РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі головуючого Бар'яка А.С.,

за участі секретаря Сивенюк
О.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засідання в залі судових засідань № 3
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6
про усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом вселення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про
усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом вселення, зазначивши,
що являється з відповідачем
співвласниками нерухомого майна, а
саме: трикімнатної квартири АДРЕСА_1,
однак відповідач не дає ключі від
вхідних дверей та не допускає позивача
користуватись даним майном, в силу чого
позивач змушений звернутись до суду та
просить зобов'язати відповідача
усунути перешкоди ОСОБА_4 шляхом
вселення її в квартиру АДРЕСА_1.

Представник позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, обґрунтувавши їх
обставинами, викладеними в позовній
заяві, додатково зазначивши, що при
спілкуванні з відповідачем по
телефонну, ОСОБА_5 заперечувала проти
надання ключів від вхідних дверей. З
метою вирішення даних обставин
зверталась до правоохоронних органів.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні зазначила, що
проживає в відповідній квартирі з 2010
року по проханню відповідача з метою
догляду за даним майном. Ключі в
позивача були, однак вона їх втратила.
Позивач та відповідач перебувають в
неприязних стосунках з приводу поділу
спадкового майна. Пояснила, що більша
частина квартири належить відповідачу,
а тому позивач не може проживати в
меншій частині квартири, що буде
становити пів кімнати. Підтвердила
обставини приходу працівника міліції -
дільничного, який повідомив, що ОСОБА_4
зверталась з підстав вселення в
квартиру.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні зазначила, що
позовні вимоги не доведені, доказів
вчинення перешкод в користуванні
відповідним майном - немає. Вважає, що
позивач не має наміру всилятись в дану
квартиру, оскільки є громадянином
Італії, має сім'ю, має інше житло в
Італії, а тому вважає, що підстав для
вселення позивача в дане майно - немає.

Дослідивши матеріали справи,
взявши до уваги позицію сторін, суд
визначив, встановив та дослідив
наступні докази, обставини та
відповідні правовідносини:

Зміст свідоцтва про право на
спадщину за законом від 20.01.2014 року,
посвідченого державним нотаріусом
Першої вінницької державної
нотаріальної контори Дишкант М.В.,
зазначає, що спадкоємцями майна гр.
ОСОБА_9, яке складається з 1/2 частки
квартири під АДРЕСА_1, є: ОСОБА_6, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, яким належить по 1/4 частці
спадкового майна. Свідоцтво про право
на спадщину за законом на 1/4 частку від
1/2 частки квартири видано ОСОБА_4 (а.с. 6).

Згідно дублікату Свідоцтва про право
власності на житло від 28.07.2005 року,
виданого Виконкомом Вінницької
міської ради на підставі рішення
виконкому міської ради № 1574 від 28.07.2005
року, зазначено, що квартира, яка
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, дійсно
належить на праві приватної, спільної
(сумісної або часткової) власності гр.
ОСОБА_9 та ОСОБА_5 по 1/2 частці (а. с. 7).

Згідно Витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності № 16394534 від
20.01.2014 року, виданого державним
нотаріусом Першої вінницької
державної нотаріальної контори
Дишкант М.В., право приватної, спільної
часткової власності, згідно свідоцтва
про право на спадщину № 2-120 від 20.01.2014
року на 1/8 квартири, що розташована в
АДРЕСА_1 - зареєстровано за ОСОБА_4. (а.с.
8).

Технічний паспорт на квартиру
АДРЕСА_1, зазначає, що дана квартира є
трикімнатна, житлова площа складає 47,0
кв.м., загальна - 61,5 кв.м. (а.с. 9-10).

Таким чином судом встановлено, що
трикімнатна квартира АДРЕСА_1, житловою
площею 47,0 кв.м., загальною площею 61,5
кв.м., належить на праві спільної
часткової власності ОСОБА_6, ОСОБА_5,
ОСОБА_4, остання є власником 1/8 частки
даного майна, при цьому сторонами в
судовому засіданні не заперечувались
та визнавались обставини наявності
перешкод у ОСОБА_4 щодо користування
відповідним нерухомим майном, що
проявляється у відсутності ключів від
вхідних дверей.

Суд вважає, що позиція представника
відповідача ОСОБА_3 щодо відсутності
доказів вчинення перешкод позивачу в
користуванні відповідним майном і як
наслідок не доведення позовних вимог -
є помилковою, оскільки наявність
обставин неприязних стосунків між
сторонами та наявність обставин
відсутності ключів від вхідних дверей,
що визнавалось представником
відповідача ОСОБА_2, в силу своїх
особливостей неможливо зафіксувати
належними та допустимими доказами,
однак встановивши наявність таких
обставин в судовому засіданні,
оцінивши їх у сукупності із
обставинами з'ясування причин
неможливості вселення позивача
працівниками правоохоронних органів,
суд приходить до висновку, що дані
обставини - є об'єктивним свідченням
наявності в позивача, який є
співвласником майна, перешкод в
користуванні відповідним майном.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Зміст ч.1 ст. 317 ЦК України зазначає, що
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Норма ст. 319 ЦК України прописує, що
власник володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь - які дії,
які не суперечать закону. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Частина 1 ст. 355 ЦК України
зазначає - майно, що є у власності двох
або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві спільної
власності (спільне майно).

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Отже, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, будучи
співвласниками квартири АДРЕСА_1, мають
рівні права щодо такого майна та
забезпечуються рівними умовами
здійснення своїх прав, в тому числі
щодо права спільного володіння та
користування відповідним майном,
незалежно від волі інших осіб, при
цьому суду не надано жодного доказу
наявності підстав, передбачених
законом, щодо позбавлення чи обмеження
їх прав власності.

Відповідно до ст. 9 Житлового
кодексу України ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Стаття 155 Житлового кодексу
України прописує, що жилі будинки
(квартири), що є у приватній власності
громадян, не може бути в них вилучено,
власника не може бути позбавлено права
користування жилим будинком
(квартирою), крім випадків,
установлених законодавством Союзу РСР
і Української РСР.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

За даних обставин, враховуючи, що
позивач має достатньо правових підстав
для користування квартирою АДРЕСА_1,
оскільки є співвласником такого майна,
беручи до уваги встановлені в судовому
засіданні обставини, які не
заперечувались та визнавались
сторонами щодо неможливості доступу
позивача до належного йому майна в силу
відсутності ключів від вхідних дверей
та наявності неприязних стосунків між
сторонами, на які кожна людина реагує
індивідуально, а тому при наявності
перешкод у здійсненні позивачем свого
права власності, складовою якого є
права користування майном - він має
право вимагати усунення таких перешкод
та звернутись із позовом про визнання
його права користування, що є однією із
складових права власності, в
результаті чого обраний позивачем
спосіб захисту порушеного права як
співвласника житлового приміщення, а
саме: вселення, відповідає змісту
порушеного права власності позивача
щодо користування таким майном, в силу
чого суд вважає, що позовні вимоги є
обгрунтованими та підлягають до
задоволення, при цьому суд звертає
увагу представників відповідача, що
наявність у позивача іншого житла, сімї
та громадянства іншої держави - не є
перешкодою в реалізації позивачем
свого права власності відносно
нерухомого майна на території України
у спосіб, передбачений чинним
законодавством України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 316, 317, 319, 321, 355, 356, 391 ЦК України,
ст.ст. 9, 155 ЖК України ст.ст. 61,88, 212, 215 ЦПК
України , суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_5 усунути перешкоди в
користуванні ОСОБА_4 квартирою АДРЕСА_1

Вселити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
квартиру АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя