справа № 179/1581/13-ц
провадження № 2/179/37/14
МАГДАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
_____________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 р.
Магдалинівський
районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Новік Д.І.

при секретарі - Кривошлик І.Ю.

за участю: позивача за первісним
позовом - ОСОБА_1

відповідача за первісним
позовом - ОСОБА_2

представника відповідача за
первісним позовом - адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.
Магдалинівка Дніпропетровської
області цивільну справу за первісною
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
оспорювання батьківства та виключення
запису як батька з актового запису про
народження дитини, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2013 року позивачка ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до
відповідача про стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини в
твердій грошовій сумі, у якому
посилається на те, що з 2002 року вона
перебувала з відповідачем у фактичних
шлюбних відносинах по 2005 рік, від яких у
них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який після припинення фактичних
шлюбних відносин з відповідачем,
проживає разом з нею та знаходиться на
повному її утриманні та оскільки
відповідач, який записаний батьком
дитини не надає матеріальної допомоги
на її утримання в добровільному
порядку, хоча є працездатним та інших
осіб на його утримані не має, тому для
захисту прав неповнолітньої дитини
вона вимушена звернутись до суду з
позовом про стягнення з відповідача
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини в примусовому порядку у твердій
грошовій сумі в розмірі 400 гривень
щомісячно.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся 29 серпня
2013 року до суду із зустрічною позовною
заявою до відповідачки про оспорювання
батьківства та виключення запису як
батька з актового запису про
народження дитини, в якому посилається
на те, що у серпні 2013 року йому надійшла
позовна заява та ухвала
Магдалинівського районного суду про
відкриття провадження по справі про
стягнення з нього аліментів. З
документів він дізнався, що він
записаний батьком дитини ОСОБА_4. Він
співмешкав з відповідачкою на протязі
деякого часу, але життя з нею не
склалося із-за зловживання спиртним з
боку відповідачки, зрадами йому з
іншими чоловіками, в зв'язку з чим вони
розійшлися. Після цього він особистих
стосунків з відповідачкою не
підтримував. У 2003 роді у відповідачки
народився син коли вони вже не
проживали разом. Він знав, що сина
відповідачка назвала ОСОБА_4, як його
прізвище та хто записаний батьком у
свідоцтві про народження він не знав.
Відповідачка йому говорила, що дитину
народила для себе і що це не він батько
дитини і до нього ніяких претензій не
має. При реєстрації дитини він не був
присутній, заяву про згоду на те, щоб
його записали батьком дитини він не
подавав, що є порушенням правил
реєстрації народження дитини, так як
він не був одружений з відповідачкою.
На день реєстрації дитини він не знав
про запис її походження від нього.
Беручи до уваги зазначені обставини,
вважає, що актовий запис про народження
дитини, в якому його записано батьком
ОСОБА_4, не відповідає дійсності. Це і
примусило його оспорювати батьківство,
тому просить суд виключити з актового
запису №17 від 14 серпня 2003 року,
зробленого виконкомом Бузівської
сільської ради Магдалинівського
району Дніпропетровської області його
батьківство щодо дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 30
серпня 2013 року вказані позови об'єднані
в одне провадження та призначені для
спільного розгляду.

В судове засідання позивачка за
первісним позовом з'явилась, свої
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, заперечувала щодо задоволення
зустрічного позову, посилаючись на те,
що саме відповідач є батьком дитини і
тому він повинен сплачувати аліменти
на її утримання. Також, пояснила, що
після народження дитини відповідач
зловживав спиртними напоями тривалий
час, однак особисто він здійснював
реєстрацію дитини, так як вона весь час
перебувала поряд з новонародженою та
чи писала вона відповідну заяву для
реєстрації дитини не пам'ятає, так як
пройшов значний час. Крім того,
наскільки вона пам'ятає, що саме з 2002
року і на час зачаття дитини вона з
відповідачем перебувала у фактичних
шлюбних відносинах, при цьому інших
інтимних стосунків з іншими
чоловіками, під час перебування її з
відповідачем, вона не мала.

