Справа № 159/230/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Бойчук П.Ю. Провадження №
22-ц/773/1027/14 Категорія: 40 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Подолюка В.А., Киці С.І.,

при секретарі - Янко О.А.,

з участю:

представника відповідача -
Матвійчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до товариства
з обмеженою відповідальністю (далі -
ТзОВ) «Інфо-простір» про захист честі,
гідності, ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди, за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на
рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 23 травня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 23 травня 2014 року в позові
ОСОБА_2 до ТзОВ «Інфо-простір» про
захист честі, гідності, ділової
репутації та відшкодування моральної
шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим
судовим рішенням, позивач ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність рішення
через невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позов.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
позові ОСОБА_2, виходив з того, що в
цілому стаття викладена з дотримання
вимог статей 2, 9, 29, 30 Закону України
«Про інформацію», статей 2, 34 Закону
України «Про друковані засоби масової
інформації (преси) в Україні», статті 10
Конвенції про захист прав і
основоположних свобод людини,
викладена у статті інформація не
спрямована на приниження честі,
гідності чи ділової репутації
позивача, а використані в ній мовно -
стилістичні засоби відповідають
загальному критичному тону цілої
статті і не можуть бути розцінені як
образливі та принизливі, тобто в
судовому засіданні не встановлено, що
суб'єктивна думка автора статті
висловлена в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
честь, гідність чи ділову репутацію
позивача, та зважаючи на те, що вимога
позивача про стягнення моральної шкоди
має похідний характер і пов'язана з
встановленням факту порушення
немайнових прав особи, а тому відсутні
підстави для задоволення позову в
даній справі.

В судовому засіданні представник
відповідача апеляційну скаргу
заперечила і просила скаргу відхилити,
позивач в судове засідання не
з'явилася, подала в суд письмову заяву
про розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши обставини
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційну скаргу
позивача слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
таких підстав.

Відповідно до статті 308 ЦПК України суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
у газеті «Ковель сьогодні» (НОМЕР_1 за
2013 рік), засновником якої є відповідач
ТзОВ «Інфо-простір», опубліковано
статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2». Автор
статті підписаний псевдонімом
«ОСОБА_6». У вказаній статті
критикується діяльність позивача
ОСОБА_2 (а.с. 7-9).

Даний номер газети зі статтею також
опубліковано на веб-сайті «Ковель.
Історія та сучасність» (а.с.6).
Встановити власника цього веб-сайту
вжитими судом заходами не виявилось
можливим (а.с.75).

Також судом встановлено, що позивач є
депутатом Ковельської районної ради
від ВО «Батьківщина», керівником
первинного партійного осередку № 26 м.
Ковеля «ВО «Батьківщина», а відтак -
публічною особою. Зазначені обставини
сторонами не заперечувалися.

Зі змісту опублікованої статті
убачається, що суть викладеної у ній
інформації зводиться до критики
позивача як депутата Ковельської
міської ради. У ній висвітлено
конфлікт, що склався між нею та сім'єю
ОСОБА_4 з приводу земельної ділянки по
АДРЕСА_1

Дана обставина підтверджується
матеріалами справи, з яких убачається,
що рішенням Ковельської міської ради №
38/12 від 23 травня 2013 року «Про розгляд
заяв громадян щодо користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1», ОСОБА_4
відмовлено в продовженні терміну
укладання додаткової угоди до договору
оренди земельної ділянки площею 466 кв.м.
по АДРЕСА_1 для ведення городництва та
надано позивачці по даній справі -
ОСОБА_2 дозвіл на розроблення технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) при передачі її в
оренду для городництва площею 183 кв.м.
по АДРЕСА_1 (а.с. 25).

Рішенням Ковельської міської ради №
42/10 від 26 вересня 2013 року «Про надання
дозволу на розроблення документації із
землеустрою», позивачу повторно надано
дозвіл на розроблення технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) при передачі її в
оренду для городництва площею 183 кв.м.
по АДРЕСА_1 (а.с.24).

Постановою Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 13 серпня 2013 року в справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Ковельської міської ради, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача -
ОСОБА_2, про визнання протиправним
рішення, було вирішено визнати
протиправним та скасувати зазначене
вище рішення Ковельської міської ради
№ 38/12 від 23 травня 2013 року «Про розгляд
заяв громадян щодо користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1» (а.с.21-23).

Крім цього, судом першої
інстанції з показань свідків
встановлено, що між сім'єю ОСОБА_4 та
позивачкою ОСОБА_2 наявний конфлікт, що
виник через зазначену земельну
ділянку, якою сім'я ОСОБА_4 користується
тривалий час. Також встановлено, що
ОСОБА_5 зверталась з відповідним листом
до редакції газети «Ковель сьогодні», в
якому описала суть їх конфлікту. Деякі
вислови, викладені в цій статті, є
цитатами з її листа, а інша інформація -
текст, викладений автором статті.

Конституція України визнає честь
і гідність людини найвищою соціальною
цінністю, а також гарантує право
кожного на повагу до його гідності
(статті 3, 28).

Статтею 32 Конституції України,
статтями 277, 297, 23 ЦК України гарантовано
судовий захист права спростовувати
недостовірну інформацію про себе і
членів своєї сім'ї, захистити свої
гідність, честь, ділову репутацію, а
також на відшкодування моральної
шкоди.

Разом з тим, статтею 34 Конституції
України кожному гарантується право на
свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно зі статтею 17 Закону «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди повинні застосовувати
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод та рішення
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

Стаття 10 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод від 04
листопада 1950 року передбачає право
кожного на свободу вираження поглядів.
Це право включає свободу дотримуватися
своїх поглядів, одержувати і
передавати інформацію та ідеї без
втручання органів державної влади і
незалежно від кордонів.

Рішенням Конституційного Суду України
(справа про поширення відомостей) від 10
квітня 2003 року № 8 рп/2003 установлено, що
межі допустимої інформації щодо
посадових та службових осіб можуть
бути ширшими порівняно з межами такої
інформації щодо звичайних громадян.

Відповідно до роз'яснень, наданих
у пункті 19 Постанови Пленуму
Верховного суду «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
від 27 лютого 2009 року № 1, вирішуючи
питання про визнання поширеної
інформації недостовірною, суди повинні
визначати характер такої інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 30 Закону України
«Про інформацію» ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, зокрема з огляду
на характер використання мовно -
стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості. Якщо особа
вважає, що оціночні судження або думки
принижують її гідність, честь чи ділову
репутацію, а також інші особисті
немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому самому засобі масової інформації
з метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
особу, яка таким чином та у такий спосіб
висловила думку або оцінку, може бути
покладено обов'язок відшкодувати
завдану моральну шкоду.

Таким чином, у відповідності до статті
277 ЦК України не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, яка відповідно
до статті 9 Конституції України, статті
8 ЦПК України, є складовою частиною
національного законодавства, зокрема у
рішеннях цього суду у справах
«Грінберг проти Росії», «Лінгенс проти
Австрії».

Зі змісту оспорюваної статті
слідує, що автор викладає як фактичні
твердження, так і оціночні судження.

Зокрема, назва статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», а
також висловлювання: «...виявляється, 23
травня сановита пані ОСОБА_2 отримала в
оренду 183 квадратних метри землі»
(ст.3,абз.8), «Депутатка ОСОБА_2 уже
оформила документи, залишилось тільки
зібрати підписи членів земельної
комісії.» (стр.3,абз.8), «У вересні...
Ковельська міська рада вкотре видала
депутатці ОСОБА_2 рішення на оренду 183
квадратних метрів на їхній земельній
ділянці...» (стр.3,абз.10) - відповідають
загальному критичному характеру усієї
статті, не можуть бути розцінені як
негативні, образливі та принизливі, а
тому колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що вони є лише оціночними судженнями
автора статті, які не підлягають
спростуванню з підстав, зазначених
вище.

Крім цього, є правильним висновок суду
першої інстанції про те, що твердження
автора статті «...обласна рада
ініціювала перевірку законності
рішення щодо переданої ОСОБА_2 землі...
Суд визнав рішення Ковельської влади
незаконним і скасував його» (стр.3,абз.10)
знайшло своє документальне
підтвердження.

А висловлювання в статті: «У жовтні 2010
року ОСОБА_2, яка на той час згідно
публічних даних Державної
реєстраційної служби України була
керівником первинного партійного
осередку № 28 Ковельської міської
партійної організації "Батьківщина»,
що знаходиться у м. Ковелі по вул.
Братуня, 13 (очевидно цей партосередок
«закріплений» за 28-ю виборчою
дільницею, а за вказаною адресою
проживає сама його лідерка), стала
депутатом Ковельської міської ради» - в
частині повідомлення про місце
реєстрації партійного осередку та
висловленої думки автора з цього
приводу (стр.3,абз.3) жодним чином не
порушує законних прав, свобод, та
інтересів позивача, не порочить її
честь, гідність та ділову репутацію,
оскільки допущена помилка в адресі
розташування партійного осередку (з
посиланням на публічні дані) і не може
тягнути за собою таких наслідків, а
тому місцевий суд правильно встановив,
що думка автора з цього приводу є
суб'єктивним судженням, яке не виражено
в брутальній, принизливій чи
непристойній формі.

Зазначені висновки місцевого
суду не суперечать вимогам статті 277 ЦК
України, Закону України «Про
інформацію» та роз'ясненням,
викладеним у Постанові Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
року N 1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»,
відповідно до яких предметом судового
захисту не є оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

Враховуючи наведені обставини, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції на підставі
встановлених в судовому засіданні
фактів, що підтверджуються належними
доказами, правильно визначено
правовідносини між сторонами і
застосовано норми матеріального права,
що регулюють ці правовідносини, відтак
місцевий суд обгрунтовано відмовив
позивачеві у задоволені позову.

Виходячи з меж апеляційного розгляду,
визначених статтею 303 ЦПК України,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування ухваленого у даній справі
судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 23 травня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: