Справа № 2-6689/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаврилової О.В.,

при секретарі Сірош О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», третя особа ОСОБА_1 про
визнання недійсними договору поруки,
договору купівлі-продажу кредитного
портфелю, договору іпотеки та
зобов'язання нотаріуса вчинити певні
дії, -

В С Т А Н О В И В :

02.07.2010р. представник позивача ПАТ «ОТП
Банк» звернувся до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
солідарне стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Вимоги позову були обґрунтовані тим, що
06.06.2008р. між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1
було укладено кредитний договір №
ML-008/168/2008, який складається з двох
частин, які невід'ємно пов'язані між
собою. За умовами цього договору банк
надав позичальнику кредит в розмірі
118065,95 доларів США. Кредитні кошти
надавались шляхом їх перерахування на
поточний рахунок позичальника. Згідно
умов договору погашення відповідної
частини кредиту та нарахованих
відсотків повинно здійснюватися
щомісяця у розмірі та в строки,
визначені у графіку повернення кредиту
та сплати відсотків. У зв'язку з
недотриманням ОСОБА_1 зазначених умов
договору, останньому банком 02.03.2010р.
було направлено вимогу про погашення
заборгованості за кредитним договором,
яка підлягає виконанню протягом 30
календарних днів з дня її одержання,
проте на час звернення із позовом
вимога не виконана зазначеним
відповідачем. Станом на 11.06.2010р.
заборгованість ОСОБА_1 за кредитним
договором становить 120531,44 доларів США,
що за офіційним курсом НБУ складає
954235,36грн., крім того, згідно п. 4.1.1.
частини №2 кредитного договору,
відповідачеві нарахована пеня в
розмірі 42233,12грн., та згідно п. 4.1.3.
частини №2 кредитного договору,
відповідачеві нараховані штрафні
санкції в сумі 100,00грн. В забезпечення
виконання ОСОБА_1 зобов'язань за
вищезазначеним кредитним договором,
06.06.2008р. між банком та відповідачем
ОСОБА_2 був укладений договір поруки №
SR-008/168/2008, за яким поручительством
забезпечувалося повне та своєчасне
виконання ОСОБА_1 зобов'язань перед
позивачем в повному обсязі таких
зобов'язань. Згідно умов договору
поруки відповідачі відповідають як
солідарні боржники. Однак відповідачі
порушили прийняті на себе зобов'язання,
встановлені в кредитному договорі та в
договорі поруки.

Протокольною Ухвалою Голосіївського
районного суду м. Києва від 24 листопада
2010 року залучено до участі у справі
правонаступника позивача - товариство
з обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна».

Позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна»,
неодноразово збільшуючи позовні
вимоги в порядку, передбаченому ст. 31
ЦПК України, просить стягнути
солідарно з відповідачів на користь
позивача заборгованість за кредитним
договором № ML-008/168/2008 від 06.06.2008р. у
розмірі 121165,23 доларів США, що
еквівалентно 1423460,51грн. за офіційним
курсом НБУ на дату проведення
розрахунку заборгованості, та пеню в
сумі 5195630,87грн., а також судові витрати.
Вимоги позову, крім наведених вище
обгрунтувань, мотивовані тим, що
відповідно до умов договору
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 29.06.2010р., ПАТ «ОТП Банк» відступило,
а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло
право вимоги за укладеними з
відповідачами вищезазначеними
кредитним договором та договором
поруки.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду
із зустрічним позовом до відповідачів
ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг
Україна», третя особа ОСОБА_1, в якому
просить: визнати недійсним договір
поруки № SR-008/168/2008 від 06.06.2008р.; визнати
недійсним договір купівлі-продажу
кредитного портфелю від 29.06.2010р. на
підставі ст.ст. 227, 229 ЦК України; визнати
недійсним договір іпотеки № PLM-008/168/2008
від 06.06.2008р., укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ
«ОТП Банк»; зобов'язати приватного
нотаріуса ОСОБА_3 Київського міського
нотаріального округу виключити з
реєстру іпотек та заборон відчуження
запис про іпотеку та заборону
відчуження нерухомого майна, яке було
передано в іпотеку за договором
іпотеки № PLM-008/168/2008 від 06.06.2008р., -
квартира АДРЕСА_1.

Вимоги зустрічного позову
обгрунтовані наступним.

06.06.2008р. між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1
було укладено кредитний договір №
ML-008/168/2008. На час укладання кредитного
договору, ОСОБА_2, як дружина
позичальника, виступила в якості
поручителя за зазначеним кредитним
договором та підписала договір іпотеки
№ PLM-008/168/2008 від 06.06.2008р., за яким
передала банку в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1, та договір поруки № SR-008/168/2008
від 06.06.2008р. Згідно умов зазначених
кредитного договору, договору іпотеки
та договору поруки, ОСОБА_2 несе
відповідальність тільки за чітко
визначеним кредитним договором №
ML-008/168/2008 від 06.06.2008р. Однак, 05.02.2009р. між
банком та боржником був укладений
додатковий договір, яким встановлений
новий графік здійснення платежів, нові
збільшені щомісячні грошові суми, що
передбачені новим графіком,
передбачено збільшення фіксованої
процентної ставки на 4% тощо. Наведене,
на думку позивача за зустрічним
позовом, є підставою для визнання
договорів іпотеки та поруки
недійсними.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 29 червня 2010 року, укладений між ПАТ
«ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг
Україна», позивач за зустрічним
позовом просить з тих підстав, що
укладення цього договору вчинене з
порушенням діючого законодавства та
порушує її права. Зокрема ОСОБА_2 в
зустрічному позові зазначає, що ПАТ
«ОТП Банк» при укладенні зазначеного
договору купівлі-продажу кредитного
портфелю було порушено норми чинного
законодавства, що стосуються
зберігання банківської таємниці,
оскільки відповідач ПАТ «ОТП Банк»
розголосив відомості про неї, які
містять банківську таємницю, третій
особі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що
суперечить Закону України «Про банки
та банківську діяльність».

Представник позивача за первісним
позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
(відповідачів ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» за зустрічним
позовом) в судовому засіданні
підтримала первісний позов у повному
обсязі з викладених у ньому підстав,
уточнивши, що позивач просить стягнути
заборгованість у гривні в зазначеному
в уточненому позові розмірі, у
задоволенні зустрічного позову
просила відмовити. Суду були подані
письмові заперечення на зустрічний
позов, в яких зазначено, що закон
пов'язує припинення договору поруки зі
зміною основного зобов'язання за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя, а не зі
зміною умов основного зобов'язання
забезпеченого порукою. Оскільки
порукою забезпечені зобов'язання по
поверненню суми кредиту, сплати
процентів за користування кредитом, а
також пені за прострочення повернення
кредиту та/чи процентів, а також сплата
штрафу за нецільове використання
кредиту, тобто йдеться про зміну умов
основного зобов'язання забезпеченого
порукою, яка може настати в
майбутньому. Додатковим договором було
визначено умови реструктуризації
частини боргових зобов'язань шляхом
зміни порядку та строків погашення
частини суми кредиту, надання
позичальнику можливості увійти в
графік і здійснити повернення
кредитних коштів без прострочення.
Сума кредиту не змінилась. Договір
купівлі-продажу кредитного портфелю
було укладено відповідно до вимог
діючого законодавства, крім того,
згідно п.п. 2.1.2. кредитного договору
визначені виключення щодо не розкриття
банківської таємниці - випадки, коли
розкриття банківської таємниці є
обов'язковим для банку у відповідності
з чинним законодавством, чи необхідне
банку для захисту його прав та
інтересів. Додатково представник
пояснила, що банком 23.02.2010р. обом
відповідачам були надіслані вимоги про
повернення заборгованості за кредитом.
05.02.2009р. була укладена додаткова угода
до кредитного договору, за якою обсяг
відповідальності не збільшився,
відбулась лише реструктуризація боргу
з наданням пільгового періоду.
Проценти за кредитним договором не
нараховуються з часу продажу
кредитного портфелю. Пеня згідно п. 4.1.1.
кредитного договору нараховується за
кожен день прострочки. Також зазначила,
що предметом судового розгляду вже
були позовні вимоги ОСОБА_1 про
визнання недійсними договору іпотеки
та договору купівлі-продажу кредитного
портфелю, в задоволенні яких
відмовлено.

Представник відповідача за первісним
позовом ОСОБА_2 (позивача за зустрічним
позовом) в судовому засіданні
первісний позов не визнав, просив
відмовити в його задоволенні в частині
що стосується вимог до його
довірительки, подав письмові
заперечення на позов, в яких зазначено,
що стягнення валютної заборгованості
за кредитним договором на користь ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» є незаконним,
оскільки останнє та ПАТ «ОТП Банк» не
мають ліцензій на здійснення валютних
операцій, що також є підставою для
визнання договору купівлі-продажу
кредитного портфелю недійсним та
підставою для відмови в задоволенні
позовних вимог за первісним позовом.
Крім того, на даний час вчиняються
виконавчі дії щодо фактичного
стягнення з відповідача ОСОБА_2 усього
боргу в сумі 161712,74 доларів США та
додатково звернуто стягнення на
квартиру. Крім того, при укладенні
додаткової угоди до кредитного
договору, відбулось збільшення
щомісячних грошових сум, що підлягають
стягненню та збільшення боргових
зобов'язань з 113146,49 доларів США до 151574,30
доларів США, збільшилась процентна
ставка з 5,49% до 16,22%. Тому є всі підстави
для застосування вимог ст. 559 ЦК
України. А недійсність основного
зобов'язання за договором поруки тягне
недійсність договору іпотеки. Також в
запереченнях на позов зазначено, що
відповідач просить визнати договір
поруки припиненим, а договір іпотеки
недійсним. Додатково представник
відповідача пояснив, що визнання
договору іпотеки недійсним має
відбутися з підстав визнання недійсним
договору поруки. Крім того, ОСОБА_2 не
може нести відповідальність за
додатковою угодою до кредитного
договору, оскільки її порукою
забезпечено лише виконання зобов'язань
за кредитним договором, а за додатковою
угодою відповідальність збільшилась
на 50000,00 доларів США. Також зазначив, що
пеня не може бути більшою за тіло
кредиту. Зустрічний позов підтримав у
повному обсязі з викладених у ньому
підстав та з підстав, викладених у
запереченнях на первісний позов.

Крім того, представник ТОВ «ОТП
Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк» та
представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні підтвердили, що виконавчий
напис нотаріуса про звернення
стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та
стягнення заборгованості в сумі
1294269,93грн. (т. 3 а.с. 30) в примусовому
порядку досі не виконаний.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1
(третя особа за зустрічним позовом) в
судове засідання неодноразово не
з'явився, був повідомлений належним
чином про час та місце розгляду справи,
у тому числі через представника, за
заявою якого відкладався розгляд
справи з 23.07.2014р. на 14.08.2014р., однак
відповідач повторно не з'явився в
судове засіданні, свого представника
не направив, заяв чи клопотань суду не
подав.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу без участі
відповідача ОСОБА_1 (третя особа за
зустрічним позовом) та ухвалити
рішення, оскільки, згідно ч. 2 ст. 228 ЦПК
України, у разі участі у справі кількох
відповідачів заочний розгляд справи
можливий у випадку неявки в судове
засідання обох відповідачів.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши наявні у справі докази в їх
сукупності, суд вважає, що первісний
позов підлягає частковому задоволенню,
а зустрічний позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.06.2008р. між ЗАТ
«ОТП Банк» (правонаступником якого є
ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № ML-008/168/2008, який
складається з двох частин, Частина № 2 є
невід'ємною частиною цього договору (т.
1 а.с. 6-10). Згідно п. 2 частини 1 цього
договору, банк надає позичальнику
кредит в розмірі 118065,95 доларів США на
споживчі цілі, дата остаточного
повернення кредиту - 06 червня 2022 року.
Згідно п. 3 частини 1 кредитного
договору, сторони домовились, що для
розрахунку процентів за користування
кредитом буде використовуватися
плаваюча процентна ставка, яка
складається з фіксованої процентної
ставки - 5,49% річних та FIDR - процентної
ставки, яка може змінюватися в
залежності від зміни вартості
кредитних ресурсів Банку
(збільшуватись чи зменшуватись) в
порядку передбаченому цим договором,
який визначений у п. п. 1.4.1.1.1. - 1.4.1.1.5.
частини № 2 кредитного договору. Згідно
п. 4 частини 1 кредитного договору сума
кредиту та нарахованих процентів
щомісяця погашається рівними
частинами протягом всього строку дії
кредитного договору. Щомісячне
погашення кредиту відбувається
рівними частинами з нарахуванням
процентів на залишок заборгованості по
кредиту. Згідно п. 1.5.1. частини 2
кредитного договору повернення
відповідної частини кредиту
здійснюється позичальником щомісяця у
розмірі та строки, визначені у графіку
платежів, шляхом внесення готівки в
касу банку або безготівковим
перерахуванням на поточний рахунок,
якщо інше не передбачено цим договором.
Нараховані в порядку передбаченому цим
договором проценти сплачуються
позичальником одночасно з погашенням
відповідної частини кредиту та в строк
передбачений в графіку платежів (п.
1.5.1.1. частини 2 кредитного договору).
Пункт 1.5.1.2. частини 2 кредитного
договору містить застереження, згідно
якого зазначений у графіку платежів
розмір процентів може змінюватись у
випадках передбачених п.п. 1.4., 1.5.1.2., 1.8.,
1.9., цього договору, в такому випадку
позичальник зобов'язаний сплатити
фактично нараховані проценти на дату
погашення боргових зобов'язань. При
цьому, згідно пунктів 1.4.1.5.1., 1.4.1.5.2.
частини № 2 кредитного договору, у
випадку порушення позичальником своїх
зобов'язань, встановлених будь-яким з
п.п. 2.3.6, 2.3.7., 2.3.7.1. цього договору,
фіксована процентна ставка чи
фіксований відсоток підвищується на 4%
річних, в порядку передбаченому цим
договором. Підвищення процентної
ставки, передбачене п.п. 1.4.1.5.1. цього
договору, буде здійснено в силу
настання п. 1.4.1.5.1. цього договору та не
потребує укладення будь-якого
додаткового договору до цього договору
чи графіку погашення у новій редакції.

Згідно п. 4.1.1. частини 2 кредитного
договору за порушення взятих на себе
зобов'язань стосовно повернення
кредитних коштів, сплати процентів за
користування кредитними коштами у
визначені цим договором строки,
позивальник зобов'язаний сплатити
банку пеню в розмірі 1% від суми
несвоєчасно виконаних боргових
зобов'язань за кожен день прострочки.
Зазначена пеня сплачується додатково
до прострочених сум.

Банком в повному обсязі виконані взяті
на себе зобов'язання за вищезазначеним
кредитним договором, що
підтверджується кредитною заявою
ОСОБА_1 від 06.06.2008р. про перерахування
коштів на поточний рахунок (т. 1 а.с. 15) та
платіжним дорученням від 06.06.2008р.,
згідно якого грошові кошти в сумі 118065,95
доларів США перераховані на вказаний в
кредитній заяві рахунок (т. 1 а.с. 16).

06 червня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП
Банк» (правонаступником якого є ПАТ
«ОТП Банк») було укладено договір
поруки № SR-008/168/2008, за умовами якого
ОСОБА_2 поручилась перед ЗАТ «ОТП Банк»
за виконання ОСОБА_1 зобов'язань по
кредитному договору № МL-008/168/2008 від 06
червня 2008 року (т. 1 а.с. 19).

Як встановлено рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва від 28.12.2010р. по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ПАТ «ОТП Банк», треті особи: приватний
нотаріус ОСОБА_3, Національний банк
України, ОСОБА_2 про визнання
кредитного договору та договору
іпотеки недійсним, яким у задоволенні
позову відмовлено, 06 червня 2008 року між
ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, як майновим
поручителем боржника ОСОБА_1, було
укладено договір іпотеки № РML-008/168/2008,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 та зареєстрований в
реєстрі за №1673, за умовами якого, для
забезпечення повного і своєчасного
виконання боржником його боргових
зобов'язань за кредитним договором №
МL-008/168/2008 від 06 червня 2008 року,
іпотекодавець надав іпотекодержателю
в іпотеку нерухоме майно - квартиру
загальною площею 56,90кв.м., житловою
площею 41,20кв.м., яка знаходиться у
АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 145-147).

Копію зазначеного договору іпотеки
стороною позивача за зустрічним
позовом суду надано не було.

05.02.2009р. між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був
укладений додатковий договір № 1 до
кредитного договору ML-008/168/2008 від
06.06.2008р., згідно якого сторони
домовились внести зміни та доповнення
до кредитного договору та викласти
графік платежів в новій редакції
(Додаток № 1 до цього додаткового
договору) (т. 1 а.с. 20, т. 2 а.с. 97-98).

29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було
укладено договір купівлі-продажу
кредитного портфелю відповідно до умов
якого ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» право вимоги
за кредитним договором № МL-008/168/2008 від
06 червня 2008 року укладеного між ОСОБА_1
та ПАТ «ОТП Банк» і договором поруки №
SR-008/168/2008 від 06 червня 2008 року
укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк»
(т. 1 а.с.82-96).

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит і
сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
«Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше
не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 536 ЦК України визначено, що за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Статтею 629 ЦК України також
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Нормами ст. 525 ЦК України встановлена
неприпустимість односторонньої
відмови від зобов'язання або
одностороння зміна його умов.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено,
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася та сплати
належних йому процентів.

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник
зобов'язаний здійснити платіж
факторові за умови, що він одержав від
клієнта або фактора письмове
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги факторові і в цьому
повідомленні визначена грошова вимога,
яка підлягає виконанню, а також
названий фактор, якому має бути
здійснений платіж.

Листами від 15.07.2010р. та від 16.07.2010р. ПАТ
«ОТП Банк» 28.07.2010р. надіслало
відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 письмові
повідомлення про відступлення права
вимоги за кредитним договором №
МL-008/168/2008 від 06 червня 2008 року (т. 1
а.с.97-100).

ОСОБА_1 періодично допускав
несвоєчасну сплату планових платежів,
передбачених графіком, останню сплату
по погашенню кредиту здійснив 06.01.2009р.,
на підтвердження чого позивачем суду
наданий розрахунок заборгованості за
кредитом (т. 2 а.с. 234), який не
оспорюється відповідачами за
первісним позовом, згідно якого
заборгованість за кредитним договором
№ МL-008/168/2008 від 06 червня 2008 року станом
на 17.06.2014р. становить 121165,23 доларів США,
що за курсом НБУ на дату розрахунку
складає 1423460,51грн., з яких:
заборгованість за кредитом - 113146,49
доларів США, що за курсом НБУ на дату
розрахунку складає 1329255,60грн., за
відсотками - 8018,74 доларів США, що за
курсом НБУ на дату розрахунку складає
94204,91грн. Крім того, нарахована пеня за
прострочення виконання зобов'язань з
17.06.2013р. по 17.06.2014р. (365 днів) в розмірі
442253,09 доларів США, що за курсом НБУ на
дату розрахунку складає 5195630,87грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України, пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

При цьому, згідно з положеннями ч. 3 ст.
551 Цивільного кодексу України, розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до частин 1-3 статті 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Несправедливими є, зокрема,
умови договору про встановлення вимоги
щодо сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад
п'ятдесят відсотків вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов'язань за договором.

Разом з тим, виходячи з принципів
розумності та справедливості, на
підставі положень статті 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
ураховуючи норми частини 3 статті 551
Цивільного кодексу України, керуючись
правилами застосування строку
позовної давності, викладеними в
роз'ясненнях п. 31 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, суд
визначає суму пені, передбачену п. 4.1.1.
частини № 2 кредитного договору, що
підлягає до стягнення, а саме: пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитом у розмірі 664627,80грн., та пені
за несвоєчасне погашення процентів по
кредиту у розмірі 47102,46грн., а всього на
загальну суму - 711730,36грн.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Як визначено ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК
України припинення зобов'язання поруки
означає такий стан сторін
правовідношення, при якому в силу
передбачених законом обставин
суб'єктивне право і кореспондуючий
йому обов'язок перестають існувати.

Термін «порука», застосований
законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України,
використовується в розумінні
зобов'язальних правовідносин поруки, з
припиненням яких втрачає чинність
договір поруки.

Аналіз указаних норм дає підстави для
висновку, що до припинення поруки
призводять такі зміни умов основного
зобов'язання без згоди поручителя, які
призвели або можуть призвести до
збільшення обсягу відповідальності
останнього. Збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає в
разі: підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки тощо.

Таким чином, за положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК
України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Отже, зі змісту зазначеної норми
вбачається, що припинення поруки в разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, унаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності, презюмується.

Згідно п. 3 частини 1 кредитного
договору № МL-008/168/2008 від 06 червня 2008
року, забезпеченого порукою ОСОБА_2,
сторони домовились, що для розрахунку
процентів за користування кредитом
буде використовуватися плаваюча
процентна ставка, яка складається з
фіксованої процентної ставки - 5,49%
річних та FIDR - процентної ставки, яка
може змінюватися в залежності від
зміни вартості кредитних ресурсів
Банку (збільшуватись чи зменшуватись) в
порядку передбаченому цим договором,
який визначений у п. п. 1.4.1.1.1. - 1.4.1.1.5.
частини № 2 кредитного договору.

Пункт 1.5.1.2. частини 2 кредитного
договору містить застереження, згідно
якого зазначений у графіку платежів
розмір процентів може змінюватись у
випадках передбачених п.п. 1.4., 1.5.1.2., 1.8.,
1.9., цього договору. При цьому, згідно
пунктів 1.4.1.5.1., 1.4.1.5.2. частини № 2
кредитного договору у випадку
порушення позичальником своїх
зобов'язань, встановлених будь-яким з
п.п. 2.3.6, 2.3.7., 2.3.7.1. цього договору,
фіксована процентна ставка чи
фіксований відсоток підвищується на 4%
річних, в порядку передбаченому цим
договором.

Як убачається з Додатку № 1 до
кредитного договору № МL-008/168/2008 від 06
червня 2008 року (т. 1 а.с. 11-14), процентна
ставка (FIDR) становить 13,99%, а реальна
процентна ставка, з урахуванням її
фіксованої частини - 16,79%.

Як убачається з Додатку № 1 до
додаткового договору № 1 від 05.02.2009р. до
кредитного договору № МL-008/168/2008 від 06
червня 2008 року (т. 2 а.с. 99-104), процентна
ставка (FIDR) становить 13,99%, а реальна
процентна ставка, з урахуванням її
фіксованої частини - 16,22%.

Таким чином, з наведених додатків
убачається, що після укладення
додаткового договору процентна ставка,
зміна якої передбачена умовами
кредитного договору, фактично
зменшилась з 16,79% до 16,22%.

Як убачається з додаткового договору №
1 до кредитного договору ML-008/168/2008 від
06.06.2008р., сторони домовились внести
зміни та доповнення до кредитного
договору, виклавши графік платежів в
новій редакції.

При цьому, як убачається з Додатку № 1
до кредитного договору № МL-008/168/2008 від
06 червня 2008 року, сума платежу за
розрахунковий період становить 243871,06
доларів США (абсолютне значення
подорожчання кредиту, грн. - 128901,96) (т. 1
а.с. 14), а згідно Додатку № 1 до
додаткового договору № 1 від 05.02.2009р. до
кредитного договору № МL-008/168/2008 від 06
червня 2008 року, сума платежу за
розрахунковий період становить 264115,54
доларів США (абсолютне значення
подорожчання кредиту, грн. - 151574,30) (т. 2
а.с. 104).

Таким чином, внаслідок викладення
05.02.2009р. графіку платежів у новій
редакції (згідно умов додаткового
договору № 1), фактично зменшилась
процентна ставка за кредитом, що
передбачено умовами кредитного
договору, забезпеченого порукою
ОСОБА_2, однак при цьому збільшився
обсяг відповідальності, що призвело до
припинення поруки останньої.

Таким чином первісний позов підлягає
частковому задоволенню - з відповідача
ОСОБА_1 підлягає стягненню
заборгованість за кредитним договором
№ МL-008/168/2008 від 06 червня 2008 року, яка
станом на 17.06.2014р. складає 1423460,51грн., з
яких: заборгованість за кредитом -
1329255,60грн., за відсотками - 94204,91грн., а
також підлягає стягненню пеня,
передбачена п. 4.1.1. частини № 2
кредитного договору в розмірі 711730,26грн.
(664627,80грн.+47102,46грн.).

При цьому, перевіряючи доводи
представника відповідача ОСОБА_2
стосовно того, що при укладенні
кредитного договору ПАТ «ОТП Банк» не
мало ліцензії на здійснення валютних
операцій, судом встановлено, що на час
укладення кредитного договору №
МL-008/168/2008 від 06 червня 2008 року ЗАТ «ОТП
Банк» (правонаступником якого є ПАТ
«ОТП Банк») мало дозвіл та ліцензію НБУ
на здійснення валютних операцій, які
включають право здійснення операцій з
іноземною валютою, у тому числі
операцій з надання кредитів в
іноземній валюті, що підтверджує
правомірність здійснення банком
операцій з валютними цінностями, про що
прямо зазначено в рішенні
Дніпровського районного суду м. Києва
від 28.12.2010р. (т. 1 а.с. 146-зворот).