Відповідач за первісним позовом та
його представник - адвокат ОСОБА_3, який
діє на підставі угоди про
представництво клієнта адвокатом від 24
вересня 2013 року (а.с. 19, 20) в судове
засідання з'явились, заперечували
проти первісних позовних вимог та
просили в їх задоволені відмовити, при
цьому просили задовольнити зустрічні
позовні вимоги посилаючись на
обставини вказані в зустрічному
позові. ОСОБА_2 не заперечував, що вони
почали разом не проживати з
відповідачкою перед народження нею
ОСОБА_4 Також, надали заву до суду про
застосування строку позовної давності
до вимог позивачки про стягнення
аліментів, посилаючись на те, що у
провадженні суду знаходиться позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів. В ході розгляду справи
позивач вказала, що з народження дитини
відповідач матеріально їй не допомагав
матеріально, на протязі останніх шести
років вона проживає в шлюбі з другим
чоловіком і за цей час відповідач
жодного разу не надав матеріальної
допомоги на утримання дитини. Таким
чином, позовні вимоги заявлені
позивачем 13 серпня 2013 року, тобто
позивач пропустила строк давності
подачі заяви до суду, встановлені ст.ст.
257, 258 ЦК України, тому відповідно до
ст.ст. 261, 267 ЦК України просять
застосувати до позовних вимог позивача
ОСОБА_1 про стягнення аліментів строк
позовної давності. Крім того,
відповідач пояснив, що дійсно станом на
час реєстрацію ОСОБА_4 він зловживав
спиртними напоями та всіх обставин
того часу не пам'ятає, а також не
пам'ятає чи був він присутнім під час
реєстрації ОСОБА_4 та чи писав він якісь
заяви.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що на час
ОСОБА_4, 21 червня 2013 року та по
теперішній час вона працює в
Бузівській сільській раді
Магдалинівського району
Дніпропетровської області та
проводить реєстрацію актів цивільного
стану громадян. 14 серпня 2003 року вона по
Бузівській сільській раді проводила
реєстрацію народження ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, при цьому був присутній
особисто відповідач ОСОБА_2, який писав
потрібні від нього заяви, враховуючи,
що сторони в зареєстрованому шлюбі не
перебували, а саме заяву про визнання
ним батьківства стосовно ОСОБА_4 та
видачу акту про його народження, та ним
особисто власноручно було поставлено
підписи в актах від 14 серпня 2003 року за
№ 02 та № 17 відповідно про запис про
встановлення батьківства та про
народження дитини, при цьому була також
і присутня ОСОБА_1, оскільки її
присутність є обов'язковою. Також,
свідок пояснила, що сторони на час
проведення реєстрації дитини
зловживали спиртними напоями та
можливо не зовсім пам'ятають всіх
обставин того, що відбувалось.

Суд, вислухавши сторін та представника
ОСОБА_3, свідка ОСОБА_5, вивчивши
матеріали справи та дослідивши докази
по справі, вважає, що первісні позовні
вимоги щодо стягнення аліментів
підлягають задоволенню, а зустрічні
позовні вимоги задоволенню не
підлягають за наступних підстав.

Судом встановлені такі обставини та
відповідні їм правовідносини.

На підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, при цьому
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

З 2002 року сторони - позивач за первісним
позовом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 2) та
відповідач за первісним позовом
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 11) на час
зачаття ОСОБА_4 перебували у фактичних
шлюбних відносинах, однак фактичні
шлюбні відносини не склались та
сторони стали проживати окремо.

21 червня 2003 року народився ОСОБА_4,
батьками якого відповідно до виданого
свідоцтва про його народження серії
НОМЕР_3 за актовим записом № 17 від 14
серпня 2003 року за місцем реєстрації в
вузівській сільській раді
Магдалинівського району
Дніпропетровської області (а.с. 3)
записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які на час
його народження у шлюбних відносинах
не перебували та на даний час не
перебувають.

Відповідно до довідки виконавчого
комітету Бузівської сільської ради
Магдалинівського району
Дніпропетровської області від 08 серпня
2013 року (а.с. 4) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
проживає разом з позивачкою за
первісним позовом ОСОБА_1.

Після припинення фактичних
шлюбно-сімейних відносин відповідач не
надає достатньої матеріальної
допомоги на утримання дитини в
добровільному порядку, хоча є
працездатним та інших осіб на його
утриманні не має, тому для захисту прав
неповнолітньої дитини позивачка
звернулась до суду з первісним позовом
про стягнення з відповідача аліментів
на утримання неповнолітньої дитини в
примусовому порядку у твердій грошовій
сумі в розмірі 400 гривень щомісячно (а.с.
1).

Відповідач ОСОБА_2 не погодившись з
позовом ОСОБА_1 про стягнення з нього
аліментів на утримання дитини,
звернувся до суду із зустрічним
позовом про оспорювання батьківства та
виключення запису як батька з актового
запису про народження дитини (а.с. 10).

Вказані правовідносини врегульовано
Сімейним Кодексом України та вирішення
питання про застосування строку
позовної давності Цивільним Кодексом
України.

Відповідно ст. 121 СК України права та
обов'язки матері, батька і дитини
ґрунтуються на походженні дитини від
них, засвідченому органом державної
реєстрації актів цивільного стану в
порядку, встановленому статтями 122 та 125
цього Кодексу.

Згідно до ст. ст. 125, 126 Сімейного Кодексу
України визначення походження дитини,
батьки якої не перебувають у шлюбі між
собою, визначається на підставі
документа закладу охорони здоров'я про
народження нею дитини та за заявою
матері та батька дитини. Походження
дитини від батька визначається за
заявою жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою. Така
заява може бути подана як до, так і
після народження дитини до органу
державної реєстрації актів цивільного
стану.

Копія свідоцтва про народження (а.с. 3),
вказує, що ОСОБА_4 народився 21 червня 2003
року в с. Ковпаківка Магдалинівського
району Дніпропетровської області, і
батьками записані сторони ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, про що зроблено відповідний
актовий запис від 14 серпня 2003 року за №
17.

В серпні 2013 року позивачу за зустрічним
позовом ОСОБА_2 в ході розгляду справи
за первісним позовом ОСОБА_1 до нього
про стягнення аліментів стало відомо,
що він записаний батьком
неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та оскільки з 2003 року між ним та ОСОБА_1
були припиненні фактичні шлюбні
відносини, вважає, що безпідставно
записаний як батько в актовому записі
про його народження та просить суд
винести рішення про виключення його як
батька з актового запису про
народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виник спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях. Також враховується
диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про
належність та допустимість доказів.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню, а також
обставини, визнані судом
загальновідомими, не потребують
доказуванню.

Судом в судовому засіданні відповідно
пояснень сторін, свідка ОСОБА_5, а також
наданих суду записів про встановлення
батьківства за № 2 від 14 серпня 2003 року
(а.с. 27) та запису акту про народження
дитини за № 17 від 14 серпня 2003 року (а.с.
28), враховуючи у них особисті підписи
ОСОБА_2, які він не оспорював,
беззаперечно встановлено факт того, що
саме ОСОБА_2 надав добровільну згоду на
визнання його батьком ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, ОСОБА_2 в судовому засідання
та його представником не заявлялось
клопотання про призначення
судової-генетичної експертизи для
встановлення чи відсутності кровного
споріднення між ОСОБА_2 та народженим 21
червня 2003 року ОСОБА_4, при цьому кожна
особа, відповідно до ст. 60 ЦПК України
повинна довести належними та
допустимими доказами ті обставини на
які вона посилається як на заперечення
щодо позовних вимог, а таким
беззаперечним доказом є висновок
судової-генетичної експертизи.

Відповідно ст. 136 Сімейного кодексу
України, особа, яка записана батьком
дитини відповідно ст.ст. 126 Сімейного
кодексу має право оспорити своє
батьківство, пред'явивши позов про
виключення запису про нього як батька з
актового запису про народження дитини,
при цьому не має права оспорювати
батьківство особа, записана батьком
дитини, якщо в момент реєстрації себе
батьком дитини вона знала, що не є її
батьком. У разі доведення відсутності
кровного споріднення між особою, яка
записана батьком, та дитиною суд
постановляє рішення про виключення
відомостей про особу як батька дитини з
актового запису про її народження.

Пункт 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» зазначає, що
предметом доказування є відсутність
кровного споріднення між особою,
записаною батьком і дитиною. У разі
доведеності цієї обставини суд
постановляє рішення про виключення
оспорених відомостей з актового запису
про народження дитини.

Таким чином, враховуючи викладене,
дослідивши приведені вище докази та
проаналізувавши наведені норми
законодавства, суд приходить до
висновку, що зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та
виключення відомостей про нього як
батька дитини з актового запису про її
народження є необґрунтованими,
безпідставними та ним недоведеними,
тому суд вважає за необхідне в їх
задоволені відмовити.

Що стосується вимоги відповідача за
первісним позовом ОСОБА_2 про
застосування строу позовної давності
до позовних вимог ОСОБА_1, то суд вважає
їх необґрунтованими та безпідставними,
виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутись до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові, при
цьому якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

Згідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України у разі
порушення цивільного права або
інтересу неповнолітньої особи позовна
давність починається від дня
досягнення нею повноліття.

Суд, приймає до уваги, що вимоги ОСОБА_1
про стягнення аліментів стосуються
захисту порушених прав
неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
тому початок строку позовної давності
в даному випадку розпочнеться з дня
досягнення ним повноліття, в зв'язку з
чим, вказані вимоги ОСОБА_2 про
застосування строку позовної давності
є необґрунтованими та безпідставними,
і тому суд вважає за необхідним в їх
задоволені відмовити.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 СК України за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

В силу ст. 182 СК України при визначенні
розміру аліментів суд враховує: стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини; стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина; інші
обставини, що мають істотне значення,
при цьому мінімальний розмір
аліментів на одну дитину не може бути
меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку, за
винятком випадків, передбачених
статтею 184 цього Кодексу.

Статтею 184 СК України передбачено, що
якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Беручи до уваги викладене, враховуючи
те, що в судовому засіданні не
знайшлось підстав для задоволення
зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про
виключення його з актового запису про
народження дитини як батька, а також
обставини вказані у ст. ст. 182, 184 СК
України, а саме враховуючи стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини; стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів, який є
працездатним, однак офіційно не працює
та не отримує регулярний дохід;
наявність у платника аліментів
відсутність інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; інші обставини, що
мають істотне значення, а також
положення ч. 2 ст. 182 СК України, суд
приходить до висновку про необхідність
задоволення позовних вимог та
стягнення з відповідача аліменти на
утримання неповнолітньої дитини у
твердій грошовій сумі в розмірі 400
гривень до досягнення дитиною
повноліття, в судовому порядку,
починаючи стягнення з 13 серпня 2013 року,
тобто з моменту звернення позивачки до
суду. Таку допомогу відповідач може
надавати, оскільки є працездатним,
інших осіб на його утриманні не має.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача необхідно стягнути в дохід
держави судовий збір в розмірі 229
гривень 40 копійок.

Згідно до ст. 367 ЦПК України рішення
суду підлягає обов'язковому негайному
виконанню в межах суми платежу за один
місяць.

Дане рішення суд ухвалює в рамках
заявлених позивачем вимог і на
підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК
України).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 122, 125, 126, 136, 180, 181, 182, 184, 191 СК
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», ст.ст. 3, 5-8, 10, 11,
57-66, 88, 208-210, 212-215, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісні позовні вимоги ОСОБА_1 -
задовольнити.

В задоволені зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2 - відмовити в повному обсязі.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
проживаючого та зареєстрованого по
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
проживаючої та зареєстрованої по
АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
твердій грошовій сумі в розмірі 400
гривень (чотириста гривень) щомісячно
до досягнення дитиною повноліття,
починаючи стягнення з 13 серпня 2013 року.

Стягнути із ОСОБА_2 судовий збір в дохід
держави в сумі 229 гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі в 10 -
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Головуючий
суддя Новік Д.І.