АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/1425/14
Справа № 2-7640/11
Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М.,
Піддубного Р.М.,

при секретарі: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційними скаргами
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» на рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 22
листопада 2013 року та додаткове рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 24 квітня 2014 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» до приватного
нотаріуса Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Приватного акціонерного товариства
Страхова компанія «Велта»,
арбітражного керуючого Оскаленка
Дмитра Петровича, третя особа:
приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання незаконними дій
нотаріуса, відновлення порушеного
права та відшкодування завданих
збитків, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2011 року позивач - ПАТ
«УкрСиббанк» звернувся до суду з
позовом, в подальшому неодноразово
уточненим та доповненим, у якому
вказував на те, що 28 липня 2006 року між
банківською установою та
відповідачкою по справі - фізичною
особою ОСОБА_3 був укладений Кредитний
договір № К-ТТ21/194, згідно якого
останній було надано кредит у розмірі 58
690,00 швейцарських франків.

При цьому, з метою забезпечення
виконання позичальницею ОСОБА_3 своїх
договірних зобов'язань за вказаним
кредитним договором, між сторонами
було укладено Договір іпотеки б/н від 28
липня 2006 року, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстровим номером 2866, відповідно до
умов якого ОСОБА_3 передала в іпотеку
ПАТ «УкрСиббанк» нерухоме майно, яке
належить їй на праві приватної
власності, а саме - квартиру АДРЕСА_1, з
подальшим накладенням заборони
відчуження зазначеного предмету
іпотеки, а також визначенням сторонами
його вартості, яка склала 320 574,00
гривень.

14 червня 2011 року позивач ПАТ
«УкрСиббанк» отримав лист від
приватного нотаріуса Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
(вих. №77/01-16 від 27.05.2011 року), в якому
повідомлялось про те, що вказаним
приватним нотаріусом в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна запис 3531715 та в Державному
реєстрі іпотек запис 3535794 було
виключено. Ці записи стосуються
накладення заборони на відчуження та
реєстрації предмету іпотеки за
вищевказаним Договором іпотеки б/н від
28 липня 2006 року, укладеним між ПАТ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3, а саме:
квартири АДРЕСА_1

При цьому, підставою для зняття
вищевказаних заборон щодо відчуження
нерухомого майна зазначено постанову
Господарського суду Харківської
області від 23 грудня 2010 року про
визнання ФОП ОСОБА_3 банкрутом (яку в
подальшому 06.09.2011 року Харківським
апеляційним господарським судом було
скасовано, провадження по справі -
припинено), а також ухвалу
Господарського суду Харківської
області від 24 січня 2011 року.

На час звернення позивача ПАТ
«УкрСиббанк» з позовом до суду
зобов'язання позичальниці ОСОБА_3 за
Кредитним договором № К-ТТ21/194 від 28
липня 2006 року перед банківською
установою не виконано, у зв'язку з чим
утворилася значна кредитна
заборгованість відповідачки перед ПАТ
«УкрСиббанк», яка становить 81 262,14
швейцарських франків, що за офіційним
курсом НБУ станом на 18.08.2011 року складає
822 429,34 гривень, що надає позивачу ПАТ
«УкрСиббанк» право вимагати від
відповідачки ОСОБА_3 відшкодування
збитків в сумі вартості предмета
іпотеки.

Проте, вчинені приватним нотаріусом
ОСОБА_2 дії щодо виключення записів з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна № 3531715 та з
Державного реєстру іпотек № 3535794,
фактично позбавили позивача ПАТ
«УкрСиббанк» права вимагати від
відповідачки ОСОБА_3 задоволення своїх
вимог за рахунок предмету іпотеки.

Крім того, як з'ясувалось, із заявою до
приватного нотаріуса Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
про вилучення з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна запису 3531715 та з Державного
реєстру іпотек запису 3535794 звернувся
ліквідатор банкрута ФОП ОСОБА_3 -
арбітражний керуючий Оскаленко Д.П.,
який у подальшому на підставі
відповідного договору купівлі-продажу,
посвідченого тим же приватним
нотаріусом, реалізував квартиру
АДРЕСА_1 яка була предметом іпотеки ПАТ
«УкрСиббанк», третій особі.

Посилаючись на вказані обставини, а
також вважаючи, що зазначені дії
приватного нотаріуса Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_2,
цивільно-правова відповідальність
якого застрахована згідно з Договором
№ 001439 Серія СВ-Н від 14.02.2011 року,
укладеним з АТ Страхова компанія
«Велта» (страхова сума - 200 000,00 грн.),
вчинені всупереч приписам ст.ст. 7, 74
Закону України «Про нотаріат» та
пункту 253 розділу 26 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
Наказом Міністерства Юстиції України
від 03.03.2004 року № 20/5, а дії ліквідатора
банкрута ФОП ОСОБА_3 - арбітражного
керуючого ОСОБА_4 вчинені усупереч
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», що
спричинило ПАТ «УкрСиббанк», як
іпотекодержателю, значні матеріальні
збитки у загальній сумі 320 574,00 грн., що
дорівнює вартості предмету іпотеки
(квартири АДРЕСА_1), визначеної
сторонами в Договорі іпотеки б/н від 28
липня 2006 року, посвідченому приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстровим номером 2866, позивач ПАТ
«УкрСиббанк» просив суд:

- визнати незаконними дії приватного
нотаріуса Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 по
виключенню з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
запису 3531715, в Державному реєстрі
іпотек запису 3535794 та посвідчення
договору купівлі-продажу предмета
іпотеки ПАТ «УкрСиббанк», а саме:
квартири АДРЕСА_1

- визнати незаконними дії арбітражного
керуючого ОСОБА_4 щодо вчинення ним дій
по зняттю обтяжень та заборон
відчуження, укладанню договору
купівлі-продажу предмета іпотеки ПАТ
«УкрСиббанк», а саме: квартири АДРЕСА_1;

- відновити порушене право ПАТ
«УкрСиббанк» як іпотекодержателя,
пріоритетність вимог якого була
зареєстрована в Державному реєстрі
іпотек, шляхом зобов'язання приватного
нотаріуса Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 відновити
виключені в Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомості майна
запис 3531715 та в Державному реєстрі
іпотек запис 3535794;

- стягнути з ПрАТ СК «Велта» страхову
виплату (за виключенням франшизи) в
сумі 190 000,00 грн. за Договором № 001439
Серія СВ-Н страхування
цивільно-правової відповідальності
приватних нотаріусів від 14.02.2011 року на
користь ПАТ «УкрСиббанк»;

- стягнути солідарно з відповідачів
ОСОБА_3, приватного нотаріуса
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 та арбітражного
керуючого ОСОБА_4 суму збитків в
розмірі 130 574,00 грн. на користь ПАТ
«УкрСиббанк»;

- стягнути з відповідачів ОСОБА_3,
приватного нотаріуса Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_2,
арбітражного керуючого ОСОБА_4 та ПрАТ
СК «Велта» понесені позивачем ПАТ
«УкрСиббанк» по справі судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 22 листопада 2013 року у
позові ПАТ «УкрСиббанк» до приватного
нотаріуса Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ПрАТ СК «Велта», арбітражного
керуючого ОСОБА_4 про визнання
незаконними дій приватного нотаріуса
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_2, відновлення порушеного
права та відшкодування завданих
збитків відмовлено.

Додатковим рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від 24 квітня
2014 року відмовлено в задоволенні
позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до
арбітражного керуючого ОСОБА_4 про
визнання незаконними дій щодо зняття
обтяжень та заборон відчуження, а також
укладення договору купівлі-продажу
предмета іпотеки ПАТ «УкрСиббанк», а
саме: квартири АДРЕСА_1

В апеляційних скаргах ПАТ «УкрСиббанк»
ставиться питання про скасування
зазначених рішень суду першої
інстанції та ухвалення по справі
нового рішення про задоволення
заявлених позивачем вимог у повному
обсязі.

В обґрунтування своїх скарг апелянт
посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права та порушення
судом норм процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення
цивільно-правового спору по суті.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваних рішень
районного суду у відповідності до ст. 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, судова колегія
не вбачає підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК| України суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу|, якщо| встановлює,
що| суд першої інстанції
ухвалив|постановивши| рішення з
додержанням| вимог| матеріального і
процесуального| права.

Не може| бути| скасовано| правильне| по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише| формальних| міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи,
вирішуючи цивільно-правовий спір по
суті заявлених позивачем ПАТ
«УкрСиббанк» вимог, районний суд повно
й всебічно дослідив обставини справи,
представлені докази і надав їм належну
правову оцінку в судовому рішенні.

Відмовляючи в задоволенні заявлених
ПАТ «УкрСиббанк» позовних вимог, суд
першої інстанції виходив із їх
недоведеності та безпідставності.

Судова колегія погоджується з таким
висновком районного суду, оскільки цей
висновок відповідає матеріалам справи
та ґрунтується на законі.

За приписами ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведеності перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства,
якими, зокрема є: справедливість,
добросовісність та розумність.

Пунктом третім частини другої статті 11
ЦК України передбачено, що завдання
майнової (матеріальної) шкоди іншій
особі є підставою виникнення цивільних
прав і обов'язків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду передбачені ст.
1166 ЦК України.

Відповідно до вказаної правової норми
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала, за
наявності її вини.

Тобто, для відшкодування шкоди за
правилами ст. 1166 ЦК України необхідно
довести такі об'єктивні факти:
неправомірність поведінки особи.
Неправомірною можна вважати будь-яку
поведінку, внаслідок якої завдано
шкоду, якщо особа, яка завдала шкоди, не
була уповноважена на такі дії.
Наявність шкоди. Під шкодою слід
розуміти втрату або пошкодження майна
потерпілого та (або) позбавлення його
особистого нематеріального права
(життя, здоров'я тощо). Причинний зв'язок
між протиправною поведінкою та шкодою,
який є обов'язковою умовою
відповідальності та виражається в
тому, що шкода має виступати
об'єктивним наслідком поведінки
заподіювача шкоди. Вина заподіювача
шкоди, за виключенням випадків, коли в
силу прямої вказівки закону обов'язок
відшкодування завданої шкоди
покладається на відповідальну особу
незалежно від вини.

Таким чином, єдиною підставою
цивільно-правової відповідальності за
заподіяння шкоди є правопорушення, що
включає такі елементи, як шкода,
протиправність поведінки, причинний
зв'язок між ними, а також за виключенням
передбачених законом випадків, вина
заподіювача шкоди, тобто відшкодуванню
підлягає тільки та шкода, яка є
об'єктивним наслідком протиправної дії
чи бездіяльності, а тому лише наявність
усіх вище перелічених умов є
обов'язковою для прийняття судом
рішення про відшкодування завданої
шкоди.

За приписами ст. 572 ЦК України в силу
застави (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Застава виникає на підставі договору,
закону або рішення суду (ст. 574 ЦК
України).

Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є
застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третіх осіб.

Правовідносини, що стосується іпотеки,
безпосередньо регулюються Законом
України «Про іпотеку» від 5 червня 2003
року N 898-IV (далі: Закон).

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону
іпотека це - вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 вказаного Закону
іпотека виникає на підставі договору,
закону або рішення cуду.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону, в
редакції, що діяла на час укладення між
іпотекодержателем ПАТ «УкрСиббанк» та
іпотекодавцем ОСОБА_3 Договору іпотеки
б/н від 28 липня 2006 року, посвідченого
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за реєстровим номером 2866, взаємні права
і обов'язки іпотекодавця та
іпотекодержателя за іпотечним
договором виникають з моменту його
нотаріального посвідчення.

Іпотека має похідний характер від
основного зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання або
до закінчення строку дії іпотечного
договору (ч. 5 ст. 3 Закону).

Статтею 4 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що обтяження нерухомого
майна іпотекою підлягає державній
реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст. 7 Закону за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Якщо вимога за основним зобов'язанням
підлягає виконанню у грошовій формі,
розмір цієї вимоги визначається на
підставі іпотечного договору або
договору, що обумовлює основне
зобов'язання, у чітко встановленій сумі
чи шляхом надання критеріїв, які
дозволяють встановити розмір цієї
вимоги на конкретний час протягом
строку дії основного зобов'язання.

Якщо інше не встановлено законом або
іпотечним договором, іпотекою також
забезпечуються вимоги
іпотекодержателя щодо відшкодування:
витрат, пов'язаних з пред'явленням
вимоги за основним зобов'язанням і
зверненням стягнення на предмет
іпотеки; витрат на утримання і
збереження предмета іпотеки; витрат на
страхування предмета іпотеки; збитків,
завданих порушенням основного
зобов'язання чи умов іпотечного
договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону правочин
щодо відчуження іпотекодавцем
переданого в іпотеку майна або його
передачі в наступну іпотеку, спільну
діяльність, лізинг, оренду чи
користування без згоди
іпотекодержателя є недійсним.

Підстави для припинення іпотеки
визначені у ст. 17 Закону України «Про
іпотеку».

Відповідно до вказаної правової норми
іпотека припиняється у разі:

припинення основного зобов'язання або
закінчення строку дії іпотечного
договору;

реалізації предмета іпотеки
відповідно до цього Закону;

набуття іпотекодержателем права
власності на предмет іпотеки;

визнання іпотечного договору
недійсним;

знищення (втрати) переданої в
іпотеку будівлі (споруди), якщо
іпотекодавець не відновив її.

з інших підстав, передбачених цим
Законом.

Наслідки переходу права власності на
предмет іпотеки до третьої особи
передбачені ст. 23 Закону України «Про
іпотеку».

За змістом зазначеної правової норми у
разі переходу права власності (права
господарського відання) на предмет
іпотеки від іпотекодавця до іншої
особи, у тому числі в порядку
спадкування чи правонаступництва,
іпотека є дійсною для набувача
відповідного нерухомого майна, навіть
у тому випадку, якщо до його відома не
доведена інформація про обтяження
майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності
на предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Як встановлено по справі, 28.07.2006 року
між Акціонерним комерційним
інновацінийм банком «УкрСиббанк» (на
теперішній час: ПАТ УкрСиббанк») як
іпотекодержателем та позичальницею
ОСОБА_6, як іпотекодавцем, було укладено
Договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_3
передала в іпотеку банківській
установі нерухоме майно, а саме:
належну їй на праві приватної
власності квартиру АДРЕСА_1 в
забезпечення нею узятих на себе
зобов'язань за укладеним між сторонами
Кредитним договором № К-ТТ21/194 від
18.07.2006 року на суму 58 690,00 швейцарських
франків з кінцевим строком повернення
отриманого кредиту 28.07.2027 року (а.с. 25-27).

Постановою господарського суду
Харківської області від 23.12.2010 року
фізичну особу фізичну особу-підприємця
ОСОБА_3 було визнано банкрутом та
відкрито ліквідаційну процедуру (т. 1
а.с. 139-141).

При цьому судом постановлено, що з дня
прийняття постанови строки виконання
зобов'язань громадянина-підприємця
вважаються такими, що настали,
припиняється нарахування неустойки
(штрафу пені), процентів та інших
фінансових (економічних) санкцій за
всіма зобов'язаннями
громадянина-підприємця, припиняється
стягнення з громадянина-підприємця за
всіма виконавчими документами, за
винятком виконавчих документів за
вимогами про стягнення аліментів, а
також за вимогами про відшкодування
шкоди, заподіяної життю та здоров'ю
громадян. Скасовано арешти, накладені
на майно боржника (в тому числі
податкову заставу) і інші обмеження
щодо розпорядження майном боржника.
Накладення нових арештів або інших
обмежень щодо розпорядження майном
банкрута не допускається.

Призначено ліквідатором боржника
арбітражного керуючого - ОСОБА_4

Зобов'язано ліквідатора відповідно до
п.п. 3,5 ст. 23 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
в п'ятиденний строк опублікувати в
офіційному друкованому органі
відомості про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедур, закрити вісі рахунки в
установах банку і відкрити або
переоформити один основний рахунок для
проведення розрахунків з кредиторами,
виконати інші дії, передбачені ст. ст.
25-34 вказаного Закону з урахуванням
особливостей, встановлених ч. 7 ст. 48, ст.
49 цього Закону і надавати суду
щомісячні звіти про хід ліквідаційної
процедури з використання коштів
боржника. Встановлено строк для
пред'явлення до господарського суду
вимог до боржника - 1 місяць з дня
опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
визнання боржника банкрутом.

Зобов'язано ліквідатора в строк до
23.06.2011 року виконати ліквідаційну
процедуру, надати суду обґрунтований
звіт про виконану роботу та всі докази,
що свідчать про виконання
ліквідаційної процедури, зокрема
інвентаризаційні відомості, відомості
про реалізацію кожного окремого
об'єкту ліквідаційної маси з
посиланням на укладені договори
купівлі-продажу, договори
купівлі-продажу майна банкрута.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 24.01.2011 року
задоволено клопотання арбітражного
керуючого - ліквідатора ОСОБА_4 про
роз'яснення змісту резолютивної
частини постанови господарського суду
Харківської області від 23.12.2010 року (т. 1
а.с. 142).

Роз'яснено, що зазначена постанова є
обов'язковою для виконання всіма
нотаріусами України відповідно до ст. 34
Закону України «Про нотаріат».

Як роз'яснено у листі Міністерства
юстиції України від 05.10.2011 року №
15641-0-26-11/13.1, згідно з Положенням про
Єдиний реєстр заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна,
затвердженим наказом Міністерства
юстиції України від 9 червня 1999 року №
31/5 з наступними змінами державні
нотаріальні контори, державні
нотаріальні архіви та приватні
нотаріуси визначені реєстраторами
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна.

Реєстратори, серед іншого, приймають
заяви про реєстрацію обтяження
об'єктів нерухомого майна від судів,
слідчих органів та інших осіб,
визначених Положенням, уносять та
вилучають записи до (з) Реєстру про
заборони, арешти щодо нерухомого майна.

У разі надходження до нотаріуса ухвали
суду про зняття заборони чи арештів,
нотаріус про внесенні до Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна відповідних
відомостей здійснює функцію
реєстратора цього Реєстру, а отже така
дія може бути вчинена будь-яким
нотаріусом.

Статтями 5, 49 Закону України «Про
нотаріат» від 02.09.1993 року із змінами та
доповненнями передбачено обов'язки
нотаріуса, який зокрема не має права
безпідставно відмовлятися від
вчинення нотаріальної дії. Такий
обов'язок нотаріуса передбачено і в
пункті 31 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 03.03.2004
року, яка діяла на час виникнення
спірних відносин.

Як встановлено по справі, 25.05.2011 року за
заявами арбітражного керуючого -
ліквідатора ОСОБА_4 приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 на
підставі постанови господарського
суду Харківської області від 23.12.2010
року про визнання фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 банкрутом з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна було
вилучено запис 3531715 з контрольною сумою
97Б9Д45044 та з Державного реєстру іпотек
вилучено запис 3535794 з контрольною сумою
БЗВАГВ5579, що стосується предмета
іпотеки - квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 143, 144,
145, 146).

Про здійснення вказаних нотаріальних
дій приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
було повідомлено іпотекодержателя ПАТ
«УкрСиббанк» відповідним листом від
27.05.2011 року (т. 1 а.с. 280).

З урахуванням наведеного судова
колегія вважає, що суд першої
інстанції, приймаючи рішення у справі,
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність у діях приватного
нотаріуса Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 елементів
цивільного правопорушення, яке б могло
стати підставою для покладення на
нього цивільно-правової
відповідальності у вигляді
відшкодування шкоди, а саме:
протиправності дій, вини та причинного
зв'язку з наслідками, які наступили чи
могли наступити для банку, оскільки
виконання судового рішення, яке було
чинне на час здійснення приватним
нотаріусом нотаріальної дії, було його
обов'язком, що передбачено ст. 13 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів» від 07.07.2010 року із змінами та
доповненнями, за невиконання якого
наступає відповідальність, що
передбачено ст. 382 КК України.

По справі також встановлено, що 25.05.2011
року на виконання постанови
господарського суду Харківської
області від 23.12.2010 року про визнання
боржника - фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 банкрутом та згідно протоколу №
6 від 23 березня 2011 року проведення
аукціону між арбітражним керуючим
ліквідатором боржника ОСОБА_3 ОСОБА_4 та
покупцем ОСОБА_8 було укладено
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу квартири, за яким
арбітражний керуючий ОСОБА_4 передав у
власність ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1, яка
була предметом іпотеки ПАТ
«УкрСиббанк» (т. 2 а.с. 78-79).

Згідно нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу від 18.08.2011
року ОСОБА_8 продала зазначену квартиру
ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 80-81).

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 06.09.2011 року
скасовано постанову господарського
суду Харківської області від 23.12.2010
року про визнання боржника - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 банкрутом та
провадження у справі про визнання
останньої банкрутом припинено (т. 1 а.с.
30-33).

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 17.06.2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 06.08.2013 року,
вищезазначений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
укладений 25.05.2011 року між арбітражним
керуючим ліквідатором боржника ОСОБА_3
ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_8 визнано
недійсним (т. 2 а.с. 116-122, 123-124).

Таким чином, іпотека, встановлена
Договором іпотеки від 28.07.2006 року,
укладеним між іпотеко держателем - ПАТ
«УкрСиббанк» (на той час: Акціонерний
комерційний інноваційний банк
«УкрСиббанк») та позичальницею -
іпотекодавцем ОСОБА_3, згідно якого
остання передала в іпотеку банку
належну їй двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, в забезпечення виконання нею
своїх зобов'язань за Кредитним
договором № К-ТТ21/194 від тієї ж дати,
укладеним між сторонами, - не
припинилася та є дійсною, у зв'язку з
чим іпотекодержатель ПАТ «УкрСиббанк»
не позбавлений можливості звернутися
до суду з позовом про звернення
стягнення на вказаний об'єкт
нерухомості - предмет іпотеки для
задоволення своїх вимог за Кредитним
договором № К-ТТ21/194 від 28.07.2013 року
згідно ст.ст. 7, 23, 33 Закону України «Про
іпотеку».

Крім того, судова колегія звертає увагу
й на те, що рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від 08.11.2010
року вже задоволено позов ПАТ
«УкрСиббанк» до позичальниці ОСОБА_3
про стягнення з останньої на користь
банківської установи кредитної
заборгованості за Кредитним договором
№ К-ТТ21/194 від 28.07.2006 року в загальній
сумі 61 010 швейцарських франків 63
сантими, що за офіційним курсом НБУ на
час виникнення цієї заборгованості
становило 478 840, 77 грн., і строк
пред'явлення виконавчого документа до
державної виконавчої служби для
примусового виконання зазначеного
судового рішення ще не сплив (т. 2 а.с. 125).

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, судова колегія вважає, що суд
першої інстанції приймаючи рішення у
справі, обґрунтовано відмовив у
задоволенні заявлених ПАТ
«УкрСиббанк» позовних вимог за їх
недоведеністю та безпідставністю, у
тому числі й що стосується вимог
позивача про визнання незаконними дій
арбітражного керуючого ОСОБА_4 щодо
вчинення ним дій по зняттю обтяжень та
заборон відчуження, а також укладанню
25.05.2011 року договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 яка була предметом
іпотеки, оскільки як встановлено
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 06.08.2013 року, реалізація
зазначеного нерухомого майна
арбітражним керуючим ОСОБА_4 відбулася
з дотриманням вимог чинного
законодавства в період дії постанови
господарського суду Харківської
області від 23.12.2010 року про визнання
боржника - фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 банкрутом до скасування цієї
постанови Харківським апеляційним
господарським судом 06.09.2011 року (т. 2 а.с.
123-124).

Що ж стосується доводів апеляційних
скарг позивача ПАТ «УкрСиббанк»,
наведених на їх обґрунтування та які
фактично зводяться до незгоди з
ухваленим по справі рішенням
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 22 листопада 2013 року, а також
додатковим рішенням того ж районного
суду від 24 квітня 2014 року та їх
суб'єктивної переоцінки, то ці доводи
апелянта в даному випадку є
несуттєвими, рішення суду, прийняті по
суті розглянутого цивільно-правового
спору не спростовують і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Таким чином, приймаючи до уваги
наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308,
313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,
-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк» -
відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 22 листопада 2013 року та
додаткове рішення того ж районного
суду від 24 квітня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня її
проголошення.

Головуючий:

Судді: