Справа № 159/234/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Денисюк Т.В. Провадження №
22-ц/773/1249/14 Категорія: 48 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюка В.А.,

суддів - Киці С.І., Шевчук Л.Я.,

при секретарі - Янко О.А.,

з участю позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи,
що не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору, на стороні
відповідачів - відділ Державної
виконавчої служби Ковельського
міськрайонного управління юстиції,
Реєстраційна служба Ковельського
міськрайонного управління юстиції, про
поділ майна подружжя та зняття арешту з
нерухомого майна за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області від 23 червня 2014
року,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 23 червня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні відповідачів - Реєстраційна
служба Ковельського міськрайонного
управління юстиції, відділ Державної
виконавчої служби Ковельського
міськрайонного управління юстиції, про
поділ майна подружжя та зняття арешту з
нерухомого майна задоволено частково.
Постановлено визнати за ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в рівних частках по 12 ідеальної
частини, право власності на житловий
будинок з надвірними будівлями і
спорудами та земельну ділянку, площею
595 кв.м., цільове призначення для
будівництва та обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_1.

Зняти арешт з належної ОСОБА_2 1/2
ідеальної частини житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами по
АДРЕСА_1 та 12 ідеальної частини
земельної ділянки площею 595 кв.м. за
вказаною адресою, що накладений
постановою державного виконавця ВДВС
Ковельського міськрайонного
управління юстиції від 17 грудня 2013
року.

В решті позову відмовлено, судові
витрати залишені за позивачем.

Не погоджуючись з судовим рішенням
ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, ухвалити нове
рішення, яким залишити спірне майно під
арештом, визнати договір
безвідсоткової цільової позики від 28
березня 2011 року таким, що був укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї,
грошові кошти, що були одержані за
договором позики використано на
потреби сімї.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу
підтримав в повному обсязі з підстав
наведених в ній, ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу
заперечили, вважають її безпідставною.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому
шлюбі з 12 січня 2010 року по 13 березня 2013
року. 28 березня 2011 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 укладений договір позики на
суму 400000 грн. з цільовим призначенням
для купівлі та подальшого ремонту
житлового будинку по АДРЕСА_1.14 квітня
2011 року ОСОБА_3 на прилюдних торгах
придбала житловий будинок за вказаною
адресою загальною площею 93,4 кв.м.,
житловою площею 63,6 кв.м. та земельну
ділянку площею 0,0595 га. за ціною 323212,50
грн. Кошти на депозитний рахунок
надійшли в сумі 316748,25 грн.24 березня 20011
року (а.с.8-28,111).

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хворобою тощо) самостійного заробітку
(доходу).

Згідно зі ч.1 ст.70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Статтею 71 СК України передбачено, що
майно, яке є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовились про порядок
поділу майна, спір може бути вирішено
судом.

Виходячи з встановлених обставин
справи та наведених норм матеріального
права, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що будинок по АДРЕСА_1 з
господарськими будівлями і спорудами
та земельна ділянка площею 595 кв.м.
придбані сторонами під час шлюбу, є
об'єктами спільної сумісної власності
подружжя, тому за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід
визнати право власності на спірне
нерухоме майно в рівних частках по 12
ідеальної частини, з чим погодилися
сторони та не оскаржували рішення суду.

Як зазначено в п.24 постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», до складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, при поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини та зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (частина
четверта статті 65 СК).

Не належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою до шлюбу; набуте за час
шлюбу на підставі договору дарування
або в порядку спадкування; набуте за
час шлюбу, але за кошти, які належали
одному з подружжя особисто.

Виходячи з тих обставин, що договір
позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладений 28
березня 2011 року (а.с.73-74,78), спірні
житловий будинок та земельна ділянка
по АДРЕСА_1, Волинської області
придбані на прилюдних торгах 14 квітня
2011 року(а.с.9-11), колегія суддів вважає
правильними висновки суду першої
інстанції про задоволення позову
ОСОБА_2, оскільки встановлено, що сума
коштів була сплачена за нерухоме майно
у визначеному розмірі 24 березня 2011
року, тобто до укладення договору
позики (а.с.111),тому таке майно придбане
в період шлюбу, є об'єктом спільної
сумісної власності і відповідно до
положень ст.71 СК України ділиться в
натурі виходячи із рівності часток
подружжя у ньому.

Статтею 73 СК України передбачено, що за
зобов'язаннями одного з подружжя
стягнення може бути накладено лише на
його особисте майно і на частку у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка виділена йому в натурі.

Стягнення може бути накладено на майно,
яке є спільною сумісною власністю
подружжя, якщо судом встановлено, що
договір був укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї і те, що було
одержане за договором, використане на
її потреби.

У процесі розгляду спору факт
використання ОСОБА_3 коштів за
договором позики від 28 березня 2011 року
на потреби сім'ї підлягає доказуванню.
Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України, відповідачем обставини сплати
коштів на придбання спірного
нерухомого майна на прилюдних торгах
до укладення зазначеного правочину з
ОСОБА_4 не спростовані, а докази щодо
використання коштів на ремонт або
реконструкцію будинку або інші потреби
сім'ї не подані. Тому, колегія суддів
погоджується і з висновками суду
першої інстанції про зняття арешту з
належної ОСОБА_2 12 ідеальної частини
житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та 12
ідеальної частини земельної ділянки
площею 595 кв.м. за вказаною адресою.

У зв'язку з тим, що позов ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, треті особи, що не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідачів
- реєстраційна служба Ковельського
міськрайонного управління юстиції,
відділ державної виконавчої служби
Ковельського міськрайонного
управління юстиції, про визнання
договору таким, що укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї залишено без
розгляду ухвалою Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 23 червня 2014 року, яка
набрала законної сили, тому не
підлягають до задоволення вимоги
апеляційної скарги про задоволення
такого позову при апеляційному
розгляді справи.

З огляду на те, що оскаржуване рішення
суду відповідає вимогам закону, є
законним та обґрунтованим, підстав для
його скасування чи зміни колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 312-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 23 червня 2014 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді