ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/8100/14-ц
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді
КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі
ДЕАК Ю.В.

за участю

представника позивача
Нацика І.О.;

відповідача
ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лінк-Медитал» до
ОСОБА_2 про відшкодування збитків -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лінк-Медитал» (далі
по тексту - позивач, ТОВ «Лінк-Медитал»)
звернулось до Дарницького районного
суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі
по тексту - відповідач, ОСОБА_2) про
відшкодування збитків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12
лютого 2014 року по вулиці Кловський
узвіз, 18 у м. Києві водій ОСОБА_2, керуючи
автомобілем Пежо, державний номерний
знак НОМЕР_1, здійснив зіткнення з
автомобілем Тойота, державний номерний
знак НОМЕР_2, який належить на праві
власності позивачу, під керуванням
його працівника ОСОБА_3, в результаті
було пошкоджено автомобіль Тойота, а
його власнику був нанесений
матеріальний збиток.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 21 березня 2013 року ОСОБА_2
визнано винним у вчиненні вказаного
ДТП.

Оскільки цивільно-правова
відповідальність будь-якої особи, яка
експлуатує автомобіль Пежо, державний
номерний знак НОМЕР_1, а в даному
випадку водія ОСОБА_2, була
застрахована Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Лафорт» (далі по тексту - СК «Лафорт»),
рішенням Господарського суду міста
Києва від 14 жовтня 2013 року у справі
№910/13958/13 було стягнуто з останнього на
користь позивача суму страхового
відшкодування у розмірі 7 370,28 грн.

Вказуючи на те, що рішення суду на даний
час не виконано, страхове
відшкодування не виплачено, а
завдавачем шкоди є саме відповідач,
позивач звернувся до суду з вимогою про
стягнення з останнього грошових коштів
для повного відшкодування завданої
шкоди, що дорівнює сумі не виплаченого
страхового відшкодування.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
вважав їх обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечив, просив відмовити у їх
задоволенні з підстав наявності у
нього страхового полісу, а відтак він
не є належним відповідачем у даній
справі. Крім того, зазначив, що рішенням
суду стягнуто зі страхової компанії
суму страхового відшкодування, яка не
перевищує ліміт її відповідальності.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши у судовому засіданні
пояснення представника позивача та
відповідача, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 12 лютого 2014 року
по вулиці Кловський узвіз, 18 у м. Києві
водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем Пежо,
державний номерний знак НОМЕР_1,
здійснив зіткнення з автомобілем
Тойота, державний номерний знак НОМЕР_2,
який належить на праві власності
позивачу, під керуванням його
працівника ОСОБА_3, в результаті було
пошкоджено автомобіль Тойота, а його
власнику був нанесений матеріальний
збиток.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 21 березня 2013 року ОСОБА_2
визнано винним у вчиненні вказаного
ДТП.

Відповідно до звіту №93 від 26.02.2013 року
матеріальний збиток, завданий власнику
Тойота, державний номерний знак НОМЕР_2,
в результаті пошкодження при ДТП з
урахуванням ВТВ складає 13 869,74 грн. А
згідно рахунок-фактури ТОВ «Автосаміт
ЛТД» оплата за ремонт пошкодженого
автомобіля становить 7 370,28 грн.

За змістом ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу
України (далі по тексту - ЦК України)
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
встановлено, що шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме: шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Водночас, як вбачається з матеріалів
справи, цивільно-правова
відповідальність будь-якої особи, яка
експлуатує автомобіль Пежо, державний
номерний знак НОМЕР_1, а в даному
випадку водія ОСОБА_2, була
застрахована СК «Лафорт» згідно полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АВ/6295081, яким передбачено, що
ліміт відповідальності за шкоду
заподіяну майну третіх осіб становить
50 000 грн. та встановлена франшиза у
розмірі 0,00 грн.

Частиною 3 ст. 22 ЦК України передбачено,
що збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

За змістом ч. 3 ст. 988 ЦК України
страховик зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату у строк, встановлений
договором.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України
«Про страхування» (далі по тексту - ЗУ
«Про страхування») страхова виплата це
грошова сума, яка виплачується
страховиком відповідно до умов
договору страхування при настанні
страхового випадку.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі по тексту - ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів») у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, за аналізом наведених норм
законодавства, які регулюють відносини
у сфері обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, та встановлених договором
лімітів відповідальності, відповідач
ОСОБА_2 не є відповідальною особою, адже
обов'язок по відшкодуванню шкоди за
зазначених вище умов лежить саме на
страховій компанії.

Разом з тим, у зв'язку з невиплатою СК
«Лафорт» страхового відшкодування,
рішенням Господарського суду міста
Києва від 14 жовтня 2013 року у справі
№910/13958/13 на користь позивача було
стягнуто зі страхової компанії суму
страхового відшкодування у розмірі 7
370,28 грн.

Суд не бере до уваги посилання позивача
на те, що у зв'язку з неможливістю
стягнення страхового відшкодування зі
страхової компанії відшкодування
збитків має бути здійснено завдавачем
шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» у разі
ліквідації страховика,
правонаступника якого встановлено,
договори страхування зберігають свою
силу до закінчення строку дії такого
договору. У разі ліквідації страховика
за його власним рішенням визначені
договором обов'язки цього страховика
виконує ліквідаційна комісія. У разі
ліквідації страховика за рішенням
визначених законом органів обов'язки
за договорами обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності виконує ліквідаційна
комісія. Обов'язки страховика за такими
договорами, для виконання яких у
страховика, що ліквідується,
недостатньо коштів та/або майна,
приймає на себе МТСБУ. Виконання
обов'язків у повному обсязі
гарантується коштами відповідного
централізованого страхового
резервного фонду МТСБУ на умовах,
визначених цим Законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку відносно того, що обов'язки
страховика за такими договорами, для
виконання яких у страховика, що
ліквідується, недостатньо коштів
та/або майна, обов'язок приймає на себе
МТСБУ, але не відповідач ОСОБА_2 як
винна у спричиненні шкоди майну третіх
осіб особа, а відтак підстави для
задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі викладеного та керуючись
стст. 20, 22, 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», п. 2 ст. 9 Закону України «Про
страхування», стст. 22, 979, 988 Цивільного
кодексу України, стст. 10, 60, 61, 88, 208, 209, 212,
218 Цивільного процесуального кодексу
Украйни, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ:
КАЛІУШКО Ф.А.