АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
18 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів:
Нежури В.А., Саліхова В.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського
районного суду м. Києва від 23 травня 2014
року про забезпечення позову у справі
за позовом ОСОБА_3 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельно-інвестиційна компанія
«Інтербудінвест», Української
науково-реставраційної
проектно-будівельно-виробничої
корпорації «Укрреставрація»,
Приватного акціонерного товариства
«Міжнародна інвестиційна компанія
«Інтервестсервіс», Приватного
акціонерного товариства «Трест
«Київміськбуд-3», третя особа:
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві, про
визнання право власності на квартиру,
В травні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом про визнання за нею
права власності на новостворене
нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.
Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 23 травня 2014 року задоволено
заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову.
Накладено арешт на квартиру
Не погодившись із такою ухвалою
суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на неправильне застосування судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права, просив
скасувати ухвалу суду першої
інстанціїта постановити нову, якою
відмовити у задоволенні заяви про
забезпечення позову.Зазначає, що
задовольняючи заяву позивача про
забезпечення позову, суд першої
інстанції в порушення вимог ст.ст.151,152
ЦПК України не з'ясував в чому саме
полягає загроза не виконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову.
Крім того суд не звернув увагу, що
ОСОБА_2 не є відповідачем у справі, а
отже накладення арешту на майно, яке
належить йому на праві власності,
порушує вимоги ч.1 ст.152 ЦПК України.

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/10887/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Тітов М.Ю.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Невідома Т.О.В
судовому засіданні ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з
наведених підстав.

ОСОБА_3, її представник ОСОБА_6, ОСОБА_7 в
інтересах Приватного акціонерного
товариства «Трест «Київміськбуд-3»
заперечували проти апеляційної скарги,
вважали, що ухвала суду є законною та
обгрунтованою.

Представники ТОВ
«Будівельно-інвестиційна компанія
«Інтербудінвест», Української
спеціалізованої
науково-реставраційної
проектно-будівельно-виробничої
корпорації «Укрреставрація», ПрАТ
«Міжнародна інвестиційна компанія
«Інтервестсервіс», в судове засідання
не з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, у
зв'язку з чим колегія суддів вважала за
можливе розглядати справу у їх
відсутності відповідно до вимог ч.2
ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явились в суд
апеляційної інстанції, з'ясувавши
обставини справи та оговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваної ухвали, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню

Суд першої інстанції задовольняючи
заяву про забезпечення позову, виходив
з положень ст. ст. 151-153 ЦПК України,
оскільки невжиття заходів щодо
забезпечення позову може зробити
неможливим чи ускладнити виконання
рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Частинами першою та третьою статті 151
ЦПК України передбачено, що суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити, передбачені цим Кодексом,
заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України
допускається забезпечення позову
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб.

Відповідно до роз'яснень Верховного
Суду України, які викладені в п. 4
Постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року
№ 9, розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Вирішуючи питання
про забезпечення позову суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а
й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Підставою забезпечення позову є
обґрунтоване припущення заявника, що
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для забезпечення
позову ОСОБА_3, ураховуючи характер та
обсяг заявлених позовних вимог, а також
те, що невжиття заходів забезпечення
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду у разі
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зроблених
судом висновків не спростовують та на
їх правильність не впливають, а тому не
можуть бути прийняті до уваги.

Таким чином, ухвала суду постановлена
з дотриманням норм процесуального
права, підстав для її скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м.
Києва від 23 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
В.А.Нежура

В.В.Саліхов