Ічнянський районний суд Чернігівської
Справа № 733/1090/14-ц
№ 2/733/532/14
Рішення

Іменем України

"04" вересня 2014 р.
м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської
області в складі:

головуючого - судді Овчарика В.М.,

за участю секретаря Мошенець Л.М.,

прокурора Дятла В.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 та

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа
приватний нотаріус Ічнянського
нотаріального округу Чернігівської
області ОСОБА_5, про визнання договорів
дарування недійсними,

встановив:

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом, який уточнивши,
просить на підставі ч. 3 ст. 203 та ст. 229 ЦК
України визнати недійсними посвідчені
18 березня 2014 року приватним нотаріусом
Ічнянського районного нотаріального
округу Чернігівської області ОСОБА_5
договори дарування на житловий будинок
в АДРЕСА_1 та земельні ділянки площею
0,1 га, в тому числі за земельними
угіддями: рілля - 0,0323 га; капітальна
0,0088 га; прибудинкова територія - 0,0589 га,
призначену для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
розташовану в АДРЕСА_1, та площею 0,0513
га, в тому числі за земельними угіддями:
рілля - 0,0513 га для ведення особистого
селянського господарства, розташовану
в АДРЕСА_1 посилаючись на те, що
укладені договори не відповідали його
внутрішній волі, він помилявся щодо
правової природи і змісту правочину,
оскільки укладаючи зазначені договори
він насправді мав на меті укладання
договору довічного утримання, так як в
силу похилого віку та за станом
здоров'я потребує сторонньої допомоги.

Позивач у судовому засіданні
позов підтримав та пояснив, що 18
березня 2014 року приватним нотаріусом
Ічнянського районного нотаріального
округу Чернігівської області були
посвідчені договори дарування, згідно
яких він подарував відповідачу будинок
в АДРЕСА_1 та дві земельні ділянки, які
знаходяться за тією ж адресою. При
укладенні договорів він вважав, що
уклав договори довічного утримання.
Після укладення договорів відповідач
припинив надавати йому допомогу та
приїжджати до нього, тому просить
визнати недійсними ці договори
дарування, так як вони були укладені
під впливом помилки.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому
засіданні пояснила, що позивач
доводиться їй батьком. Останній будучи
особою похилого віку та інвалідом І
групи з 19 грудня 2011 року по 02 квітня 2012
року обслуговувався центром
соціального обслуговування. У той час
вона не могла йому надавати допомогу у
зв»язку з онкологічною хворобою, через
яку вона постійно лікувалась, тому
батько зателефонував своїм сестрам з
проханням надавати йому допомогу. Саме
вони і вмовили останнього скласти
договори дарування будинку та
земельних ділянок на відповідача
ОСОБА_3. Її батько як особа похилого
віку, яка за станом здоров'я потребує
стороннього догляду та допомоги,
погоджувався на передачу нерухомого
майна у власність відповідача лише за
умови довічного його утримання, а тому
укладаючи спірні договори, помилявся
щодо правової природи правочинів, прав
та обов»язків, які виникнуть після їх
укладення між ним та відповідачем.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
позов не визнав та пояснив, що у 2012 році
ОСОБА_1 зателефонував до його матері та
тітки з проханням приїжджати до нього
та надавати допомогу. Протягом майже
двох років він особисто, а також з
матір»ю та тіткою провідували
позивача, якому також допомагали
матеріально та по господарству.
Останній сам запропонував подарувати
йому будинок та земельні ділянки, однак
цим питанням займалися його мати та
тітка. На його думку ОСОБА_1 свідомо
передав йому у власність нерухоме
майно, шляхом його дарування, про що
також при його укладенні переконалась
приватний нотаріус, а тому просить у
задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 у
судовому засіданні позов не визнав та
просив провадження по справі закрити
на підставі ст. 205 ЦПК України, так як
позивач звертався до суду з
аналогічним позовом, в якому рішенням
Ічнянського районного суду
Чернігівської області від 11 червня 2014
року йому було відмовлено. А також
зазначив, що у разі, якщо суд не знайде
підстав для закриття провадження у
справі, то просить у позові ОСОБА_6
відмовити з урахуванням ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, так як у зазначеному вище
рішенні було встановлено, що нотаріус
ОСОБА_5 перед посвідченням договору
дарування майна, провела з позивачем
бесіду, після якої той ясно виразив
свою волю саме на укладення договору
дарування, власноручно написав заяву
про те, що він бажає укласти саме такий
договір. Крім того, укласти договори
дарування йому запропонував сам
позивач, при цьому ніяких послуг по
забезпеченню його доглядом,
харчуванням, утриманням належного йому
помешкання він не пропонував і не
надавав. Також відповідач власноручно
підписав договори та заслухав їх зміст.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання
не з»явилася, надавши заперечення, в
якому зазначила, що вона працює
приватним нотаріусом Ічнянського
районного нотаріального округу
Чернігівської області. 18 березня 2014
року вона посвідчила договір дарування
житлового будинку в АДРЕСА_1 та двох
земельних ділянок, які подарував
позивач відповідачу. Стосовно
укладення договору дарування вона з
позивачем провела бесіду, він ясно
виразив свою волю саме на укладення
договору дарування майна, власноручно
написав заяву про те, що він бажає
укласти договір дарування.

Заслухавши пояснення осіб, які
з»явилися у судове засідання, думку
прокурора та дослідивши матеріали
справи, суд дійшов до наступного
висновку.

У судовому засіданні
встановлено, що 18 березня 2014 року
приватним нотаріусом Ічнянського
районного нотаріального округу
Чернігівської області ОСОБА_5 були
посвідчені договори дарування, згідно
яких позивач подарував відповідачу
житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельні
ділянки площею 0,1 га, призначену для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та площею 0,0513 га,
призначену для ведення особистого
селянського господарства,
розташовані в АДРЕСА_1 (а.с. 29-30, 31-32, 33-34)

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 717 ЦК України
за договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір, що встановлює обов'язок
обдарованого вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК
України договір дарування вважається
укладеним, якщо сторони мають повну
уяву не лише про предмет договору, а й
досягли згоди про всі його істотні
умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речей, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Суд вважає, що дійсним волевиявленням
позивача, при укладенні договорів
дарування було укладання договору
довічного утримання, так як укладаючи
їх він мав на меті отримати від
відповідача необхідну допомогу та
догляд і не мав наміру дарувати будинок
та земельні ділянки відповідачу,
враховуючи також наявність у нього
двох своїх дітей, тобто укладення
договорів відбулося під впливом
помилки.

Про це свідчить те, що позивач є людиною
похилого віку, інвалідом першої групи,
а тому за станом здоров'я потребує
стороннього догляду та матеріальної
допомоги, при цьому іншого житла не має.
Крім того, встановлено, що фактичної
передачі будинку та земельних ділянок
не відбулося, ключі від будинку позивач
після укладених спірних договорів
обдарованому не передавав, а позивач
продовжує проживати в ньому та
самостійно сплачувати за комунальні
послуги, що підтверджується довідкою з
місця проживання та копіями квитанцій
про сплату за спожитий природний газ
(а.с. 41, 42-43). При цьому суд також бере до
уваги пояснення самого відповідача про
те, що позивач сам у 2012 році звернувся
до його матері та тітки з проханням
допомагати йому, на що вони погодились
і саме останні вирішували питання з
ОСОБА_1 щодо дарування ним житлового
будинку із земельними ділянками саме
йому.

Таким чином позивач, укладаючи спірні
договори, помилявся щодо правової
природи правочину, прав і обов'язків
сторін по укладених договорах у
зв»язку з чим суд прийшов до висновку
про необхідність задоволення позову
ОСОБА_1.

Що стосується посилання представника
відповідача на наявність рішення
Ічнянського районного суду
Чернігівської області від 11 червня 2014
року за яким, на його думку, позивачу
було відмовлено в аналогічному позові,
у зв»язку з чим провадження по справі
за останнім позовом ОСОБА_1 повинне
бути закрите, то суд вважає його
безпідставним, так як із зазначеного
вище рішення та попередньої позовної
заяви вбачається, що позивач звертався
до суду з позовом про визнанням
недійними договорів дарування
житлового будинку та земельних ділянок
з підстав того, що ці правочини були
удаваними (а.с. 18), а за новим позовом
підставою для визнання недійсними
договорів дарування позивач зазначив
ст.ст. 203, 229 ЦК України щодо правових
наслідків правочину, який вчинено під
впливом помилки (а.с. 1-3).

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
необхідно стягнути судовий збір у
розмірі 243,60 грн.

Керуючись ч. 3 ст. 203, ст.ст. 215, 216,
229, 717, 718, 719, 720 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88,
209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа
приватний нотаріус Ічнянського
нотаріального округу Чернігівської
області ОСОБА_5, про визнання
недійсними договорів дарування
задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування
житлового будинку АДРЕСА_1 з належними
до нього господарськими будівлями і
спорудами, укладений 18 березня 2014 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Ічнянського
районного нотаріального округу
Чернігівської області ОСОБА_5, який
зареєстрований у реєстрі за № 461.

Визнати недійсним договір дарування
земельної ділянки площею 0,1 га
(кадастровий номер: :01:001:0589), у тому
числі за земельними угіддями: рілля -
0,0323 га; капітальна - 0,0088 га;
прибудинкова територія - 0,0589 га, за
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
розташовану по АДРЕСА_1, укладений 18
березня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Ічнянського районного нотаріального
округу Чернігівської області ОСОБА_5,
який зареєстрований у реєстрі за № 462.

Визнати недійсним договір дарування
земельної ділянки площею 0,0513 га
(кадастровий номер: :01:001:0590 , в тому
числі за земельними угіддями: рілля -
0,0513 га за цільовим призначенням для
ведення особистого селянського
господарства, розташовану по АДРЕСА_1,
укладений 18 березня 2014 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом Ічнянського районного
нотаріального округу Чернігівської
області ОСОБА_5, який зареєстрований у
реєстрі за № 463.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 243
(двісті сорок три) гривні 60 коп судового
збору.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Чернігівської області через
Ічнянський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий
суддя В.М.Овчарик