Що ж стосується відсутності
генеральної ліцензії на здійснення
валютних операцій у позивача ТОВ «ОТП
Факторинг Україна», то позовні вимоги
останнього про стягнення
заборгованості заявлені у гривні.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_2 про
визнання недійсними договору
купівлі-продажу кредитного портфелю,
договору поруки, договору іпотеки та
зобов'язання нотаріуса вчинити певні
дії, суд не вбачає підстав для його
задоволення, виходячи з наступного.

Згідно п. 7.2 Частини № 2 кредитного
договору № МL-008/168/2008 від 06 червня 2008
року, його підписанням сторони
підтвердили, що будь-які умови
кредитного договору є істотними і
підлягають виконанню в порядку
передбаченому кредитним договором.

Відповідно до п. 2.1.2 Частини № 2
кредитного договору № МL-008/168/2008 від 06
червня 2008 року, банк зобов'язався не
розголошувати третім особам
інформацію про позичальника, яка
складає банківську таємницю, за
виключенням випадків передання такої
інформації, в порядку та об'ємі
визначеному чинним законодавством
України, в бюро кредитних історій, а
також коли розкриття банківської
таємниці є обов'язковим для банку у
відповідності з чинним законодавством
чи необхідне банку для захисту своїх
прав та інтересів.

Згідно п. 2.2.4 Частини № 2 кредитного
договору № МL-008/168/2008 від 06 червня 2008
року, підписанням цього договору
позичальник надає банку згоду на збір,
зберігання, використання, поширення та
передачу до бюро кредитних історій
інформації в об'ємі визначеному чинним
законодавством України, що складає
кредитну історію позичальника, а також
на доступ до кредитної історії
позичальника.

Таким чином, підписанням кредитного
договору № МL-008/168/2008 від 06 червня 2008
року, позичальник ОСОБА_1 надав свою
згоду на розголошення інформації, що
містить банківську таємницю у випадку,
коли передання такої інформації, в
порядку та об'ємі визначеному чинним
законодавством України необхідне для
захисту прав та інтересів ПАТ «ОТП
Банк».

Наявні в матеріалах справи докази -
розрахунки заборгованості складені
ПАТ «ОТП Банк» станом на 11.06.2010р. (т. 1 а.с.
49), свідчать про існування станом на
день укладення оспорюваного договору
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 29.06.2010р. певного обсягу
заборгованості ОСОБА_1 перед первісним
позивачем - ПАТ «ОТП Банк», а отже й про
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань за кредитним
договором, що в свою чергу, порушує
права ПАТ «ОТП Банк».

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента, та визначенні умов
договору з урахуванням вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Враховуючи наведене, проаналізувавши
наявні докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку про безпідставність
вимог позивача за зустрічним позовом, з
посиланням на статті 203, 215, 227, 229 ЦК
України, в частині визнання недійсним
договору купівлі-продажу кредитного
портфелю від 29.06.2010 року, укладеного між
ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг
Україна», через порушення ПАТ «ОТП
Банк» банківської таємниці.
Обґрунтування стосовно наявності у ПАТ
«ОТП Банк» дозволу та ліцензії НБУ на
здійснення валютних операцій, які
включають право здійснення операцій з
іноземною валютою вже наводилося вище.
А згідно п. 5.1. договору купівлі-продажу
кредитного портфелю, винагорода,
сплачена в якості компенсації вартості
кредитного портфелю, сплачується в
національній валюті України та складає
347824652,16грн. (т. 1 а.с. 87), тому в наявності у
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» дозволу та
ліцензії НБУ на здійснення валютних
операцій при укладенні даного договору
не було необхідності.

В частині вимог зустрічного позову про
визнання недійсними договору поруки та
договору іпотеки, суд також не вбачає
підстав для задоволення цих вимог,
виходячи з наступного.

Позов у цій частині заявлений з тих
підстав, що внаслідок укладення між ЗАТ
«ОТП Банк» та ОСОБА_1 додаткового
договору № 1 до кредитного договору
ML-008/168/2008 від 06.06.2008р., збільшився обсяг
відповідальності поручителя ОСОБА_2
без згоди останньої.

