Справа № 164/948/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Токарська І.С. Провадження №
22-ц/773/1378/14 Категорія: 2 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Завидовської-Марчук О.Г.,
Свистун О.В.,

при секретарі Черняк О.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Гнатюка О.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Маневицької селищної ради Волинської
області про визнання недійсним рішення
Маневицької селищної ради та
зобов'язання вчинити певні дії, за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на
рішення Маневицького районного суду
Волинської області від 31 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

31 липня 2014 року рішенням Маневицького
районного суду Волинської області в
позові ОСОБА_1 відмовлено в повному
об'ємі.

Не погоджуючись із вищезгаданим
рішенням суду позивач ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій, покликаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити
повністю.

В ході розгляду справи в суді
апеляційної інстанції позивач
апеляційну скаргу із наведених у ній
мотивів підтримав, тоді як представник
відповідача просив її відхилити, з
огляду на безпідставність наведених у
ній доводів.

Заслухавши доповідь головуючого-судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції - залишенню без
змін з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що
09 липня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
було укладено договір позики, згідно
якого остання повинна була повернути
до 09 липня 2005 року позичені у ОСОБА_1
грошові кошти в сумі 25000 грн. В
забезпечення позики сторонами також
укладено договір іпотеки, предметом
якого був житловий будинок з
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_3 не
виконала зобов'язання, позивач
звернувся до суду про захист свого
права, внаслідок чого судовим рішенням,
яке набрало законної сили, за ним
визнано право власності на житловий
будинок з господарськими та побутовими
будівлями та спорудами. Відповідно до
рішення Маневицької селищної ради №
15/14 від 29.09.2004 року ОСОБА_3 було передано
у приватну власність земельну ділянку
в розмірі 0,1022 га для обслуговування
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

З метою забезпечення земельною
ділянкою для обслуговування
переданого житлового будинку у
приватну власність ОСОБА_1 звернувся в
суд із позовом до ОСОБА_3 про визнання
недійсним Державного акту на право
власності на земельну ділянку.

Після неодноразового розгляду
даного спору рішенням Любешівського
районного суду Волинської області від
11.09.2012 року, яке набрало законної сили,
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серія ЯГ № 547409,
виданий на ім'я ОСОБА_3, визнано
недійсним.

Рішенням Маневицької селищної
ради № 27/13 від 15.09.2009 року внесено зміни
в документацію із землеустрою по
видачі Державного акта на право
власності на земельну ділянку в
АДРЕСА_1 та п. 10 додатку 2 рішення
селищної ради від 29 вересня 2004 року №
15/14 «Про надання і передачу у приватну
власність земельних ділянок та
затвердження технічної документації»:
слова « 0,1022 га» замінено словами « 0,0452
га» і вирішено видати Державний акт на
право власності на цю земельну ділянку
із відповідними змінами ОСОБА_3».

27.07.2010 року Маневицькою селищною
радою з ОСОБА_1 було укладено договір
оренди земельної ділянки площею 570 кв.м.
для обслуговування індивідуального
жилого будинку з господарськими та
побутовими будівлями та спорудами, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на 49
років.

У зв'язку з цим, позивач звернувся
до Маневицької селищної ради із заявою
від 24.04.2014 року про скасування рішення
Маневицької селищної ради № 15/14 від
29.09.2004 року про передачу у приватну
власність ОСОБА_3 земельної ділянки
площею 0,1022 га та надання йому в оренду
на 49 років земельної ділянки площею 0,0452
га для обслуговування
будинковолодіння.

П. 21 рішення ради № 36/12 від 29.05.2014
року в задоволенні заяви ОСОБА_1
відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст.12 Перехідних
Положень ЗК України до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями (крім земель,
переданих у приватну власність, а
земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Статтею 26 пунктом 34 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
встановлено, що до виключної
компетенції сільських, селищних,
міських рад відноситься, в тому числі, і
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування та державних
органів приватизації щодо земельних
ділянок, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації, в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 ст. 124 ЗК України
передбачено, що передача земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними ст.122 цього
Кодексу, чи договором купівлі-продажу
права оренди земельної ділянки (у разі
продажу права оренди) шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки чи
договору купівлі-продажу земельної
ділянки. Передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється
проведенням земельних торгів, крім
випадків, встановлених частинами 2,3 ст.
134 цього Кодексу.

Як визначено ст. ст. 6, 16 Закону України
"Про оренду землі" орендарі набувають
права оренди земельної ділянки на
підставах і в порядку, передбачених
Земельним кодексом України, Цивільним
кодексом України, цим та іншими
законами України і договором оренди
землі. Укладення договору оренди
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування -
орендодавця, прийнятого у порядку,
передбаченому Земельним кодексом
України, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 2, 3 статті 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом:
визнання прав; відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Згідно з правовими позиціями,
викладеними у Постанові Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року № 7 (із змінами і доповненнями,
внесених постановою ПВСУ від 19 березня
2010 року № 2) «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» при розгляді
справ за позовами до органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування в разі незгоди з
рішеннями з питань, віднесених у галузі
земельних відносин до їх компетенції
(зокрема, про відмову в передачі
земельної ділянки у власність чи
користування, у продажі земельної
ділянки, в наданні дозволу і вимог на
розроблення проекту відведення
земельної ділянки тощо), суд за
наявності підстав для задоволення
позову визнає рішення такого органу
недійсним і зобов'язує його залежно від
характеру спору виконати певні дії,
передбачені його компетенцією (або не
вчиняти чи припинити їх), на захист
порушеного права, як цього вимагає
законодавство, або надає право
позивачеві вчинити певні дії для
усунення порушень його права. Суд
вирішує ці питання по суті, якщо це
відповідає закону (наприклад, визнає
відповідно до частини третьої статті 1
Закону України від 5 червня 2003 р. N 899-IV
"Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)"
право на земельну частку (пай), якщо
районною (міською) державною
адміністрацією безпідставно
відмовлено у видачі документа, що
посвідчує право на земельну частку
(пай); вирішує відповідно до частини
четвертої статті 7 Закону України від 19
червня 2003 р. N 973-IV "Про фермерське
господарство" питання про надання
земельної ділянки у власність або
оренду для створення фермерського
господарства, якщо відповідна районна
(міська) державна адміністрація чи
орган місцевого самоврядування
безпідставно відмовили в цьому або,
незважаючи на рішення суду, що
зобов'язує їх розглянути заяву з цього
приводу, не розглядають її за наявності
необхідних документів). В інших
випадках суд не може вирішувати
питання, віднесені до компетенції
органів виконавчої влади чи органів
місцевого самоврядування, зокрема про
передачу земельних ділянок у постійне
користування, оренду, укладення чи
поновлення договору оренди земельної
ділянки, зміну цільового призначення
землі тощо.

Таким чином, враховуючи те, що
рішення Маневицької селищної ради №
27/13 від 15.09.2009 року, яким внесено зміни в
документацію із землеустрою по видачі
Державного акта на право власності на
земельну ділянку в АДРЕСА_1 та п. 10
додатку 2 рішення селищної ради від 29
вересня 2004 року № 15/14 «Про надання і
передачу у приватну власність
земельних ділянок та затвердження
технічної документації» є чинним та
ніким не скасоване, визнання недійсним
п. 21 рішення Маневицької селищної ради
№ 36/12 від 29.05.2014 року не вплине на захист
порушених прав позивача ОСОБА_1

З огляду на встановлені обставини
та зазначені норми матеріального
права, колегія суддів приходить
висновку, що судом першої інстанції на
підставі встановлених фактів, що
підтверджуються належними та
допустимими доказами та з урахуванням
обраного позивачем способу захисту
порушеного права обґрунтовано
відмовлено в позові ОСОБА_1

Таким чином, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку про те, що вони є
безпідставними і не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
відповідача слід відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін, як таке, що ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Маневицького районного суду
Волинської області від 31 липня 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді