Справа № 727/3357/14-ц
Провадження № 2/727/1008/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року
Шевченківський районний суд м.
Чернівці в складі:

головуючого судді: Чебан
В.М.

при секретарі:
Цатурян М.

з участю позивача - ОСОБА_1

з участю представника позивача -
ОСОБА_2

з участю представника відповідача ЧМР -
ОСОБА_3

з участю представника відповідача
Міської комунальної медичної
установи «Міський клінічний пологовий
будинок №1» - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернівці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької
міської ради, Міської комунальної
медичної установи «Міський
клінічний пологовий будинок №1» про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу до відповідачів -
Чернівецької міської ради, Міської
комунальної медичної установи
«Міський клінічний пологовий будинок
№1» посилаючись на те, що
розпорядженням Чернівецького міського
голови від 21.07.2003 року № 450-к на
підставі трудового контракту позивач
був вперше призначений на посаду
головного лікаря комунальної медичної
установи "Міський клінічний пологовий
будинок № 1". В подальшому трудові
контракти неодноразово переукладалися
на нові строки і позивач продовжував
працювати на цій же посаді. Останній
трудовий контракт №1218 з позивачем був
переукладений 01 липня 2011 року
розпорядженням Чернівецького міського
голови від 15.08.2011 року № 778-к.

Розпорядженням секретаря
Чернівецької міської ради від 24 грудня
2013 року № 903-к позивача звільнено з
займаної посади в зв'язку із
закінченням дії трудового контракту
(п.2 ст. 36 КЗпП України) з 31 грудня 2013
року.

Позивач вважає, що розпорядження
про його звільнення з роботи є
незаконним і порушує його
конституційне право на працю з
наступних підстав. 20 грудня 2013 року
позивач звернувся до секретаря
Чернівецької міської ради з заявою, в
якій згідно до умов, викладених в п. 6.6.
трудового контракту від 01.07.2011 року,
просив продовжити його дію на строк з
01 січня 2014 року до завершення
реконструкції та здачі в експлуатацію
Чернівецького обласного
перинатального центру, як
структурного підрозділу ОКУ
"Чернівецька обласна клінічна лікарня"
згідно до рішення Чернівецької
обласної ради.

Ні усної, ні письмової відмови на його
заяву з пропозицією про продовження
дії контракту позивач не отримав і
вважав, що секретар міської ради її
прийняв.

Як вказує позивач, 24 грудня 2013 року
через погіршення стану здоров'я йому
було видано листок непрацездатності і
він знаходився на амбулаторному та
стаціонарному лікуванні до 22 квітня 2014
року.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП
України звільнення працівника з роботи
в період тимчасової непрацездатності
не допускається.

Перебуваючи на амбулаторному
лікуванні, позивач постійно
підтримував зв'язок з працівниками
пологового будинку, цікавився його
діяльністю, надавав усні рекомендації
щодо функціонування медичної установи,
оскільки про наявність розпорядженням
про його звільнення позивача
відповідачем до відома поставлено не
було. Тільки 04 березня 2014 року позивачу
стало відомо про призначення нового
керівника пологового будинку і
телефоном запропоновано з'явитися для
передачі йому справ. Зазначені
обставини негативно вплинули на стан
здоров'я позивача, через що лікування
було продовжено. Із вказаним
розпорядженням позивача не
ознайомлено до даного часу.

Зі змісту вступної частини
трудового контракту вбачається, що цей
трудовий контракт укладається не з
часу закінчення дії попереднього
трудового контракту, а з 22 липня 2003
року, тобто з моменту укладення першого
трудового контракту. Зазначене є
підтвердженням того, що трудові
договори (контракти) між позивачем та
відповідачем неодноразово
переукладалися впродовж більше десяти
років, і за правилами ст. 39-1 КЗпП
України вважаються такими, що укладені
на невизначений строк. Таким чином, на
думку позивача, звільнення його з
роботи (посади) у зв'язку із закінченням
дії трудового контракту є
безпідставним.

Крім цього, за результатами
службового розслідування, що
проводилося комісією МОЗ в період з 20
по 23 серпня 2013 року, позивача визнано
таким, що відповідає займаній посаді,
що підтверджується Наказом Управління
охорони здоров'я від 31 жовтня 2013 року №
219 (копія додається). Позивач вважає, що
його звільнення є наслідком
упередженого ставлення до нього з боку
секретаря Чернівецької міської ради і
його бажанням призначити керівником
комунальної медичної установи "Міський
клінічний пологовий будинок № 1"
наближеної і лояльної до нього особи.
Не зважаючи на тривалий та бездоганний
стаж роботи позивача в медичній галузі
взагалі і на посаді головного лікаря
пологового будинку зокрема, відповідач
не запропонував позивачу іншої посади,
чим позбавив його права на працю і
засобів до існування. Окрім того,
відповідачем не враховано думку
трудового колективу пологового
будинку № 1 та Чернівецької обласної
асоціації організаторів охорони
здоров'я та соціальних гігієністів, які
звернулися до нього з клопотанням про
продовження з позивачем трудового
контракту.

На основі викладеного позивач
просить скасувати розпорядження
секретаря Чернівецької міської ради
від 24 грудня 2013 року № 903-к і поновити
його на роботі на посаді головного
лікаря комунальної медичної установи
"Міський клінічний пологовий будинок №
1".

Під час попереднього судового
засідання від позивача надійшла заява
про зміну підстав позову та
збільшення позовних вимог, в якій
позивач зазначає, що відповідачем були
порушенні норми чинного трудового
законодавства під час укладення
строкових трудових договорів
(контрактів) та переукладення
контрактів.

А саме, згідно ч.3 ст.21 КЗпП України
особливою формою трудового договору є
контракт, в яких строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (в
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
достроково, можуть встановлюватися
угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначається законами
України.

Відповідно до ст. 9 КЗпП України
умови договорів про працю, які
погіршують становище працівників
порівняно з законодавством України про
працю, є недійсними. Розпорядженням
Чернівецького міського голови від
21.07.2003 року №450-к позивача було
призначено на посаду головного лікаря
комунальної медичної установи «
Міський клінічний пологовий будинок №
1». Призначенню на посаду передував
укладений Чернівецькою міською радою з
позивачем контракт. В подальшому
строкові трудові договори з ним
неодноразово переукладались.

01 липня 2011 року з позивачем був
переукладений контракт № 1218
відповідно до розпорядження
Чернівецького міського голови від
15.08.2011 року № 778-к . Строк дії контракту
зазначався з 22 липня 2003 року по 31
грудня 2013 року.

Відповідно до ч.9 ст.16 Основ
законодавства України про охорону
здоров»я від 19.12.1992 року № 2801-XII,
редакція якої діяла на час укладення з
позивачем трудових договорів у
вигляді контракту, укладення
контрактів передбачалося лише з
керівниками державних закладів
охорони здоров»я. Що стосується
призначення на такі посади керівників
комунальних закладів охорони здоров»я,
то керівники таких закладів
призначалися на посади шляхом
укладення з ними трудового договору на
невизначений строк. 01.01.2012 року набрали
чинності окремі положення Закону
України «Про внесення змін до Основ
законодавства України про охорону
здоров»я щодо удосконалення надання
медичної допомоги» від 07.07.2011 року
№3611-VІ.

Цим Законом вперше відповідно до ч.9
ст.16 Основ законодавства України про
охорону здоров»я передбачено, що
керівники державних, комунальних
закладів охорони здоров»я
призначаються на посаду шляхом
укладення з ними контракту. Тобто,
обов'язкове укладання контракту з
керівником комунального закладу
охорони здоров»я при призначенні його
на таку посаду здійснюється лише з
01.01.2012 року. Власник або уповноважений
ним орган може вимагати від працівника,
який працює за трудовим договором,
укладення контракту лише в тому разі,
коли він належить до категорії
працівників, з якими законодавство
дозволяє укладати трудові договори у
формі контракту. Порушення цих вимог є
підставою для визнання відповідно до
ст.9 КЗпП України умов праці за
контрактом недійсними, як такі, що
погіршують становище порівняно із
законодавством України. На це звертає
увагу судів і Верховний Суд України в
постанові Пленуму « Про практику
розгляду судами трудових спорів» від
06.11.1992 року №9. Таким чином, позивач
вважає, що недопустимим є застосування
контрактної форми трудового договору
до керівників комунальних закладів
охорони здоров»я, які працюють на
підставі укладених з ними до 01.01.2012 року
трудових договорів.

Викладене вище підтверджується і
роз'ясненнями Конституційного Суду
України від 01.05.2013 року № 22-14-17/1749, де
чітко зазначено: укладання трудових
договорів у формі контракту є
обов'язковим лише для осіб, які
призначаються на посади керівників
закладів охорони здоров»я з 1 січня 2012
року, і не поширюються на керівників
цих закладів, призначених до цієї дати.

На підставі викладеного позивач
вважає, що звільнення його з роботи з
посади головного лікаря комунальної
медичної установи « Міський клінічний
пологовий будинок № 1» відповідно до
розпорядження секретаря Чернівецької
міської ради від 24 грудня 2013 року № 903-к
в ув'язку із закінченням дії трудового
договору з 31 грудня 2013 року є
незаконним.

Крім того позивач зазначає, що ні
в день звільнення з роботи, ні в
послідуючому аж до цього часу копію
розпорядження про звільнення з роботи
йому не вручено, трудова книжка також
до цього часу йому не видана, у зв»язку
з чим вважає, що ним не пропущений строк
звернення до суду з даним позовом.

На основі викладеного позивач
просить визнати незаконним та
скасувати розпорядження секретаря
Чернівецької міської ради від 24 грудня
2013 року № 903-к, поновити його на роботі
на посаді головного лікаря комунальної
медичної установи « Міський
клінічний пологовий будинок № 1» з 31
грудня 2013 року та стягнути з
відповідача на користь позивача
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу.

Крім того, під час розгляду даної
справи в суді позивачем було подано
заяву про збільшення позовних вимог в
частині стягнення середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу, в якій позивач посилається на
те, що відповідно до наданої довідки з
місця роботи про розмір його
заробітної плати за два місяці, що
передували звільненню з роботи (за
жовтень, листопад 2013 року), заробітна
плата нарахована позивачу в розмірі 19
634,40 грн. Всього в цьому періоді
відповідно до табелів обліку робочого
часу позивачем відпрацьовано 44 робочі
дні. Одноденна заробітна плата складає
446,24 грн. (19 634,40 грн. : 44 р/дн.). За період
часу вимушеного прогулу ( з 01.01.2014 року
до 26.05.2014 року включно 98 робочих днів з
розрахунку п'ятиденного робочого
тижня, який встановлений в міському
клінічному пологовому будинку № 1.
Таким чином, розмір середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
складає 43 731,52 грн. ( 446,24 грн. х 44 р/дн.). В
період з 24.12.2013 року по 22.04.2014 року
позивач перебував на амбулаторному та
стаціонарному лікуванні. Як вказує
позивач, він вчасно надав відповідачу,
комунальній медичній установі «
Міський клінічний пологовий будинок
№1» листки про тимчасову
непрацездатність, проте до цього часу
йому вони не оплачені, тобто позивач
не отримав грошові кошти за період
перебування на лікуванні.

На основі викладеного позивач
просить визнати незаконним та
скасувати розпорядження секретаря
Чернівецької міської ради від 24 грудня
2013 року № 903-к, поновити його на роботі
на посаді головного лікаря комунальної
медичної установи «Міський клінічний
пологовий будинок № 1» з 31 грудня 2013
року. Стягнути з комунальної медичної
установи « Міський клінічний пологовий
будинок № 1» на його користь середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу, що станом на 26.05.2014 року
складає 43 731,52 грн.

Позивач та його представник в
судовому засіданні підтримали
заявлені позовні вимоги та просили
задовольнити позов. Представник
позивача уточнив, що самий перший
контракт з позивачем був укладений з
22.07.2003 р. по 31.07.2004 року включно. Після
цього позивач продовжував працювати,
його ніхто не звільнив, і, відповідно,
дія контракту продовжилась на
невизначений строк. Тобто, з 01.08.2004 року
позивач вже працює на умовах трудового
договору , що укладений на невизначений
строк, у зв»язку з чим у відповідача не
було підстав для звільнення позивача
за закінченням дії контракту.

Позивач також ствердив, що отримав
ксерокопія розпорядження про
звільнення 22.04.2014 р., коли ним і був
поданий до суду позов. Трудова книжка
йому не видана до даного часу.

Представник відповідача - Чернівецької
міської ради в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та просив
відмовити в задоволенні позову,
надавши суду письмові заперечення на
позов. Зауважив на тому, що позивач був
звільнений саме у зв»язку з
закінченням строку дії контракту.
Вважав, що з позивачем контракти не
переукладались, а це був один і той же
контракт, який кожен раз укладався в
новій редакції.

Представник комунальної медичної
установи "Міський клінічний пологовий
будинок № 1" в судовому засіданні
залишила вирішення позовних вимог на
розсуд суду. Не заперечувала того
факту, що позивач надав листки про
тимчасову непрацездатність, проте до
цього часу йому вони ще не оплачені,
тобто позивач не отримав грошові
кошти за період перебування на
лікуванні. А також ствердила, що
заробітна плата позивачу
нараховувалась саме КМУ "Міський
клінічний пологовий будинок № 1".

А також, представники відповідачів не
заперечували в судовому засіданні
того, що трудова книжка відповідачу не
вручена до даного часу.

Вислухавши доводи сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд вважає, що позов є обґрунтованим та
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Так, судом встановлено, що
розпорядженням Чернівецького міського
голови від 21.07.2003 року № 450-к на
підставі трудового контракту позивач
був призначений на посаду головного
лікаря комунальної медичної установи
"Міський клінічний пологовий будинок №
1", що належить до комунальної власності
територіальної громади м.Чернівці , за
контрактною формою трудового договору
за згодою сторін на термін з 22.07.2003 року
по 31.07.2004 року включно. (а.с. 5-7)

В подальшому, як вбачається з письмових
матеріалів справи, трудові контракти
неодноразово переукладалися і позивач
продовжував працювати на цій же посаді.
Останній раз трудовий контракт з
позивачем був переукладений 01 липня
2011 року розпорядженням Чернівецького
міського голови від 15.08.2011 року № 778-к.
Строк дії контракту зазначався з 22
липня 2003 року по 31 грудня 2013 року. (а.с.
8-11)

Розпорядженням секретаря
Чернівецької міської ради від 24 грудня
2013 року № 903-к позивача
звільнено з займаної посади в зв'язку
із закінченням дії трудового контракту
(п.2 ст. 36 КЗпП України) з 31 грудня 2013
року.

Статтею 39-1 КЗпП України
передбачено - якщо після закінчення
строку трудового договору (пункти 2 і 3
ст.23) трудові відносини фактично
тривають і жодна із сторін не вимагає
їх припинення, дія цього договору
вважається продовженою на
невизначений строк.

Трудові договори, що були
переукладені один чи декілька разів, за
винятком випадків, передбачених ч.2
ст.23, вважаються такими, що укладені на
невизначений строк.

Зі змісту вступної частини
вищевказаного трудового контракту
вбачається, що цей трудовий контракт
укладається не з часу закінчення дії
попереднього трудового контракту, а з 22
липня 2003 року, тобто з моменту
укладення першого трудового контракту.
Зазначене є підтвердженням того, що
трудові договори (контракти) між
позивачем та відповідачем
неодноразово переукладалися впродовж
більше десяти років, і за правилами ст.
39-1 КЗпП України вважаються такими, що
укладені на невизначений строк.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач перебуває у трудових
відносинах на підставі безстрокового
трудового договору, у зв»язку з чим
оскаржуване розпорядження відповідача
про звільнення позивача з роботи
(посади) у зв'язку із закінченням дії
трудового контракту є безпідставним та
його слід визнати незаконним і
скасувати.

Посилання представника Чернівецької
міської ради в своїх письмових
запереченнях на те, що укладений
позивачем 22.07.2003 року трудовий
контракт відноситься до випадків,
передбачених ч.2 ст.23 КЗпП України, на
думку суду, є безпідставними та не
заслуговують на увагу.

Так, відповідно до роз»яснення
Міністерства праці та соціальної
політики України від 03.02.2003 р. №06/2-4/13,
строковий трудовий договір може
укладатися лише у випадках, коли
трудові відносини не можуть бути
встановленими на невизначений термін з
урахуванням характеру роботи, умов її
виконання або інтересів працівника. У
своєму роз»ясненні галузеве
Міністерство вказує, що характер
роботи означає, що робота не
виконується постійно, умови виконання
роботи - це коли у зв»язку з конкретними
умовами її виконання трудові відносини
не можуть бути встановлені на
невизначений строк.

Разом з тим, робота на посаді головного
лікаря пологового будинку за своїм
характером може і повинна була бути
встановлена на невизначений строк.

При цьому, за змістом ч.3 ст.21 КЗпП
України особливою формою трудового
договору є контракт, в яких строк його
дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін (в тому числі
матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці
працівника, умови розірвання договору,
в тому числі достроково, можуть
встановлюватися угодою сторін. Сфера
застосування контракту визначається
законами України.

Відповідно до ст. 9 КЗпП України
умови договорів про працю, які
погіршують становище працівників
порівняно з законодавством України про
працю, є недійсними.

Відповідно до ч.9 ст.16 Основ
законодавства України про охорону
здоров»я від 19.12.1992 року № 2801-XII,
редакція якої діяла на час укладення з
позивачем трудових договорів у
вигляді контракту, укладення
контрактів передбачалося лише з
керівниками державних закладів
охорони здоров»я. Що стосується
призначення на такі посади керівників
комунальних закладів охорони здоров»я,
то керівники таких закладів
призначалися на посади шляхом
укладення з ними трудового договору на
невизначений строк.

Таким чином, на той період умова
про строковість контракту і конкретний
строк його дії не була встановлена
діючим законодавством. В той час, як
відповідач, як орган місцевого
самоврядування, згідно ст.19
Конституції України, зобов»язаний
діяти лише на підставі, в межах
повноважень, та у спосіб, передбачені
Законом.

Обов'язкове укладання контракту з
керівником комунального закладу
охорони здоров»я при призначенні його
на таку посаду здійснюється лише з
01.01.2012 року, оскільки 01.01.2012 року набрали
чинності окремі положення Закону
України «Про внесення змін до Основ
законодавства України про охорону
здоров»я щодо удосконалення надання
медичної допомоги» від 07.07.2011 року
№3611-VІ, де цим Законом вперше
відповідно до ч.9 ст.16 Основ
законодавства України про охорону
здоров»я передбачалось, що керівники
державних, комунальних закладів
охорони здоров»я призначаються на
посаду шляхом укладення з ними
контракту.

Викладене вище підтверджується і
роз'ясненнями Конституційного Суду
України від 01.05.2013 року № 22-14-17/1749, де
чітко зазначено, що укладання трудових
договорів у формі контракту є
обов'язковим лише для осіб, які
призначаються на посади керівників
закладів охорони здоров»я з 1 січня 2012
року, і не поширюються на керівників
цих закладів, призначених до цієї дати.

На підставі викладеного суд
приходить до висновку, що звільнення
позивача з роботи з посади головного
лікаря комунальної медичної установи «
Міський клінічний пологовий будинок №
1» відповідно до розпорядження
секретаря Чернівецької міської ради
від 24 грудня 2013 року № 903-к в ув'язку із
закінченням дії трудового договору з 31
грудня 2013 року є незаконним, у зв»язку з
чим воно підлягає скасуванню, а
позивача слід поновити на роботі на
посаді головного лікаря комунальної
медичної установи « Міський клінічний
пологовий будинок № 1».

Разом з тим, враховуючи той факт, що
позивач отримав ксерокопію
розпорядження про його звільнення
тільки 22.04.2014 р., як ствердив в судовому
засіданні сам позивач, а інших даних з
цього приводу відповідачами суду не
надано, а також те, що самі представники
відповідачів не заперечували того
факту, що трудова книжка відповідачу не
вручена до даного часу, суд вважає, що
позивачем не пропущений строк
звернення до суду з даним позовом, у
зв»язку з чим заява представника
Чернівецької міської ради про відмову
в задоволенні позову у зв»язку з
пропуском строку звернення до суду до
задоволення не підлягає.

Крім цього, судом встановлено, що
оскаржуване позивачем розпорядження
винесено відповідачем в період
перебування позивача на лікарняному, в
той час як відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП
України звільнення працівника з роботи
в період тимчасової непрацездатності
не допускається.

Стосовно позовних вимог про
стягнення з комунальної медичної
установи «Міський клінічний пологовий
будинок № 1» середнього заробітку за
весь час вимушеного прогулу, що станом
на 26.05.2014 року складає 43 731,52 грн., то вони
також є обґрунтованими і підлягають до
задоволення.

Так, відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП
України при винесенні рішення про
поновлення орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу.

Як роз'яснив судам Верховний Суд
України в п.32 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
№ 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів», у випадках стягнення
на користь працівника середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у
зв'язку з незаконним звільненням з
роботи він визначається за загальними
правилами обчислення середнього
заробітку виходячи із заробітку за
останні два календарні місяці роботи.
При цьому враховуються положення
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року № 100 ( зі змінами,
внесеними постановою Кабінету
Міністрів України від 16 травня 1995 року
№ 348).

Згідно п.8 Порядку обчислення
середньої заробітної плати
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів (годин),
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів, які мають бути оплачені за
середнім заробітком. Середньоденна
( годинна) заробітна плата
визначається діленням заробітної
плати за фактично відпрацьовані
протягом двох місяців робочі
(календарні дні) на число
відпрацьованих робочих днів ( годин).

Згідно довідки №273 від 23.12.2013 року КМУ
«Міський клінічний пологовий будинок
№ 1» - за період з 01.10. по 30.11.2013 року
ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата
в сумі 19634 грн. 40 коп. Середньомісячна
заробітна плата ОСОБА_1 складає 9817 грн.
20 коп. (а.с. 131).

Таким чином, відповідно до наданої
довідки з місця роботи позивача про
розмір його заробітної плати за два
місяці, що передували звільненню з
роботи (за жовтень, листопад 2013 року),
заробітна плата нарахована позивачу в
розмірі 19 634,40 грн. Всього в цьому
періоді відповідно до табелів обліку
робочого часу позивачем відпрацьовано
44 робочі дні. Одноденна заробітна плата
складає 446,24 грн. (19 634,40 грн. : 44 р/дн.). За
період часу вимушеного прогулу з 01.01.2014
року до 26.05.2014 року включно 98 робочих
днів з розрахунку п'ятиденного
робочого тижня, який встановлений в
міському клінічному пологовому
будинку № 1. Таким чином, розмір
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу складає 43 731,52 грн. (446,24 грн. х 44
р/дн.). В період з 24.12.2013 року по 22.04.2014
року позивач перебував на
амбулаторному та стаціонарному
лікуванні. При цьому позивач вчасно
надав комунальній медичній установі
«Міський клінічний пологовий будинок
№1» листки про тимчасову
непрацездатність, проте до цього часу
йому вони не оплачені, тобто позивач
не отримав грошові кошти за період
перебування на лікуванні. Зазначені
обставини в судовому засіданні не
заперечувала і представник
комунальної медичної установи
«Міський клінічний пологовий будинок
№1», вказавши, що заробітна плата
позивачу нараховувалась саме КМУ
"Міський клінічний пологовий будинок №
1".

На підставі викладеного, суд вважає за
необхідне стягнути з комунальної
медичної установи «Міський клінічний
пологовий будинок №1» на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу, що станом на 26.05.2014
року складає 43 731 грн. 52 коп.

Керуючись ст.ст. 21 ч.3; 9; 39-1; 235 ч.2 КЗпП
України; ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Чернівецької
міської ради, Міської комунальної
медичної установи «Міський
клінічний пологовий будинок №1» про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати
розпорядження секретаря Чернівецької
міської ради від 24 грудня 2013 року № 903-к.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на
посаді головного лікаря комунальної
медичної установи « Міський клінічний
пологовий будинок № 1» з 31 грудня 2013
року.

Стягнути з комунальної медичної
установи « Міський клінічний пологовий
будинок № 1» на користь ОСОБА_1
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу, що станом на 26.05.2014
року складає 43 731 ( сорок три тисячі
сімсот тридцять одну) гривню 52 (
п'ятдесят дві) копійки.

Стягнути з Чернівецької міської
ради на користь ОСОБА_1 витрати на
правову допомогу в сумі 2 500 ( двох
тисяч п'ятсот ) гривень.

Стягнути з Чернівецької міської
ради на користь держави судовий збір в
сумі 680 ( шістсот вісімдесят )
гривень 91 ( дев'яносто одної ) копійки.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги. Апеляційна
скарга на рішення суду може бути подана
до апеляційного суду Чернівецької
області через Шевченківський районний
суд м. Чернівці протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Чебан В.М.