Справа № 127/6372/14-ц Провадження №
22-ц/772/2677/2014Головуючий в суді першої
інстанції Борисюк І. Е.Категорія
43Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду Вінницької
області в складі: головуючого - судді
Панасюка О.С., суддів Іванюка М.В.,
Пащенко Л.В., з участю секретаря Руденко
О.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 4
серпня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору:
квартирно-експлуатаційний відділ м.
Вінниці, служба у справах дітей
Вінницької міської ради, Приватне
підприємство «Бокуд», Вінницька
міська рада, про встановлення порядку
користування житловим приміщенням, -

встановила:

31 березня 2014 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з цим позовом, відповідно до якого,
з урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог, просила встановити
порядок користування квартирою
АДРЕСА_1 з подальшим відкриттям окремих
особових рахунків, виділивши її та
неповнолітній дочці ОСОБА_4 у
користування кімнату, площею 20,9 кв.м. та
балкон, який прилягає до приміщення
кухні, в користування ОСОБА_2 - кімнату,
площею 12,5 кв.м. і балкон, який прилягає
до цієї кімнати; кухню, вбиральню, ванну
кімнату, коридор залишити у спільному
користуванні сторін.

Вказувала, що з 1998 по 2014 рік перебувала
з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, на
підставі рішення виконкому Вінницької
міської ради № 1160 від 22 травня 2008 року
ОСОБА_2 на сім`ю з чотирьох осіб (крім
позивачки також їх неповнолітні діти:
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2) видано ордер на зайняття
службової двокімнатної квартири
АДРЕСА_1. Узгодити порядок користування
спірною квартирою добровільно сторони
не можуть.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 4 серпня 2014 року
позов задоволено частково. Встановлено
такий порядок користування квартирою
АДРЕСА_1: виділено у користування
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кімнату, площею 20,9 кв.
м.; виділено ОСОБА_2 у користування
кімнату, площею 12,5 кв. м. і балкон, що до
неї прилягає, площею 1,1 кв. м.;
приміщення кухні, туалету, ванної
кімнати, коридору, балкону (лоджії), що
прилягає до кухні, залишено у спільному
користуванні. Стягнуто із ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_7 121,80 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
неповне з`ясування обставин, що мають
значення для справи, просив скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове про відмову у позові.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції; апеляційний
суд досліджує лише ті докази, які судом
першої інстанції були досліджені з
порушенням встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

За змістом ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, судова колегія розглядає
справу та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що з 1998 по 2014 рік
ОСОБА_3 перебувала з ОСОБА_2 у
зареєстрованому шлюбі. На підставі
рішення виконкому Вінницької міської
ради № 1160 від 22 травня 2008 року ОСОБА_2 на
сім`ю з чотирьох осіб (крім позивачки
також їх неповнолітні діти: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2)
видано ордер на зайняття службової
двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а. с. 5).
ОСОБА_2, як квартиронаймач, а ОСОБА_3,
ОСОБА_5, та неповнолітня ОСОБА_4, як
члени сім`ї квартиронаймача, з 6 серпня
2008 року зареєстровані у вказаному
житловому приміщенні (а. с. 6, 7).
Відповідно до матеріалів
інвентаризаційної справи спірна
квартира складається з двох житлових
кімнат, площею 20,9 кв. м. та 12,5 кв. м.,
кухні - 11,0 кв. м., туалету - 2,2 кв. м.,
ванної кімнати - 3,7 кв. м., коридору - 12,2
кв. м., лоджії - 1,5 кв. м., балкону - 1,1 кв. м.
(а. с. 8).

Згідно з ч. 2 ст. 123 Житлового кодексу
УРСР (далі ЖК) до користування
службовими жилими приміщеннями
застосовуються правила про договір
найму жилого приміщення, крім правил,
передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90,
частиною шостою статті 101, статтями 103 -
106 цього Кодексу.

За змістом ч. ч. 1 - 3 ст. 64 ЖК України
члени сім'ї наймача (дружина наймача,
їх діти і батьки, а також інші особи,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство), користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення; якщо особи,
зазначені в частині другій цієї статті,
перестали бути членами сім'ї наймача,
але продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Оскільки позивачка та неповнолітня
ОСОБА_4 на законних підставах, як члени
сім`ї наймача, мають право на
користування спірною квартирою, однак
сторони добровільно не можуть узгодити
порядок такого користування, то суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про необхідність
виділення у користування кожній із
сторін окремої житлової кімнати і при
цьому врахував встановлені ст. 3 ЦК
України принципи розумності і
справедливості, виділивши для
проживання позивачці з неповнолітньою
дочкою - інвалідом більшу за площею
кімнату.

Колегія суддів відхиляє доводи
апелянта про неможливість
встановлення порядку користування
службовою квартирою оскільки
позивачка втратила право користування
нею, зокрема, через припинення сімейних
стосунків з наймачем ОСОБА_2, тому що
відповідно до ч. 3 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Згідно з ст. 124 ЖК України підставою для
виселення зі службового житлового
приміщення членів сім`ї наймача є
виключно припинення наймачем трудових
відносин із підприємством, установою,
організацією, на підставі яких
(відносин) це приміщення було надане, а
припинення сімейних відносин із
наймачем за умови продовження особою
проживання у займаному житловому
приміщенні не є підставою для
припинення прав і обов'язків, які така
особа отримала у зв'язку із вселенням
до жилого приміщення як член сім`ї
наймача (ч. 3 ст. 64 ЖК).

При цьому виселення проводиться
добровільно або в судовому порядку (ч. 1
ст. 109 ЖК України), проте з таким позовом
ні відповідач, ні власник квартири
(балансоутримувач) до суду не
звертались.

Не заслуговують на увагу і посилання
апелянта на положення Інструкції про
організацію забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил
України та членів їх сімей жилими
приміщеннями, затвердженої наказом
Міністерства оборони України від 30
листопада 2011 року № 737, зареєстрованим
в Міністерстві юстиції України 10 січня
2012 року за № 24/20337, тому що акти
цивільного законодавства регулюють
правовідносини, які виникли з дня
набрання ними чинності (ч. 1 ст. 5 ЦК
України), отже, оскільки ця Інструкція
набрала чинності після вселення сторін
у квартиру, то вона до спірних відносин
застосуванню не підлягає.

Щодо доводів апеляційної скарги про
порушення рішенням суду першої
інстанції прав повнолітнього сина
сторін ОСОБА_5, який зареєстрований у
спірній квартирі, але всупереч
приписам ч. 2 ст. 35 ЦПК України, не був
залучений до участі у справі, то
колегія суддів виходить із того, що
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення лише, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи (ч. 3 ст. 309 ЦПК України).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Як видно із технічного запису судового
засідання суду першої інстанції
сторони визнавали, що ОСОБА_5 у спірній
квартирі не проживає, його житлові
права у зв'язку із встановленням
порядку користування квартирою не
порушуються.

Відповідач ОСОБА_2 також визнав, що
ОСОБА_5 відомо про наявність спору між
батьками щодо порядку користування
квартирою та рішення суду першої
інстанції, однак передбаченим ст. 292 ЦПК
України правом на його оскарження
останній не скористався, що вказує на
відсутність порушення його прав цим
рішенням.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького районного
суду Вінницької області від 4 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: