Провадження № 2/522/8008/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Одеської міської ради, за участю
третьої особи - Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в
подальшому уточнивши його, до Одеської
міської ради, за участю третьої особи -
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та просить визнати за нею право
власності на 207/1000 частин квартири
АДРЕСА_1.

Позивачка обґрунтовує позовні вимоги
тим, що 12 листопада 2003 ОСОБА_5 склала
заповіт, яким заповіла їй 207/1000 частин
квартири АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5
померла. 01 квітня 2014 року позивачка
звернулася до Першої Одеської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, однак їй
було відмолено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом у
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
вищевказану квартиру, оскільки договір
купівлі-продажу квартири № Н-140 від 02
жовтня 2001 року, укладений між ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та померлою ОСОБА_5 не був
нотаріально посвідчений.

Через протиріччя правових норм, діючих
на час укладення правочинів в 2001 році, і
в відмові компетентними органами і
нотаріусами визнавати на даний час
правочини дійсними, законними і
виконаними, ОСОБА_1 звернулась до суду
з дійсним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали у повному обсязі та просили
суд їх задовольнити.

Представник відповідача Одеської
міської ради у судовому засіданні
заперечувала проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, вважає, що в
матеріалах справи відсутні докази, які
б підтверджували державну реєстрацію
права приватної власності ОСОБА_5 на
207/1000 частин квартири АДРЕСА_1.

Представник Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
у судове засідання не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, до суду надійшла заява
про розгляд справи за відсутністю їх
представника.

Інші учасники процесу у судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 жовтня 2001 року
між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був
укладений договір купівлі-продажу
нерухомого майна №Н-140, а саме 207/1000
частин квартири АДРЕСА_1.

Вказаний договір був укладений на
Чорноморській товарній біржі
відповідно до вимог Закону України
«Про товарну біржу» зареєстрований в
«Журналі реєстрації біржових угод з
нерухомістю» під №Н-140 від 02 жовтня 2001
року. Договір не був нотаріально
посвідчений, проте право власності за
ОСОБА_5 було зареєстровано в ОМБТІ та
РОН 26 листопада 2001 року в реєстрі під
№407, стор. 52, кн. 422 пр.

12 листопада 2003 року ОСОБА_5 склала
заповіт, посвідчений державним
нотаріусом Першої Одеської державної
нотаріальної контори Садовою Т.В. за р.
№1-389, за яким у випадку своєї смерті
заповідала 207/1000 частин квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_1

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1.

01 квітня 2014 року позивачка звернулася
до Першої Одеської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття вищевказаної спадщини, однак
постановою державного нотаріуса
№1804/02-31 від 07 серпня 2014 року їй було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом в
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
вищевказану квартиру, оскільки договір
купівлі-продажу квартири № Н-140 від 02
жовтня 2001 року, укладений між ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та померлою ОСОБА_5 не був
нотаріально посвідчений.

Судом також встановлено, що умови
договору сторонами були виконані
повністю, тобто ОСОБА_5 передала, а
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли грошову суму
у розмірі 5 679, 00 грн. за продаж 207/1000
частин вищевказаної квартири, а 26
листопада 2001 року цей договір був
зареєстрований в ОМБТІ та РОН в реєстрі
під №407, стор. 52, кн. 422 пр.

Тому, вищевказаний договір
купівлі-продажу є дійсним, виходячи з
наступного.

Оскільки договір був підписаний
сторонами 02 жовтня 2001 року, тобто у
період дії ЦК Української РСР 1963 року,
то застосуванню підлягають саме норми
вказаного Кодексу.

На час укладення вищевказаного
договору купівлі-продажу в жовтні 2001
року ОСОБА_5 не було відомо, що правочин
у відповідності до ст. 47 Цивільного
Кодексу Української РСР (1963 року)
підлягає нотаріальному посвідченню,
оскільки на той час також був чинним
Закон України «Про товарну біржу»,
відповідно до ст. 15 якого, правочини
зареєстровані на біржі, подальшому
нотаріальному посвідченню не
підлягають. На теперішній час
позивачка не має можливості отримати в
порядку спадкування спірну квартиру за
заповітом, що порушує її права.

Відповідно до ст. 4 ЦК Української РСР у
редакції 1963 року - цивільні права і
обов'язки виникають з підстав,
передбачених законодавством, в тому
числі і з угод.

В відповідності до ст. 41 ЦК Української
РСР у редакції 1963 року угодами
визнаються дії громадян і організацій,
спрямовані на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав або
обов'язків.

При вчиненні правочину всі дії сторін
були спрямовані на встановлення
цивільних прав та обов'язків, перехід
права власності, всі сторони мали
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, мали вільне
волевиявлення, що відповідало
внутрішній волі на досягнення
наслідків, а саме купівлі-продажу
квартири, правочини були реальними і
вчинені у формі, дозволенній чинним
законодавством України в 2001 році.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та
перехідних положень до ЦК України від 16
січня 2003 р. ЦК України застосовується
до цивільних відносин, що виникли після
набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 128 ЦК Української РСР
у редакції 1963 року право власності
(право оперативного управління) у
набувача майна за договором виникає з
моменту передачі речі, якщо інше не
передбачено законом або договором.

Згідно ст. 224 ЦК Української РСР у
редакції 1963 року за договором
купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

За ст. 638 ЦК України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Так, у судовому засіданні доведено, що
умови договору сторони виконали
належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Української
РСР 1963 року якщо сторони домовились
щодо всіх важливих умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулось повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін
відхилилась від його нотаріального
посвідчення, суд може визнати такий
договір дійсним.

Вищевказане спростовує доводи
представника Одеської міської ради про
недійсність договору купівлі-продажу
квартири через відсутність державної
реєстрації права приватної власності
ОСОБА_5 на спірну квартиру.

Крім того, оскільки вищевказаний
договір купівлі-продажу є дійсним, суд
вважає за можливе визнати за ОСОБА_1
право власності в порядку спадкування
на 207/1000 частин квартири АДРЕСА_1,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, після всебічного, повного
дослідження й оцінки наявних
матеріалів та обставин цивільної
справи суд дійшов висновку про те, що
позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими
та такими, що знайшли своє
підтвердження у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.
15 Закону України «Про товарну біржу», ч.
2 ст. 47, ст. 128, 224 ЦК Української РСР 1963
року, ст. ст. 392, 638, 1216, 1223 ЦК України, ст.
ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 73, 208-209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської
міської ради, за участю третьої особи -
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання права власності в
порядку спадкування, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
207/1000 частин квартири АДРЕСА_1.

Рішення після набрання ним законної
сили є підставою для реєстрації
Реєстраційною службою Одеського
міського управління юстиції за ОСОБА_1
право власності на 207/1000 частин
квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області шляхом подачі
апеляційної скарги через Приморський
районний суд м. Одеси протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Свячена Ю.Б.