Справа № 605/676/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"10" листопада 2014 р.
м. Підгайці

Підгаєцький районний суд
Тернопільської області

в складі: головуючої судді
Грицай К.М.

за участю секретаря
Лежигубської О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Підгайці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Підгаєцької
міської ради про визнання права
власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до відповідача Підгаєцької
міської ради про визнання права
власності на спадкове майно, а саме: на
житловий будинок, що знаходиться по
АДРЕСА_1 та належав його батьку ОСОБА_3,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі
рішення Підгаєцької міської ради від
17.05.1955 року № 138. В обґрунтування своїх
вимог вказує, що він є спадкоємцем
першої черги, прийняв спадщину, однак
при зверненні до нотаріальної контори
йому було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину у
зв'язку із відсутністю
правовстановлюючих документів на
будинок.

В судове засідання представники
позивача не з'явились, однак подали
заяву про розгляд справи за їх
відсутності, позов підтримують в
повному обсязі.

Представник відповідача Підгаєцької
міської ради в судове засідання не
з'явився, однак до суду надійшла заява
про розгляд справи у відсутності
представника відповідача, та згідно
якої позов визнають.

Дослідивши та оцінивши докази по
справі, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав:

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 м. Підгайці,
про що видане свідоцтво про смерть
серії НОМЕР_1.

Рішенням Підгаєцького районного суду
від 19.09.2014 року було встановлено факт
родинних відносин, а саме: що ОСОБА_1 є
сином ОСОБА_3.

На підставі 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
спадкоємцем першої черги за законом,
має право на спадкування відповідно до
ст. 1261 ЦК України, прийняв спадщину
після померлого батька, подавши заяву
до нотаріальної контори.

Позивач у встановленому законом
порядку звернувся до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини, однак, йому було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
на вищевказане спадкове майно у зв'язку
з відсутністю правовстановлюючих
документів на житловий будинок, що
вбачається з листа Підгаєцької
державної нотаріальної контори від
23.10.2014 року № 650/01-16.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців).

З довідки, виданої Підгаєцьким бюро
технічної інвентаризації від 09.10.2014
року №211 вбачається, власником
житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3
та документами, що підтверджують право
власності є довідка виконкому
Підгаєцької міської ради № 385 від 07.10.2014
року та рішення Підгаєцької міської
ради депутатів трудящих
Тернопільської області від 17 травня 1955
року № 138.

Рішенням Підгаєцької міської ради
депутатів трудящих Тернопільської
області від 17 травня 1955 року № 138 було
вирішено надати ОСОБА_3 земельну
ділянку розміром до 6 сотих по АДРЕСА_1
на будову нового житлового будинку
АДРЕСА_1 та звернутись за одержанням
технічної документації на будови
нового житлового будинку в
Тернопільське міжміське БТІ.

На вищевказаний житловий будинок
Підгаєцьким районним БТІ 09.10.2014 року
був виготовлений технічний паспорт,
згідно якого ОСОБА_3 належить цілий
житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1, житловий будинок
завершений будівництвом, рік забудови -
1962.

Відповідно до домової книги на
вищевказане домоволодіння, ОСОБА_3 є
зареєстрованим у данному житловому
будинку з 18.08.1976 року.

Право власності на збудований житловий
будинок набувається в порядку, який
існував на час його будівництва.

Судом встановлено, що спірний житловий
будинок був збудований у 1962 році.

У 1962 році питання набуття права
власності регулювались Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року «Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків». Згідно зі статтею 1
Указу від 26 серпня 1948 року кожен
громадянин і кожна громадянка мали
право купити або збудувати для себе на
праві особистої власності жилий
будинок на один або два поверхи з
числом кімнат від однієї до п'яти як у
місті, так і поза містом. Пункт 2
Постанови від 26 серпня 1948 року
визначав, що земельні ділянки для
будівництва індивідуальних жилих
будинків відводяться за рахунок земель
міст, селищ, держземфонду і земель
держлісфонду у безстрокове
користування, а збудовані на цих
ділянках будинки є особистою власністю
забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та
Постановою від 26 серпня 1948 року
підставою виникнення у громадянина
права власності на жилий будинок був
сам факт збудування ним його з
додержанням вимог цих актів
законодавства.

Ці правові акти не пов'язували
виникнення права власності на житловий
будинок із проведенням його
реєстрації.

Згідно з пунктами 6, 7 Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР, яка була
затверджена Міністерством
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року підлягали
реєстрації всі будинки і
домоволодіння, у тому числі належні
громадянам на праві особистої
власності, і здійснювалась вона на
підставі документів, що встановлюють
право власності (правовстановлюючих
документів, перелік яких додано до
вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку
таким правовстановлюючим документом
про право власності на жилий будинок,
збудований після видання Указу від 26
серпня 1948 року, є затверджений
виконавчим комітетом місцевої ради
народних депутатів акт державної
комісії про прийняття будинку в
експлуатацію.

Проте, після завершення
будівництва та за життя ОСОБА_3 не
отримав такого правовстановлюючого
документа на житловий будинок.

Відповідно до ст. 331 ЦК України,
право власності на новостворене
нерухоме майно (житловий будинок,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівнцтва.

Встановлено, що будівництво
житлового будинку, який є об'єктом
спадщини, відбувалось відповідно до
чинного на час його будівництва
законодавства на відведеній у
встановленому порядку земельній
ділянці на підставі наданого
виконавчим комітетом дозволу та на
момент смерті спадкодавця 25 серпня 20013
року спірний будинок був повністю
збудований, і не є самочинним
будівництвом у розумінні ст. 375 ЦК
України, що підтверджено технічним
паспортом.

Проте спадкоємці не можуть
оформити належне їм право власності на
вказаний будинок, оскільки відсутні
докази прийняття його до експлуатації.

Так, пунктом 49 «Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно», затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2013 № 868 передбачено, що у разі
проведення державної реєстрації права
власності з видачею свідоцтва на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна
заінтересованою особою є замовник
будівництва, крім випадків,
передбачених цим Порядком.

Для проведення державної
реєстрації права власності з видачею
свідоцтва на новозбудований об'єкт
нерухомого майна заявник подає
документ, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення речових прав на
земельну ділянку;документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта.

Документом, що відповідно до
вимог законодавства засвідчує
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом індивідуального
(садибного) житлового будинку,
садового, дачного будинку,
господарської (присадибної) будівлі та
споруди, прибудови до них, побудованих
до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на
об'єкт нерухомого майна.

Зважаючи на вищезаначене суд
приходить до переконання, що ОСОБА_3
набув права власності на цей житловий
будинок.

Крім того, відповідачем
Підгаєцькою міською радою не
заперечується таке право забудовника
ОСОБА_3

Оскільки судом встановлено, що
ОСОБА_3 набув прав власності на спірний
житловий будинок, тому до позивача
перейшло таке право в порядку
спадкування.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвічує його право
власності.

Враховуючи вищенаведені обставини та
визнання відповідачем позову, суд
приходить до висновку, що в даному
випадку порушене право власності
позивача, яке підлягає захисту, а позов
до задоволення шляхом визнання за
позивачем ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_3.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 331, 392,
1216, 1261, 1268, 1270 Цивільного Кодексу
України, пунктом 49 «Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Тернопільської області через
Підгаєцький районний суд. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий
підпис К.М.
Грицай

Згідно з оригіналом:

Суддя