Виходячи із загальних засад цивільного
законодавства та судочинства, права
особи на захист у суді порушених або
невизнаних прав, рівності
процесуальних прав і обов'язків сторін
(ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5, 11,
15, 31 ЦПК України) можна зробити висновок
про те, що в разі невизнання кредитором
права поручителя на припинення
зобов'язання за договором поруки,
передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке
право підлягає захисту судом за
позовом поручителя шляхом визнання
його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК
України.

Крім того, законодавчі обмеження
матеріально-правових способів захисту
цивільного права чи інтересу
підлягають застосуванню з дотриманням
положень ст. ст. 55, 124 Конституції
України та ст. 13 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
відповідно до яких кожна особа має
право на ефективний засіб правового
захисту, не заборонений законом.

У даній справі встановлено, що
укладення додаткового договору № 1 до
кредитного договору ML-008/168/2008 від
06.06.2008р., за яким викладено графік
платежів в новій редакції, призвело, у
відповідності з ч. 1 ст. 559 ЦК України, до
припинення поруки.

Разом із тим, припинення поруки не є
підставою для визнання договору
поруки, а тим більше договору іпотеки
недійсними. При цьому суд також
зауважує, що за договором іпотеки
майновий поручитель відповідає лише в
межах заставного майна, оскільки
заставодержатель має право одержати
задоволення за рахунок заставного
майна (ст. 572, ч. 1 ст. 575 ЦК України ЦК
України).

Що стосується вимоги зустрічного
позову про зобов'язання приватного
нотаріуса ОСОБА_3 Київського міського
нотаріального округу виключити з
реєстру іпотек та заборон відчуження
запис про іпотеку та заборону
відчуження нерухомого майна, яке було
передано в іпотеку за договором
іпотеки № PLM-008/168/2008 від 06.06.2008р., -
квартира АДРЕСА_1, ця вимога також не
підлягає задоволенню, оскільки є
похідною від вимоги позову про
визнання договору іпотеки недійсним, в
задоволенні якої відмовлено судом,
крім того, приватний нотаріус, про
забов'язання якого здійснити певні дії
йдеться у позові, не визначений у цьому
позові як відповідач, а відповідачі за
цим позовом не наділені повноваженнями
виключити з реєстру іпотек та заборон
відчуження запису про іпотеку.

Таким чином, у задоволенні зустрічного
позову слід відмовити у повному обсязі.

При подачі первісного позову позивачем
були сплачені судові витрати по сплаті
державного мита в сумі 1700,00грн., витрати
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 120,00грн. та
судовий збір в сумі 1954,00грн., які
відповідно до ст. 88 ЦПК України,
підлягають стягненню з відповідача
ОСОБА_1 на користь позивача за
первісним позовом.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
сплачені позивачем за зустрічним
позовом ОСОБА_2 судові витрати при
подачі зустрічного позову, суд
відносить за рахунок позивача за цим
позовом.

На підставі викладеного, ст. ст. 16, 525, 526,
527, 530, 536, 549, 551, 559, 572, 575, 610-612, 625, 629, 631,
1048-1050, 1054, 1077-1082 ЦК України, керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» (р/р 3333 в АТ
«ОТП Банк», МФО 300528, )
заборгованість за кредитним договором
№ ML-008/168/2008 від 06 червня 2008 року в
розмірі 1423460,51грн. (один мільйон
чотириста двадцять три тисячі
чотириста шістдесят гривень п'ятдесят
одна копійка), яка складається з:
заборгованості за кредитом у сумі
1329255,60грн.; відсотків за користування
кредитом в сумі 94204,91грн., а також
стягнути пеню в сумі 711730,26грн. (сімсот
одинадцять тисяч сімсот тридцять
гривень двадцять шість копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» (р/р 3333 в АТ
«ОТП Банк», МФО 300528, ) судові
витрати по сплаті державного мита в
сумі 1700,00грн., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 120,00грн. та
судовий збір в сумі 1954,00грн.

В іншій частині позову відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк», Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна», ОСОБА_1 про
визнання недійсними договору поруки,
договору купівлі-продажу кредитного
портфелю, договору іпотеки та
зобов'язання нотаріуса вчинити певні
дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку шляхом подачі в
10-денний строк апеляційної скарги з дня
проголошення рішення до Апеляційного
суду м. Києва через суд першої
інстанції, а особою, яка брала участь у
справі, але не була присутня у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя