Справа № 544/1558/14-ц
пров. №2/544/471/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року
м.
Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської
області

у складі головуючого - судді Сайко О.О.,

за участі секретаря - Ралець О.С.

представника позивача - ОСОБА_1
(фізичної особи), представника
відповідача - Кудрявцева О.О.
(представника державної установи),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду на вул. Леніна, 41
справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_3 до Пирятинської міської
Полтавської області про визнання права
власності на нерухоме майно,

у с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 у липні 2014
року звернувся до суду в інтересах
ОСОБА_3 до Пирятинської міської
Полтавської області про визнання права
власності на нерухоме майно -
двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 86,2 кв. м.

До початку розгляду справу по суті
представник позивача уточнив позовні
вимоги та просив визнати за
позивачкою ОСОБА_3 право власності на
однокімнатну квартиру, загальною
площею 23, 1 кв. м., житловою площею 23, 1 кв.
м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги представник позивача
ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 є
власником квартири, що розташована за
адресою: АДРЕСА_2

У АДРЕСА_2 ОСОБА_3 стала фактично
проживати ще з 1997 року, коли почала
проживати однією сім'єю із ОСОБА_4 та
його батьками: ОСОБА_5 та ОСОБА_6. А вже
після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_3 викупила
квартиру АДРЕСА_2 у ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
брата ОСОБА_4 - ОСОБА_7.

Житловий будинок, у якому розташована
квартира АДРЕСА_2 раніше перебував на
балансі Відкритого акціонерного
товариства «Пирятинська меблева
фабрика».

01.09.2009 діяльність ВАТ «Пирятинська
меблева фабрика» була припинена шляхом
ліквідації.

У вищевказаному житловому будинку, в
якому розташована квартира АДРЕСА_2,
знаходиться також квартира АДРЕСА_1.
Після того, як ОСОБА_3 стала проживати у
АДРЕСА_2, вона виявила, що в квартирі
АДРЕСА_1 ніхто не проживає і нею ніхто
не користується. За таких обставин,
ОСОБА_3 розпочала користуватися
(володіти) квартирою АДРЕСА_1.

Тобто, з 1997 року і по даний час ОСОБА_3
відкрито, безперервно володіє
квартирою АДРЕСА_1, підтримує квартиру
у належному стані, проводить в ній
поточний та навіть капітальний
ремонти. Починаючи з 1997 року і до цього
часу ніхто жодних претензій, щодо
володіння ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1 не
пред'являв.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 підтримав позовні
вимоги та пояснив, що позивачка понад 10
років добросовісно, відкрито та
безперервно користується спірною
квартирою, право власності на яку ні за
ким не зареєстровано. Просив визнати за
ОСОБА_3 право власності на однокімнатну
квартиру, загальною площею 23, 1 кв. м.,
житловою площею 23, 1 кв. м., що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, за
набувальною давністю

Представник відповідача Пирятинської
міської ради Полтавської області
Кудрявцев О.О. у судовому засіданні з
позовними вимогами ОСОБА_3 погодився,
не заперечував проти їх задоволення.

Судом встановлено:

З 1997 року ОСОБА_3 фактично проживала
однією сім'єю із ОСОБА_4 та його
батьками: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у АДРЕСА_2,
що знаходиться по АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер (а.с.8).

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 12.07.2010 ОСОБА_3 придбала у власність
квартиру АДРЕСА_2, що знаходиться по
АДРЕСА_2 (а.с.6).

Житловий будинок, у якому розташована
квартира АДРЕСА_2 раніше перебував на
балансі Відкритого акціонерного
товариства «Пирятинська меблева
фабрика». 01.09.2009 діяльність ВАТ
«Пирятинська меблева фабрика» була
припинена шляхом ліквідації (а.с.9-10).
Правонаступника вказаної юридичної
особи немає.

У результаті ліквідації вказаного
підприємства будинок залишився без
балансоутримувача. Відповідно до
довідки КП «Лубенське міжрайонне бюро
технічної інвентаризації» станом на
29.12.2012 право власності на квартиру
АДРЕСА_1 в КП «Лубенське МБТІ» ні за ким
не було зареєстроване (а.с.17).

Згідно з інформаційною довідкою
Реєстраційної служби Пирятинського
районного управління юстиції, у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно та Реєстрі прав
власності на нерухоме майно відомості
про власника квартири АДРЕСА_1 -
відсутні (а.с.35-36).

З 1997 року - часу проживання позивачки в
квартирі АДРЕСА_2, ОСОБА_3 також
добросовісно розпочала користуватися
квартирою АДРЕСА_1 вказаного будинку
та по даний час продовжує відкрито,
безперервно володіти квартирою та
підтримувати її у належному стані,
проводити в ній поточний та
капітальний ремонти, про що свідчать
досліджені в ході судового розгляду
товарні чеки та накладні на придбання
будівельних матеріалів (а.с.11-14).

Викладене у судовому засіданні також
підтвердили свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9,
які пояснили, що є мешканцями будинку
АДРЕСА_1. До 70-х років минулого століття
у квартирі АДРЕСА_1 цього будинку
проживала самотня жінка, а після її
смерті у квартирі ніхто не проживав,
вона була у занедбаному стані. З 1997
року позивачка вивезла сміття з
квартири та почала проводити ремонт в
ній та користується квартирою до цього
часу. Квартира раніше належала
Пирятинській меблевій фабриці, а після
припинення діяльності підприємства
ніхто на неї не претендував і на даний
час не претендує.

Як передбачено в ст. 344 Цивільного
кодексу України (далі ЦК України) особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років, набуває право
власності на це майно.

Згідно з п.8 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК
України про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.174 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
ЦПК України) у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову при
умові, що визнання відповідачем позову
не суперечить закону, не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб.

Позивачка добросовісно та відкрито
володіє спірною квартирою - з 1997 року
до 01 січня 2004 року, тобто більше 3 років
до набрання чинності ЦК України, та
більше 9 років, з 01 січня 2004 до серпня
2014 року, після набрання чинності ЦК
України, тобто всього більше 10 років.

Заслухавши пояснення сторін та
допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що оскільки позивачка
фактично та безперервно володіє
квартирою з 1997 року, добросовісно нею
заволоділа, вказана квартира може
бути об'єктом набувальної давності,
інших осіб, які претендують на це майно
судом не встановлено, інакше як у
судовому порядку визнати її право
власності на нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1 неможливо, визнання
відповідачем позову не суперечить
закону, не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, тому позов
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.10,ст.ст. 212,215 ЦПК України,
на підставі ст. 344 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, народження
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ідентифікаційний
номер: НОМЕР_1, зареєстрованої та
мешканки АДРЕСА_2 , право власності за
набувальною давністю на однокімнатну
квартиру, загальною площею 23,1 кв. м.,
житловою площею 23,1 кв. м., що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Пирятинський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набуває законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя -
О.О.Сайко