Апеляційний суд Кіровоградської
№ 22-ц/781/1809/14 Головуючий у суді І-ї
інстанції Бевз О. Ю.
Доповідач Письменний О. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

26.08.2014 головуючого судді -
Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л.,
Єгорової С.М.,

при секретарі - Маніцькій
В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Бобринецького районного
суду Кіровоградської області від 27
травня 2014 року у цивільній справі за її
позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за орендну
плату,-

Встановила:

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості з орендної
плати.

В обґрунтування позову зазначає, що
23.04.2009 року уклала договір найму
(оренди) нежилого приміщення, що
знаходиться у місті Бобринець по
вулиці Базарна площа 4, з ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 строком на 1 рік, тобто до 23.04.2010
року.

З 23.04.2010 року по 23.04.2011 рік договір був
пролонгований на 1 рік, що
підтверджується рішенням апеляційного
суду Кіровоградської області від 27.10.2010
року.

Згідно умов договору орендарі повинні
були сплачувати орендодавцеві 1700 грн.
кожного місяця не пізніше 1 (першого)
числа місяця, наступного за
розрахунковим.

Вказала, що відповідачі по травень 2010
року сплачували оренду, а потім
сплачувати орендну плату припинили,
внаслідок чого виникла заборгованість
в сумі 24295 грн.

А також, просить стягнути 5000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди
за несвоєчасну сплату орендної плати,
та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 27 травня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позов повністю.
Посилається на безпідставність
висновку суду першої інстанції про
порушення нею строків позовної
давності, а також - висновку суду про те,
що відповідачі протягом останнього
року практично не користувались
орендним приміщенням.

Заслухавши доповідача, позивача, який
підтримав позов та апеляційну скаргу,
представника відповідачів, який
заперечував проти апеляційної скарги,
дослідивши письмові докази по справі,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у встановлених ст.303 ЦПК
України межах, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

За договором найму(оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк (ч.1 ст.759 ЦК
України). Договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом (ч.1 ст. 651 ЦК України).

Судом встановлено, що 23.04.2009 року ОСОБА_2
уклала договір найму (оренди) власного
нежилого приміщення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
згідно якого передала вищезазначене
приміщення останнім строком на 1 рік,
тобто до 23.04.2010 року, що сторонами було
підтверджено в судовому засіданні.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 27.10.2010 року
договір найму (оренди) нежитлового
приміщення, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, ОСОБА_3 визнаний пролонгованим
на один рік, тобто до з 23.04.2010 року по
23.04.2011 рік.

Згідно умов договору, а саме п.3.1, плата
за користування наймачем об'єктом
найму - нежилого приміщення
встановлена в розмірі 1700 грн., які
наймач зобов'язується сплачувати
готівкою щомісячно рівними частинами
не пізніше 1 (першого) числа місяця,
наступного за розрахунковим, про що
наймодавцем складається відповідний
платіжний документ, на підтвердження
сплати.

Встановлено, що відповідачі по травень
2010 року сплачували оренду, а потім
сплачувати орендну плату припинили,
посилаючись на те, що позивач створює
перешкоди в користуванні орендованим
майном, при цьому не ставили питання
про розірвання договору оренди.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції послався на пропущення
строків звернення до суду позивача.
Крім того, посилаючись на акт опису й
арешту майна від 05 квітня 2011 року,
складеного державним виконавцем ВДВС
Бобринецького РУЮ Шестаковим М.С.,
вказав, що нежиле приміщення,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1
передано на відповідальне зберігання
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тобто з 05.04.2011 року до
моменту реалізації вказаного майна
відповідачі не були наймачами
вказаного приміщення та позивачем не
надано доказів того, що відповідачі
використовували дане приміщення за
призначенням.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду виходячи з наступного.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

За правилами ч.5 ст.261 ЦК України, для
зобов'язань з визначеним строком
виконання, перебіг строку позовної
давності починається зі спливом строку
виконання відповідного зобов'язання.

Оскільки сторонами договором
визначено, що орендар має зобов'язання
щомісячно сплачувати орендну плату,
позовна давність щодо вимог про
стягнення орендної плати
встановлюється у три роки щодо кожного
щомісячного платежу.

Термін дії договору оренди закінчився
23 квітня 2011 року. ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом про стягнення орендної
плати за цим договором - 22 квітня 2014
року. Вбачається, що позивачка
пропустила встановлений
законодавством трирічний термін
звернення до суду щодо вимог про
стягнення орендної плати за період з
квітня 2010 р. по березень 2011 року.

Проте, вимога про стягнення орендної
плати за квітень 2011 року в розмірі 1700
грн. подана в суд в межах трирічного
терміну, тому строк позовної давності
до неї не може застосовуватись.

Висновок суду першої інстанції про
припинення договору оренди внаслідок
відсутності доказів використання
спірного приміщення відповідачами,
колегія суддів вважає безпідставним,
оскільки за умовами договору
зобов'язання сторін не можуть бути
припиненими в односторонньому порядку.

Таким чином, колегія суддів вважає за
можливе задовольнити позов ОСОБА_2
частково в межах строку позовної
давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідачів підлягає стягненню на
користь позивача судові витрати в
розмірі 292 грн. 95 коп.

Неправильне застосування судом норм
матеріального і процесуального права,
відповідно до ст. 309 ЦК України є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції в апеляційному
порядку і ухвалення нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, п. 3,4 ст. 309, ст. ст. 3!3, 314, З16
ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 27 травня
2014 року в частині відмови в стягненні
орендної плати за квітень 2011 року в
розмірі 1700 грн. скасувати.

Позов задовольнити частково. Стягнути
на користь ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 1700 грн. заборгованості за оренду
приміщення та 292 грн. 95 коп. судових
витрат.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: