Справа № 134/2094/13-ц Провадження №
22-ц/772/1904/2014Головуючий в суді першої
інстанції Зарічанський В. Г.Категорія
44Доповідач Чуприна В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі :

Головуючого :
Чуприни В.О.

Суддів :
Чорного В.І., Медвецького С.К.

При секретарі :
Богацькій О.М.

За участю :
відповідача ОСОБА_2, вона ж по
довіреності в інтересах відповідача
ОСОБА_3, представника відповідачів
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6,
позивача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, за
участю третьої особи - Крижопільського
районного сектору Управління
державної міграційної служби України у
Вінницькій області, про усунення
перешкод у користуванні майном шляхом
виселення з житлового будинку без
надання іншого житлового приміщення та
зняття з реєстраційного обліку, за
апеляційною ОСОБА_3, ОСОБА_2 на заочне на
рішення Крижопільського районного
суду Вінницької області від 18 жовтня 2013
року, встановила :

Заочним рішенням Крижопільського
районного суду Вінницької області від
18.10.2013 р. позов задоволений: усунуто
ОСОБА_7 перешкоди у користуванні
житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом
виселення з цього будинку без надання
іншого житлового приміщення із зняттям
з реєстраційного обліку за місцем
знаходження будинку - ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_2; стягнуто з
відповідачів солідарно на користь
позивача судові витрати по сплаті 120,00
грн. судового збору.

Ухвалою Крижопільського
районного суду Вінницької області від
07.05.2014 р. заяву ОСОБА_3, ОСОБА_2 про
перегляд заочного рішення залишено без
задоволення.

Не погодившись, в апеляційній
скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_2 посилаються на
неправильне застосування норми
матеріального права, порушення норми
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду матеріалами справи, у зв'язку з чим
ставлять питання про скасування
заочного рішення і ухвалення нового,
яким відмовити ОСОБА_7 у задоволенні
позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, що з'явились в
апеляційну інстанцію, обговоривши
доводи скарги та перевіривши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку
про відмову у задоволенні апеляційної
скарги з таких підстав.

У вересні 2013 р. ОСОБА_7 звернувся до суду
з позовом, посилаючись на те, що за
договором купівлі-продажу від 17.05.2012 р.
у ОСОБА_3, за згоди дружини останнього
ОСОБА_2, придбав будинок з
господарськими будівлями,
розташований в АДРЕСА_1. Оскільки
ОСОБА_3 зі своєю родиною відмовляється
виселитись, позивач просив усунути
перешкоди в користуванні власним
будинком шляхом виселення
відповідачів з цього будинку без
надання іншого житлового приміщення зі
зняттям їх з реєстраційного обліку.

З матеріалів справи також
убачається, що за договором
купівлі-продажу від 17.05.2012 р.,
укладеного в нотаріальному порядку,
ОСОБА_3, діючий за згодою дружини
ОСОБА_2, продав за 104000,00 грн. належний
йому на підставі свідоцтва №935 про
право власності, а ОСОБА_7 набув у
власність (купив) будинок АДРЕСА_1,
розташований на земельній ділянці
розміром 0.14 га (а.с.6).

Право власності за ОСОБА_7 на
вищезазначений житловий будинок, у
зв'язку з його придбанням за договором
купівлі - продажу, зареєстровано КП
«Тульчинське міжрайонне бюро
технічної інвентаризації» - 14.09.2012 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Власник майна, як зазначено у ст.
391 ЦК України, має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Суд першої інстанції,
задовольняючи позов ОСОБА_7, правильно
визначив характер правовідносин між
сторонами, в основному вірно
застосував норми матеріального права,
що їх регулюють, а саме ст. 391 ЦК України,
та дійшов вірного висновку про те, у
даному випадку перешкодою у
використанні придбаного позивачем
будинку є постійне проживання у цьому
будинку відповідачів, які добровільно
виселитися і знятися з реєстраційного
обліку не бажають.

При цьому слід прийняти до уваги,
що втрата права користування житловим
приміщенням колишнього власника є
наслідком припинення його права
власності на це приміщення (ст. 346 ЦК)
(лист, Верховний Суд України, від 01.07.2013,
«Аналіз деяких питань застосування
судами законодавства про право
власності при розгляді цивільних
справ»).

Виселення членів сім'ї
попереднього власника житлового
будинку, узгоджується з нормами закону,
зокрема ч. 1 ст. 156 ЖК України та положень
ч. 1 ст. 405 ЦК України, оскільки права
членів сім'ї власника на об'єкт
власності є похідними від прав самого
власника.

Вирішення питання про зняття
особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК; ст.
405 ЦК). Зазначена правова позиція
викладена в постанові Верховного Суду
України від 16.01.2012 р. (справа № 6057цс11).

У зв'язку з цим, доводи апелянтів щодо
неправомірності їх виселення з
покликанням на фактично укладений
договір найму з наслідками
попередження наймача про розірвання
договору за три місяці - залишаються
поза увагою, оскільки матеріали справи
не стверджують даного виду
правовідносин сторін.

Не є прийнятними й посилання про
удаваний характер договору
купівлі-продажу будинку, який вчинено
для приховання договору позики
грошових коштів, оскільки такі
твердження не доведені документально,
зустрічного позову відповідачами не
було подано, а зачеплене ними в
апеляційній скарзі питання виходить за
межі предмету спору у даній конкретній
справі.

Та обставина, що питання про
звільнення будинку покупцем у договорі
не ставилось, ніяким чином не впливає
на право позивача в теперішній час
вимагати усунення перешкод у
реалізації ним повноважень
розпорядження або (та) користування
належним йому майном.

Такій же оцінці у взаємозв'язку з
предметом негаторного позову належить
піддати доводи про ненадання позивачем
доказів, що йому будинок потрібний та
він приймав міри стосовно їх, тобто
відповідачів, виселення і це питання не
обговорювалось.

Разом з цим, посилання апелянтів
щодо неправильного застосування у
вирішення справи ст. 116 ЖК України
(глава 2 Розділу ІІІ) є справедливими та
заслуговують на увагу, так як ця
правова норма стосовно виселення осіб,
що самочинно зайняли житлове
приміщення, не випливає із
правовідносин сторін.

Проте, дане порушення
цивільного-процесуального закону не є
таким, що суттєво випливає на
правильність вирішення виниклого
спору.

В іншій частині у розгляді справи
суд додержався закону, постановив
правильне по суті рішення, а доводи
апеляційної скарги, в тому числі й щодо
порушення норм процесуального права у
питанні належного оповіщення
відповідачів про судове засідання, є
необґрунтованими та не спростовують
висновків суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2 -
відхилити, а заочне рішення
Крижопільського районного суду
Вінницької області від 18 жовтня 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
(підпис) В.О. Чуприна

Судді: (підпис)
В.І. Чорний

(підпис) С.К. Медвецький

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Вінницької області
В.О.Чуприна