УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Мартинюка В.І., Парінової
І.К.,Касьяна О.П., Штелик С.П.,розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_6 про звернення стягнення на
рухоме майно, за зустрічним позовом
ОСОБА_6 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») про розірвання
кредитно-заставного договору у зв'язку
з істотною зміною обставин, скасування
пені та штрафів і стягнення
заборгованості, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» в особі
представника за довіреністю Шуліки
Аліни Володимирівни на рішення
Житомирського районного суду
Житомирської області від 11 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 26 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом, у якому
просило звернути стягнення на предмет
застави - належний ОСОБА_6 автомобіль
ГАЗ-2752, 2007 року випуску, в рахунок
погашення заборгованості в сумі 3 877,54
доларів США за кредитним договором,
укладеним 1 лютого 2008 року між
сторонами.

На обґрунтування своїх позовних вимог
посилалось на ті обставини, що
відповідач не виконував належним чином
взятих на себе зобов'язань за кредитним
договором внаслідок чого станом на 2
квітня 2012 року утворилась
заборгованість у розмірі 30 973 грн 42 коп.,
просило задовольнити позов.

У жовтні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зустрічним позовом, у якому
уточнивши його просив розірвати
кредитно-заставний договір від 1 лютого
2008 року у зв'язку із істотною зміною
обставин, скасувати нараховані пеню та
штрафи, визначити борг як різницю
коштів, отриманих банком в рахунок
погашення договірних зобов'язань - 15 342,
49 доларів США та нарахованих за
графіком погашення кредиту коштів з
черговими страховими платежами
15235, 54 доларів США, зобов'язати
відповідача виплатити йому 106, 95
доларів США боргу, посилаючись на ті
обставини, що банк порушив умови
кредитного договору та відмовив у
прийнятті від нього чергових платежів.

Рішенням Житомирського районного суду
Житомирської області від 11
лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 26 березня 2014
року, у задоволенні позовів відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» - Шуліка А.В. просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Судові рішення в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову не
оскаржені.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовів, суд першої
інстанції, з рішенням якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
прострочка сплати кредитних коштів
сталася з вини банку, а позивач не надав
доказів на підтвердження того, що
невиконання умов кредитного договору
відбулося з вини позичальника, тому
підстави для звернення стягнення на
предмет застави відсутні, а позивач за
зустрічним позовом не надав доказів на
підтвердження своїх позовних вимог.

Погодитися з такими судовими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
в частині відмови у задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» не можна з огляду
на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення в цій
частині наведеним вимогам закону не
відповідають на таких підставах.

Судами встановлено, що 1 лютого 2008 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6
укладено кредитний договір, за яким
банк надав позичальнику 13 426, 54 доларів
США кредитних коштів зі строком
повернення до 1 лютого 2013 року та
сплатою 0,88 % річних за користування
коштами.

На забезпечення виконання умов
кредитного договору позичальник
передав у заставу банку належний йому
автомобіль ГАЗ-2752, 2007 року випуску.

У зв'язку із порушенням боржником умов
кредитного договору станом на 2
квітня 2012 року утворилась
заборгованість у розмірі 3 877, 54 доларів
США, тому позивач звернувся до суду з
цим позовом.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

У силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави) (ст. 1 Закону України «Про
заставу», ст. 572 ЦК України).

У разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
(ст. 589 ЦК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
виконав вимоги процесуального права
щодо повного та всебічного з'ясування
обставин справи, а саме не встановив і
не перевірив обставин справи та
доводів позивача щодо наявності боргу
за кредитом, його суми, складових
заборгованості, причин її виникнення
та порядку сплати відповідно до умов
договору, не дав цьому відповідної
оцінки.

А пославшись на пояснення свідків щодо
відмови касира прийняти та зарахувати
кошти як плату за договором кредиту,
зробив передчасний висновок про
відсутність вини відповідача у
виникненні боргу, ухвалив рішення про
відмову у задоволенні позову з
порушення норм процесуального права.

При цьому не виконав вимог ст. ст. 57, 58
ЦПК України, не перевірив та не навів
мотивів допустимості та достатності
цих доказів для такого висновку.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув, на порушення вимог ст. 303 ЦПК
України не перевірив законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції та залишив його без змін.

Невиконання судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи та є підставою для
скасування ухвалених судових рішень та
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, як передбачено
ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
потрібно задовольнити, рішення
Житомирського районного суду
Житомирської області від 11 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 26 березня 2014
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.
В решті судові рішення потрібно
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» - Шуліки
Аліни Володимирівни задовольнити,
рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 11 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 26 березня
2014 року в частині відмови у
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» скасувати, а справу
в цій частині направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У решті рішення Житомирського
районного суду Житомирської області
від 11 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 26 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:О.П.
Касьян В.І. Мартинюк І.К. Парінова С.П.
Штелик