У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення боргу, за
касаційною скаргою Шуліки Аліни
Володимирівни, яка діє від імені
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк», на
рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 21 січня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 20 березня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

ПАТ «ПриватБанк» звернулося до суду з
указаним позовом. Зазначало, що 25 січня
2006 року між сторонами укладений
договір, на підставі якого відповідач
отримав кредит у розмірі 2500 грн у
вигляді встановленого ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. У зв'язку з невиконанням
умов договору станом на 30 вересня 2013
року утворилась заборгованість за
кредитом у розмірі 15 565 грн 65 коп.
Посилаючись на наведене, просило
задовольнити позов.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 21 січня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 20 березня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

Шуліка А.В., яка діє від імені
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»,
звернулася до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ із касаційною
скаргою, в якій просить оскаржувані
судові рішення скасувати, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ
«ПриватБанк», суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що оскільки строк дії договору
припинився у 2008 році, банк пропустив
строк позовної давності, а та
обставина, що банк без згоди
відповідача перерахував кошти з її
рахунку на погашення боргу не свідчить
про переривання строку позовної
давності.

Однак з такими висновками апеляційного
суду погодитися неможливо.

Судом установлено, що 25 січня 2006 року
між сторонами укладений договір, на
підставі якого відповідач отримав
кредит у розмірі 2500 грн у вигляді
встановленого ліміту на платіжну
картку із сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 36 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

У зв'язку з невиконанням умов договору
станом на 30 вересня 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 15 565 грн 65 коп.

Частиною 1 ст. 264 ЦК України встановлено,
що перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново. Час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Як вбачається із заяви ОСОБА_3 вона
погодилася із Умовами та правилами
надання банківських послуг.

Відповідно до п. 5.6 Правил користування
платіжною карткою держатель доручив
банку списувати кошти з його рахунків в
т.ч. карткових на погашення боргу.

З огляду на наведене, встановивши, що
списання банком коштів з рахунку
позичальника з метою погашення кредиту
мало місце, і банк здійснював їх
списання за дорученням позичальника,
суди дійшли помилкового висновку про
те, що таке не може тягти за собою
переривання строку позовної давності.

Такі дії тягнуть за собою переривання
строку позовної давності якщо вони
вчинені в межах цього строку.

Суди, правильно вказуючи на те, що
останній строк виконання зобов'язання
за карткою закінчується в строк її дії -
2008 року, а банком здійснювалося
списання коштів, дійшли помилкового
висновку, що таке не може свідчити про
переривання строку позовної давності і
не встановили коли такі дії вчинялись
(до спливу строку позовної давності чи
після його спливу).

Порушення судами при розгляді справи
норм процесуального права (ст. ст. 10, 60,
179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для її правильного
вирішення, тому рішення судів першої та
апеляційної інстанції не можуть
вважатись законними і обґрунтованими
та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню, з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Шуліки Аліни
Володимирівни, яка діє від імені
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»,
задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 21 січня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 20 березня
2014 року скасувати, а справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: В.І. Амелін Т.П.
Дербенцева С.О. Карпенко
М.І. Наумчук