ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року Ірпінський міський
суд Київської області у складі:

головуючого
судді Линника В.Я,

при секретарі
Магльона О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Ірпінського
міського суду справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
забезпечувального платежу за
попереднім договором, процентів за
користування коштами, 3% річних,
неустойки та збитків, -

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської
області надійшов зазначений вище
позов, який з урахуванням збільшень
позовних вимог, позивачі мотивують тим,
що між ними та ОСОБА_3 01.06.2011 р. було
укладено попередній договір
купівлі-продажу об'єкту нерухомості
житлового призначення, згідно умов
якого сторони зобов'язувалися до 31.10.2011
р. укласти основний договір - договір
купівлі-продажу двокімнатної квартири
у будинку, який будується продавцем за
адресою: АДРЕСА_1. Вартість квартири на
момент укладення попереднього
договору становила 374 660,50 грн., що
еквівалентно 47 000 доларам США.

Однак, впродовж зазначеного строку
основний договір укладено не було.

Вказують, що ними на користь
відповідача було сплачено
забезпечувальний платіж за попереднім
договором, який дорівнює повній
вартості об'єкту, що передбачалося
придбати, тобто 374 660,50 грн., зокрема, до
укладення попереднього договору - 231
173,50 грн., а потім 25.06.2011 р. - 143 514,00 грн.

Враховуючи, що підстава, на якій
відповідач отримала їх кошти відпала,
вона, починаючи з 01.12.2011 р., зобов'язана
була повернути їх.

Оскільки 47 000 доларів США еквівалентні
616 198,20 грн., саме така сума підлягає
стягненню з відповідача.

Вважають, що окрім основної суми боргу
відповідач повинна сплатити їм
проценти за користування їх коштами (ч.2
ст. 1214, ст. 536 ЦК України); 3 % річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання (ст. 625 ЦК України);
неустойку у розмірі 0,2% (п. 4.3
Попереднього договору); і збитки,
завдані їм невиконанням Відповідачем
своїх зобов'язань за Попереднім
договором (п. 4.3 Попереднього договору).

Зазначають, що завдані їм збитки
полягають у тому, що у зв'язку з
неотриманням квартири вимушені
винаймати для проживання квартиру,
оскільки іншого жилого приміщення у
даній місцевості не мають.

Також до реальних збитків слід
віднести їх витрати на сплату
процентів за кредитом, починаючи з
01.12.2011 р.

Вважають, що всі зазначені вище кошти
необхідно стягнути солідарно з
відповідачів, які є подружжям, оскільки
отримані ними кошти були отримані в
інтересах сім'ї.

Просять суд стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
солідарно на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
рівних частинах 957 868,77 грн., у тому
числі: 616 198,20 грн. - забезпечувальний
платіж за попереднім договором, 127 525,56
грн. - проценти за користування їх
коштами без встановлених законом
підстав, 47 755,34 грн. - 3 % річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання, 45 709,57 грн. - індекс
інфляції, 1 232,39 грн. - неустойку за
невиконання попереднього договору, 119
447,71грн. -збитки, завдані їм у результаті
невиконання Відповідачем 1 своїх
зобов'язань за попереднім договором.

В судовому засіданні позивачі позов
підтримали, підтвердили обставини,
наведені в позовній заяві, просили
задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання відповідачі не
з'явились, їх представник в судовому
засіданні позов визнала частково, не
заперечувала проти стягнення з
відповідачки ОСОБА_3 грошових коштів,
сплачених позивачами на виконання
попереднього договору як
забезпечувальний платіж в розмірі 374
660,50 грн. та виключної неустойки в
розмірі 749,32 грн.

Вимога позивачів стягнути кошти з
урахуванням курсу долара США є
безпідставна, оскільки оплата за
попереднім договором відбувалась у
національній валюті.

Заперечувала проти стягнення 3% річних,
інфляції та збитків, тому що попереднім
договором передбачено сплату
відповідачкою лише виключної
неустойки.

Крім того, зазначала, що безпідставними
є вимоги про стягнення процентів за
користування коштами на підставі ст. 1048
ЦК України, так як між сторонами не
укладався договір позики.

Вважала, що відсутні будь-які правові
підстави для задоволення вимог про
стягнення боргу з відповідача ОСОБА_4

Суд, заслухавши доводи та заперечення
сторін, дослідивши докази по справі,
дійшов висновку, що позов підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Так, судом встановлено, що позивачі
уклали з відповідачкою ОСОБА_3
попередній договір від 01.06.2011 р. (а.с. 7-8),
який було посвідчено приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5

Відповідно до пп. 1.1-1.3 цього договору
сторони домовилися у строк не пізніше
31.10.2011 р. укласти основний договір
купівлі-продажу частини будинку з двох
кімнат на другому поверсі площею 74,34
кв.м в будинку АДРЕСА_1 за 374 660,50 грн., що
еквівалентно 47 000 доларам США, який
будується на земельній ділянці
відповідачки.

Згідно п. 3.3 попереднього договору на
підтвердження намірів про наступне
укладання договору купівлі-продажу
квартири позивачі сплатили
відповідачці до підписання
попереднього договору грошові кошти у
сумі 231 173,50 грн., що еквівалентно 29 000
доларам США.

В подальшому на виконання вимог п. 3.3.2
попереднього договору позивачі
додатково сплатили відповідачці
забезпечувальний платіж в розмірі 143
514,00 грн., що становить 18 000 доларів США і
підтверджується Заявою ОСОБА_3 від
25.06.2011 р. (а.с. 11).

Судом також встановлено, що у
визначений попереднім договором строк
(до 31.10.2011 р.) основний договір
купівлі-продажу укладено не було через
те, що відповідачкою не було введено в
експлуатацію будинок АДРЕСА_1.

Згідно з п. 4.3 попереднього договору у
разі невиконання продавцем з власної
вини взятих на себе зобов'язань
(відмова від укладання основного
договору або розірвання цього договору
за її ініціативою), вона зобов'язана
повернути покупцям суму, що була ними
фактично сплачена покупцями продавцю,
а також додатково сплатити їм виключну
неустойку в розмірі 0,2 % (враховуючи
індекс інфляції та штрафи) протягом 30
календарних днів з моменту за умовами
цього договору відповідні зобов'язання
продавця мали бути виконані.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання
(ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Крім того, згідно з ч. 1, 2 ст. 533 ЦК
України грошове зобов'язання має бути
виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Виходячи із встановлених обставин і
наведених норм закону, суд дійшов
висновку, що відповідач порушив взяті
на себе зобов'язання щодо укладення з
позивачами до 31.10.2011р. договору
купівлі-продажу частини будинку,
зазначеної у попередньому договорі від
01.06.2011 р., тому вона зобов'язана була
повернути позивачам грошові кошти, які
були ними передані за попереднім
договором, до 01.12.2011 р.

Оскільки такі кошти не були повернуті у
вказаний строк, суд стягує з
відповідачки на користь позивачів
грошові кошти, які були ними передані
за попереднім договором, в розмірі 616
198,20 грн., що еквівалентно 47 000 доларам
США, виходячи із офіційного курсу
гривні до долара США, встановленого НБУ
станом на 13.08.2014 р. (1 311,06 грн. за 100
доларів США).

Крім того, підлягає стягненню з
відповідачки виключна неустойка,
передбачена п. 4.3 попереднього
договору, в розмірі 0,2 % від сплаченої
позивачами суми, що становить 1 232,39 грн.

Згідно правової позиції, висловленої
Верховним судом України у Постанові
від 18.09.2013 р. по справі № 6-90цс13 (а.с. 132-134),
умова попереднього договору про
необхідність повернення авансу в разі
неукладення основного договору є
грошовим зобов'язанням, у разі
невиконання якого застосовується
положення ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
підлягає задоволенню позовна вимога в
частині стягнення з відповідачки на
користь позивачів 3% річних від
простроченої суми за невиконання
зобов'язання щодо повернення грошових
коштів, отриманих нею за попереднім
договором. Тому суд стягує з
відповідачки на користь позивачів 3%
річних від простроченої суми за період
з 01.12.2011 р. по 30.07.2014 р. в розмірі 47 755,34
грн.

При цьому, суд відмовляє у стягненні з
відповідачки суми знецінення коштів у
зв'язку із інфляцією у зв'язку з тим, що,
по-перше, п. 4.3 попереднього договору
передбачено, що відповідальність
продавця обмежується неустойкою,
враховуючи індекс інфляції. По-друге,
суд стягує з відповідачки
заборгованість за попереднім
договором з урахуванням курсу долара
США, що саме по собі враховує інфляцію.

Суд також відмовляє у стягненні з
відповідачки процентів за
користування коштами, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у
разі безпідставного одержання чи
збереження грошей нараховуються
проценти за користування ними (стаття
536 цього Кодексу).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Однак, ні попереднім договором,
укладеним між сторонами, ні законом або
іншим актом цивільного законодавства
не встановлено розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Суд вважає безпідставним посилання
позивачів при цьому на ст. 1048 ЦК
України, оскільки дана норма
врегульовує правовідносини позики, але
такий договір сторонами не укладався.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

На виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, однак, позивачами в
порушення даних норм не було надано
суду доказів того, що у зв'язку із
неповерненням відповідачкою коштів їм
було завдано збитків.

Є безпідставним посилання позивачів на
договір оренди житла від 15.01.2010 р. (а.с.
43-46), оскільки згідно п. 4.1 цього
договору строк його дії закінчився
20.07.2010 р., тобто до укладання
попереднього договору.

Суд також не звертає уваги посилання
позивачів на кредитні договори (а.с.
19-42), тому що їх укладання ОСОБА_2 не
пов'язано із неповерненням позивачкою
коштів. Як вбачається із вказаних
договорів і пояснень позивачів в
судовому засіданні такі договори
укладались у зв'язку із
підприємницькою діяльністю позивача, в
тому числі на придбання автобусів.

Суд відмовляє в позові до ОСОБА_4,
оскільки у нього відсутні будь-які
зобов'язання перед позивачами.

Також судом не приймаються до уваги
заперечення представника відповідачів
стосовно неможливості стягнення
коштів з урахуванням грошового
еквівалента іноземній валюті та 3%
річних, оскільки вони суперечать
встановленим обставинам та зазначеним
вище нормам закону.

У зв'язку із частковим задоволенням
позову суд стягує з відповідачки на
користь позивачів судові витрати по
справі пропорційно задоволеним
вимогам.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 22, 526, 533, 536, 546, 549, 625, 635, 1214, 1248 ЦК
України, ст.ст. 10, 15, 30, 60, 62, 209, 215 ЦПК
України суд, -

в и р і ш и в:

Задовольнити позов частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 в рівних частках 665 185,93 грн.
(Шістсот шістдесят п'ять тисяч сто
вісімдесят п'ять гривень 93 коп), а також
судові витрати по справі в розмірі 2 537,50
грн. (Дві тисячі п'ятсот тридцять сім
гривень 50 коп.).

В решті позову відмовити.

Рішення в повному обсязі буде
виготовлено до 14.09.2014 року.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Ірпінський міський суд шляхом
подання апеляційної скарги на протязі
10 днів з дня проголошення рішення, а
особами, які були відсутні під час
проголошення рішення, - з дня отримання
його копії.

Суддя: В. Я. Линник