АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/2097/14
Головуючий в І інстанції: Гапоненко
Доповідач: Слюсаренко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Херсонської області
у складі:

головуючого:Радченка С.В.
суддів:Вербицької Л.І. Слюсаренко О.В.
при секретарі:Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" на
рішення Великолепетиського
районного суду Херсонської області від
15 травня 2014 року у цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"ПриватБанк" (далі- Банк) звернулось до
суду із цивільним позовом до ОСОБА_5
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, посилаючись на те,
що 15.05.2006 року між сторонами укладено
кредитний договір , за умовами якого
відповідач отримав кредит у розмірі
6665,10 грн. зі сплатою 25,08 відсотків за
користування кредитом на суму залишку
заборгованості. У зв'язку з порушенням
відповідачем зобов'язань за вказаним
кредитним договором, станом на 15.01.2014
року утворилась заборгованість, яка
складається з заборгованості по
відсоткам- 17953,30 грн., пені- 50218, 37 грн., а
також 500 грн. та 3408, 53 грн. штрафу, яку
просить стягнути із відповідача.

Рішенням Великолепетиського районного
суду Херсонської області від 15 травня
2014 року позовні вимоги Банку
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5
на користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" заборгованість по
процентам у розмірі 17952, 30грн. та
судові витрати . В решті позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
"Приватбанк" , не погоджуючись із
рішенням суду в частині відмови у
стягненні пені та штрафу , посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, неправильне
застосування судом строку позовної
давності , неповне з'ясування судом
обставин справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення змінити та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника Банку, перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог Банку про стягнення пені та
штрафу суд першої інстанції виходив із
пропуску Банком строку позовної
давності щодо зазначених вимог.

Проте погодитися з таким висновком
суду не можна.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Встановлено, що 15 травня 2006 року Банк
уклав з ОСОБА_5 договір, за умовами
якого останній отримав у кредит 6665, 10
грн. на 24 місяці зі сплатою 2,09 % у
місяць по 15 травня 2008 року зі
щомісячним погашенням кредиту
платежами у розмірі 357,16 грн.

Останній платіж за цим кредитним
договором ОСОБА_5 здійснив 18 квітня 2011
року у розмірі 3300 грн., з яких 1343,10 грн.
направлено Банком на погашення
кредиту, а 1956,90 грн. на погашення
процентів.

Заборгованість за процентами
становить 17952, 30 грн.

З позовом Банк звернувся до суду 04.02.2014
року.

Вбачається, що станом на 15.01.2014 року
Банк нарахував позичальнику пеню у
розмірі 50218, 37 грн. та штраф у розмірі 500
грн. та 3408, 53 грн., посилаючись на п 5.3, 5.1
та п 5.5.

Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам « Розстрочка» (
стандарт) , копію яких додав до позовної
заяви( а.с. 6-9)

Відповідно до умов укладеного між
сторонами у справі договору від 15.05.2006
року , цей договір складається із заяви
позичальника, Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам , тарифів.

Підписана ОСОБА_5 заява позичальника
не містить підстав для нарахування
штрафу та пені за порушення виконання
зобов'язання, проте регулює розмір
кредиту, строк його повернення, розмір
процентів, порядок погашення кредиту,
тобто всі істотні умови кредитного
договору.

Згідно з положеннями ст. 1055 ЦК України
кредитний договір укладається у
письмовій формі. Кредитний договір,
укладений з недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам « Розстрочка» (
стандарт ) , які містяться у матеріалах
справи та на які посилається Банк на
обґрунтування своїх вимог, не мають
підпису ні позичальника, ні
позикодавця, його реквізитів, відсутня
і дата їх складання або підпису
сторонами, а також немає жодної
ідентифікуючої ознаки на предмет їх
невід'ємності від заяви позичальника. У
заяві не зазначено, що неврегульовані у
ній питання регулюються відповідно до
Умов.

Матеріали справи не містять доказів
того, що, підписуючи заяву позичальника
ОСОБА_5, надавав згоду на отримання
кредиту на інших умовах, ніж зазначено
у самій заяві позичальника , зокрема
на Умовах надання споживчого кредиту
фізичним особам «Розстрочка» (
стандарт) , що містяться у матеріалах
справи, у тому числі і щодо підстав
для нарахування пені та штрафу, їх
розміру , погодження сторонами терміну
позовної давності тривалістю 5 років,
що є порушенням вимог ст. 259 ЦК України,
яка передбачає необхідність укладення
договору в письмовій формі про
збільшення строку позовної давності та
ст. 1055 ЦК України.

Не надані такі докази і на
обґрунтування доводів апеляційної
скарги.

Суд першої інстанції на зазначене
увагу не звернув, і вирішенні спору
застосував положення п. 5.1., п. 5.3.
наявних у справі Умов та дійшов
помилкового висновку про
обґрунтованість вимог Банку про
стягнення пені та штрафу та
застосування до них спеціального
строку позовної давності.

В ході розгляду справи судом першої
інстанції представник відповідача
наполягав на тому, що позичальник не
підписував будь-яких умов щодо
збільшення строку позовної давності,
стягнення пені та штрафів, проте суд
належним чином цих доводів не
перевірив, не навів мотивів та
обставин, доказів які б спростовували
доводи заперечення відповідача проти
позову.

З огляду на викладене, рішення суду
першої інстанції в оскаржуваній його
частині підлягає скасуванню з
ухвалення в цій частині нового рішення
про відмову у задоволенні вимог Банку
про стягнення пені та штрафу за
необґрунтованістю.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується і колегією суддів не
переглядається.

Керуючись ст.303, 307, п 4 ч. 1 ст. 309, ст. 316
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" задовольнити
частково.

Рішення Великолепетиського районного
суду Херсонської області від 15 травня
2014 року в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про стягнення пені та
штрафу у зв'язку із пропуском строку
позовної давності скасувати, ухвалити
в цій частині нове рішення, яким у
задоволенні зазначених вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк"
відмовити за необґрунтованістю.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення із цього часу протягом 20
днів може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляд цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: