Справа № 160/342/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Вознюк І.І. Провадження №
22-ц/773/1183/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

при секретарі Лимар Р. С.,

за участю представника позивача Місюри
І. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_2 на рішення Локачинського
районного суду Волинської області від
17 червня 2014 року, -

В С Т А Н О В
И Л А:

У травні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось в суд із зазначеним позовом.
Вказувало на ті обставини, що 8 травня
2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (на
даний час ПАТ КБ «ПриватБанк») і
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір в сумі 5261 грн. 89 коп.,
із сплатою 12 % (відсотків) річних, на
строк по 8 травня 2010 року включно.

Оскільки позичальник належним чином не
виконує свої зобов'язання, у строк
зазначений у договорі кредит не
повернув, у наслідок чого утворилась
заборгованість в розмірі 21339 грн. 69 коп.,
яку позивач просив суд стягнути з
відповідача ОСОБА_2 в його користь та
відшкодувати йому понесені судові
витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

17 червня 2014 року рішенням
Локачинського районного суду позов
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2
в користь ПАТ КБ «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 11706 грн. 07 коп. та відшкодовано
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 243 грн. 60 коп. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі відповідач ОСОБА_2 просить його
скасувати як незаконне і
необґрунтоване, прийняте з порушенням
норм матеріального і процесуального
права та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників
позивача і відповідача, дослідивши
обставини справи та перевіривши їх
доказами, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» та стягуючи суму
заборгованості з ОСОБА_2 за кредитним
договором, суд першої інстанції
виходив із того, що боржник порушив
умови договору, допустив
заборгованість по погашенню кредиту та
відсотків за користування ним.

Такий висновок суду є правильним.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що 8 травня 2008 року між
позивачем ЗАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
на суму 5261 грн. 89 коп. з терміном
погашення 8 травня 2010 року зі сплатою за
користування кредитом відсотків у
розмірі 1 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом (а. с. 6).

Згідно розрахунку, наданого банком,
станом на 16.04.2014 року, заборгованість за
кредитним договором становить 21339 грн.
69 коп., з яких 4275 грн. 52 коп. -
заборгованість за кредитом, 430 грн. 55
коп. - заборгованість за відсотками за
користування кредитом, 749 грн. 76 коп. -
заборгованість з комісії, 14391 грн. 49 коп.
- заборгованість по пені, 500 грн. - штраф
(фіксована частина), 992 грн. 37 коп. - штраф
(процентна складова) (а. с. 4-5).

Також зі змісту договору про надання
споживчого кредиту (заяви
позичальника), укледеного між
сторонами 8 травня 2008 року, убачається,
що позичальник ОСОБА_2 ознайомлений з
умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам ("Розстрочка"), які були
надані йому у письмовій формі (а. с. 6 - 9),
що свідчить про відсутність потреби
щодо окремого підписання даних умов
позичальником. Крім того з п. 5.5 даних
умов слідує, що термін позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за коистування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним Договором
встановлюється сторонами тривалістю 5
років (а. с. 9).

Статтею 257 ЦК України втсновлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно ч. 1 ст. 258 цього Кодексу для
окремих видів вимог законом може
встановлюватись спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Отже, встановлені обставини справи та
наведені норми матеріального права
свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2
взяті на себе зобов'язання за укладеним
кредитним договром не виконав, кредит
не повернув і не сплатив проценти за
користування кредитом, а позикодавець
ПАТ КБ «ПриватБанк», діючи відповідно
до умов даного договору та
встановленого ним п'ятирічного строку
позовної давності, звернувся в суд за
захистом порушеного права.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апелянта ОСОБА_2. щодо
неукладення ним договору з
позикодавцем та пропуску позивачем
строку звернення до суду з позовом не
заслуговують на увагу і спростовуються
наведеними і дослідженими судом
доказами.

Рішення суду першої інстанції в
частині зменшення розміру пені,
відмови у стягненні штрафів,
заборгованості з комісії сторонами по
справі не оскаржувалось, а тому судом
апеляційної інстанції в цій частині не
переглядається.

Таким чином, суд першої інстанції,
давши вірну правову оцінку обставинам
справи та наданим доказам,
обґрунтовано частково задовольнив
позов, стягнув з відповідача на користь
банку заборгованість за укладеним
кредитним договором.

Рішення суду першої інстанції ухвалене
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, що є підставою
для відхилення апеляційної скарги і
залишення його без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
відхилити, рішення Локачинського
районного суду Волинської області від
17 червня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді