8 000
(восьми тисяч) гривень просила
виключити.

26 червня 2014 року позивачка знову
уточнила заявлені вимоги та просила
стягувати кошти на утримання дитини
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_3 у розмірі
1/3 частини, від його середнього
місячного сукупного доходу, починаючи
від дня пред'явлення позову до
досягнення ОСОБА_4 повноліття;
стягувати з ОСОБА_3 аліменти на її
користь та на її утримання аліменти у
твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві
тисячі) гривень щомісяця, до досягнення
дитиною трирічного віку; встановлення
режиму окремого проживання між ОСОБА_2
та ОСОБА_3; залишення без розгляду
позовну вимогу в частини стягування з
відповідача в якості аліментів на
утримання спільної дитини ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі в
розмірі 8000 гривен, яка була заявлена до
відкриття провадження у справі.

Рішенням Приморського районного суду
м.Одеси від 01 липня 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено частково. Встановлено режим
окремого проживання між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на
користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 у
розмірі 1500 гривень щомісяця, починаючи
з 1 березня 2014 року до досягнення ОСОБА_4
повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_5
включно. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на
користь ОСОБА_2 на її утримання у
розмірі 1218 (одна тисяча двісті
вісімнадцять) гривень щомісяця,
починаючи з 1 липня 2014 року до
досягнення ОСОБА_4 трьох років, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_6 включно.

11.07.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 01 липня 2014
року. В обґрунтування апелянт
посилалась на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, зокрема
посилалась на те, що представником
позивача не надано доказів, щодо
необхідності утримувати відповідачем
свою матір, що може бути підтверджено
медичним висновком, а також у справі
відсутні докази наявності брата у
ОСОБА_3, статусу матері-одиначки у його
матері та необхідність її утримання,
матеріальне становище тощо. В
оскаржуваному рішенні зазначено, що
ОСОБА_3 має не регулярний та мінливий
дохід у зв'язку з чим сума аліментів має
бути встановлена у твердій грошовій
формі, відповідно до ст. 184 СК України,
однак судом не прийнято до уваги, що
позивачка не має можливості постійно
відслідковувати доходи свого чоловіка
та враховуючи те, що ОСОБА_3
неодноразово укладалися контракти з
іноземною морською транспортною
компанією «Sеаsраn» і він має професію
моряка, позивачка сподівалась на
подальше продовження роботи свого
чоловіка за вказаною спеціальністю і
стягування аліментів мало б
відбуватися відповідно до Конвенції
«Про стягнення аліментів за кордоном»
від 20.06.1956 року, яка ратифікована
державою Україна та відповідної
інструкції про застосування вказаної
конвенції, затвердженої Міністерством
юстиції України.

З цією метою і була заявлена вимога про
стягування з ОСОБА_3 1/3 частини від
середньомісячного доходу, яка не була
задоволена судом, не зважаючи на наявні
докази.

Апелянт також посилалась на те, що
ОСОБА_3 жодного разу до суду не з'явився,
що підтверджується протоколом
судового засідання, заперечення та
докази надавалися його представником
на підставі довіреності ОСОБА_6 та були
підписані нею особисто без підпису
відповідача. Такий факт викликає у
ОСОБА_2 сумнів щодо дійсного
волевиявлення ОСОБА_3 при використанні
ним процесуальних прав, зазначених у
ст.ст. 27, 31 ЦПК України. Крім того
апелянт зазначає, що вимога, як
стягнення аліментів в розмірі 1/3 частки
від середньомісячного доходу
відповідача на її утримання до
досягнення дитиною трьохрічного віку
ОСОБА_2 заявлена не була взагалі, як це
вказано в рішенні суду першої
інстанції. Натомість ОСОБА_2 просила
встановити аліменти на її утримання у
твердій грошовій сумі у розмірі 2000
(двох тисяч) гривень, при цьому судом
необгрунтовано відмовлено у
задоволенні в повному обсязі такої
вимоги.

В порушення вимог ч. 1 ст. 209 ЦПК України,
як вважає апелянт, суддя Приморського
районного суду м. Одеси Шенцева О.П. у
якої на розгляді знаходилась цивільна
справа, після закінчення розгляду
справи рішення не ухвалила, повідомила
що остаточне рішення вона прийме
наступного дня, після чого проводила
судові засідання з розгляду інших
цивільних справ, що викликає сумнів
ухвалення та підписання рішення у
нарадчій кімнаті, відповідно до вимог
ч. 2 ст. 209 ЦПК України.

Вказаний факт підтверджується
звукозаписом судового засідання.

Позивачкою до суду надані докази
хвороби її малолітнього сина від шлюбу
з ОСОБА_3 Лікування малолітнього ОСОБА_4
потребує значних грошових витрат,
однак при ухваленні рішення стан
здоров'я дитини врахований не був без
зазначення тому причин, що має велике
значення для правильного вирішення
справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
скарги, пояснення відповідача, судова
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга слід відхилити, а рішення
Приморського районного суду м.Одеси
від 01 липня 2014 року - залишити без змін,
виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з
врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України,
судова колегія вважає за необхідним
зазначити наступне.

Приймаючи рішення по справі судом
першої інстанції правильно
встановлено, що 22 жовтня 2011 року
зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, про що у відділі реєстрації
актів цивільного стану Березівського
районного управління юстиції Одеської
області зроблено актовий запис №85.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін провадження
народився син - ОСОБА_4, на утримання
якого заявлена вимога про стягнення
аліментів.

Оскільки відповідачем не було надано
доказів добровільного утримання
дитини суд першої інстанції правильно
виходив з того, що це обоязок батьків, а
тому позовні вимоги про стягнення
аліментів на утримання дитини
підлягають задоволенню. Як вбачається
з апеляційної скарги сторона позивача
не погоджується як з механізмом, так і
розміром стягнутих судом аліментів.

Щодо встановлення аліментів в твердій
грошовій сумі, то приймаючи рішення по
справі суд першої інстанції правильно
виходив з положень ст.184 СК України,
якою передбачено, що якщо платник
аліментів має нерегулярний, мінливий
дохід, частину доходу одержує в натурі,
а також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі, що підлягає індексації
відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«УНІВІС ЛТД» надавало ОСОБА_3
посредницьки послуги у
працевлаштуванні з 10 січня 2014 року на
суднах, власником яких є SEASPAN CREW MANAGAMENT
LTD, на період приблизно 4 місяці, на
посаді старший помічник, з базовим
посадовим окладом 1248 доларів США на
місяць. Крім того ТОВ «УНІВІС ЛТД»
повідомило, що не виплачує і не
контролює заробітну плату моряків і не
володіє повною інформацією про
фактичні розрахунки між роботодавцем і
моряками (а.с.34). Виходячи з специфіки
роботи ОСОБА_3, можна зазначити, що
відповідач має нерегулярний, мінливий
дохід - працює за контрактом. При цьому
оскільки у суду першої інстанції були
тільки такі дані, а законодавець саме
для таких випадків встановив в ст. 184 СК
України можливість стягнення в твердій
грошовій сумі, то суд першої інстанції
правильно встановив стягнення
аліментів в твердій грошовій сумі.

Щодо розміру аліментів, то колегія
суддів зауважує наступне.

Згідно зі ст. 182 СК України та як
роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 17 постанови від 15 травня 2006
року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
визначаючи розмір аліментів, суд
повинен враховувати стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність непрацездатних
членів сім'ї, інші істотні обставини.

Виходячи з доказів зібраних по справі,
дохід відповідача по справі за
попередній рік склав 640 дол. в місяць за
умови одного рейсу на рік. Відповідно
до звичайної практики, яка склалась
розмір аліментного платежу, у разі якщо
його встановлюють в частках складає ?
на одну дитину. Тобто якщо б позивач мав
такий стабільний дохід на утримання
дитини надходило б 160 дол. США. На дитину
за рішенням суду станом на момент
перевірки стягнуто 100 дол. США.

При цьому колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції правильно оцінив
зібрані по справі докази та визначив
суму стягнення оскільки лише частина
витрат, на які посилався відповідач
може бути прийнята до уваги. Так, з
матеріалів справи вбачається, що мати
відповідача є інвалідом другої групи
та додані медичні довідки про
онкологічне захворювання матері
(а.с.39-62). Вказана обставина, в умовах
ненадання стороною відповідача
довідки про її доходи, та відмови
представника позивача заявляти
клопотання щодо витребування таких
відомостей, що зафіксовано технічними
засобами фіксації процесу, не є
вирішальною, проте повинна бути
врахована, оскільки наявність такого
захворювання є фактом об'єктивної
реальності та обумовлює наявність
витрат та потребу у допомоги, зокрема
фінансової з боку відповідача. При
цьому визначаючи розмір аліментів на
утримання дитини необхідно
враховувати, що суд одночасно стягує
витрати на утримання позивачки, що
також є об'єктивними витратами
відповідача.

Щодо важкого матеріального стану
відповідача та інших обставин на які
він посилався, зокрема, докази
наявності брата у ОСОБА_3, статусу
матері-одиначки у його матері та
необхідність його утримання, то як
вбачається з рішення суду, вказані
обставини не приймались до уваги під
час визначення розміру аліментів,
оскільки не були підтверджені
належними доказами.

Щодо посилась апелянта про те, що вона
не має можливості відслідковувати
доходи свого чоловіка, що саме з цією
метою була заявлена вимога про
стягнення з ОСОБА_3 1/3 частини від
середньомісячного доходу, слід
зазначити наступне.

Згідно зі ст. 192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням
суду або домовленістю між батьками,
може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або
сімейного стану, погіршення або
поліпшення здоров'я когось із них.

Тобто виходячи з положень даної статті,
заявляти позов про збільшення або
зменшення розміру аліментів у разі
зміни матеріального або сімейного
стану платника або одержувача
аліментів, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із - це невід`ємне
право сторін у справі, яке особа
здійснює на свій розсуд. При цьому
законодавство не встановлює індекс
інфляції на майбутнє, а тому такого
роду обґрунтування доцільності
стягнення аліментів в формі , яку
визначив позивач, не може мати місце
згідно з вимогами СК України.

Щодо посилань апелянта на те, що ОСОБА_3
жодного разу до суду не з'явився, що
підтверджується протоколом судового
засідання, заперечення та докази
надавалися його представником на
підставі довіреності ОСОБА_6 та були
підписані нею особисто без підпису
відповідача. Такий факт викликає у
ОСОБА_2 сумнів щодо дійсного
волевиявлення ОСОБА_3 при використанні
ним процесуальних прав, зазначених у
ст.ст. 27, 31 ЦПК України, слід зазначити
наступне.

Відповідно до ч.1, ч.2,ч.4 ст.44 ЦПК
України представник, який має
повноваження на ведення справи в суді,
може вчиняти від імені особи, яку він
представляє, усі процесуальні дії що їх
має право вчиняти ця особа.

Обмеження повноважень представника на
вчинення певної процесуальної дії
мають бути застережені у виданій йому
довіреності.

Про припинення представництва або
обмеження повноважень представника за
довіреністю має бути повідомлено суд
шляхом подання письмової заяви або
усної заяви, зробленої у судовому
засідання.

Виходячи з положень даної статі,
слід зазначити, що участь представника
у справі - це право сторони. Оскільки
ніяких обмежень щодо свого
представника ОСОБА_3 не
встановлювались, то участь у судових
засіданнях представника відповідача -
ОСОБА_6 є цілком законною.

Щодо незгодою апелянта з абз. 12
рішення Приморського районного суду
м.Одеси від 01 липня 2014 року, слід
зазначити, що згідно зі ст. 219 ЦПК
України суд може з власної ініціативи
або за заявою осіб, які беруть участь у
справі, виправити допущені у судовому
рішенні описки чи арифметичні помилки.
Тобто апелянт має право звернутися до
суду першої інстанції з клопотанням
про виправлення помилки в
оскаржуваному рішенні, якщо вона
вважає, що така помилка наявна.

Щодо посилань апелянта про те, що суддя
Приморського районного суду м. Одеси
Шенцева О.П. у якої на розгляді
знаходилась цивільна справа, після
закінчення розгляду справи рішення не
ухвалила, повідомила що остаточне
рішення вона прийме наступного дня,
після чого проводила судові засідання
з розгляду інших цивільних справ, що
викликає сумнів ухвалення та
підписання рішення у нарадчій кімнаті,
відповідно до вимог ч. 2 ст. 209 ЦПК
України, то вказане спростовується
звукозаписом судового засідання та
журналом судового засідання (а.с. 87-88, 93),
з яких вбачається, що суддя вийшла до
нарадчої кімнати в 16-20, а потім вийшла з
неї в 17-20 та оголосила вступну та
резолютивну частину. Докази того, що
протягом цього часу суддя не
знаходилась в нарадчій кімнаті,
зокрема слухала інші справи, як
зазначає апелянт, відсутні.

Колегія суддів додатково роз'яснює, що
відповідно до ст.185 СК України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно. Таким чином доводи апелянта
щодо неврахування медичного стану
дитини як підстава для визначення
розміру аліментів законом не
передбачена, оскільки в таких випадках
той з батьків з ким постійно мешкає
дитина, має право на стягнення
додаткових витрат на утримання дитини.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не
знайшли своє підтвердження,
апеляційний суд відхиляє скаргу та
залишає рішення суду першої інстанції
на підставі ст. 308 ЦПК України без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду м.Одеси
від 01 липня 2014 року - відхилити.

Рішення Приморського районного суду
м.Одеси від 01 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області А.І.
Дрішлюк

М.В. Процик

Є.С. Сєвєрова