АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19листопада 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 28 липня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 28 липня 2014 року відмовлено
в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про відшкодування майнової та
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
вказане рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному
обсязі. Посилається на те, що рішення
суду першої інстанції ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
ОСОБА_2 володіє та користується
транспортним засобом на законних
підставах, поніс витрати на його
ремонт, а тому, не заперечує проти
відшкодування на його користь шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.
Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про відшкодування суми франшизи,
суд безпідставно послався на положення
п. 37.5 ст. 37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», яка відсутня в редакції
Закону від 05 лютого 2013 року.

В апеляційній інстанції представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який також є позивачем
по справі, підтримав апеляційну скаргу
та просить її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 вважає,
що на користь позивача має бути
стягнула лише франшиза 1000 грн., а в
іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 20 вересня
2013 року о 20 год. 05 хв., керуючи
автомобілем «Хонда» д.н.з. НОМЕР_1 по
проспекту Броварському в м.Києві, не
дотримався безпечної дистанції,
внаслідок чого здійснив зіткнення з
автомобілем «Ауді» д.н.з. НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_2, який належить
ОСОБА_1, в результаті якого транспортні
засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 24 жовтня 2013 року
ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення
передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено
на нього адміністративне стягнення у
виді штрафу у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян (а. с. 7).

На момент дорожньо-транспортної
пригоди цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3 була
застрахована у ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія» на умовах
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. Відповідно до полісу №АС/1785818
ліміт відповідальності страховика за
шкоду, заподіяну майну становить 50 000,00
грн., франшиза - 1 000,00 грн. (а. с. 23).

Відповідно до рахунку-фактури СПД-ФО
ОСОБА_4 №546 від 25 вересня 2013 року
вартість відновлювального ремонту
транспортного засобу «Ауді» д.н.з.
НОМЕР_2, становить 2987,40 грн.

На підставі cтрахового акту
№ОЦ/027/000/13/0046 від 23 грудня 2013 року ПрАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» було виплачено ОСОБА_1,
страхове відшкодування за
вирахуванням безумовної франшизи у
розмірі 1987,40 грн. (а. с. 44).

22 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригод, в якому
просив стягнути з ОСОБА_3 на його
користь франшизу в розмірі 1000,00 грн.;
4396,68 грн. витрат, понесених ним
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, що включає в себе 107,90 грн.
витрати на пальне для здійснення
виїзду до експертів, страхової
компанії та спеціалістів СТО, 252,50 грн.
витрат по оплаті послуг експерта ФОП
ОСОБА_4 щодо оцінки вартості
пошкодженого автомобіля, 2292,68 грн.
недоотриманої заробітної плати за 4 дні
у зв'язку з тим, що довелося взяти
відпустку за власний рахунок, 1500,00 грн.
витрат на правову допомогу; а також
11750,00 грн. моральної шкоди в рахунок
компенсації моральних страждань, які
довелося понести у зв'язку з порушенням
його звичайного способу життя,
негативного впливу на стан здоров'я,
псування стосунків з безпосереднім
керівництвом, а також моральних
страждань, пов'язаних з
дорожньо-транспортною пригодою.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову ОСОБА_2

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3
франшизи в сумі 1000,00 грн., суд першої
інстанції виходив з того, що право на
отримання компенсації суми франшизи у
повному розмірі виникає у потерпілої
особи, в даному випадку власника
транспортного засобу, як це
передбачено п. 37.5. ст. 37 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Разом з тим, вказана норма в редакції
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин,
визначає порядок та підстави відмови у
здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати), та не
врегульовує питання про відшкодування
суми франшизи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 22 ЦК України визначено, що
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
визначено, що шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме, шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю. майну третьої особи.

Відповідно до положень Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи
(ст. 12), та не відшкодовується шкода,
пов'язана із втратою товарної вартості
транспортного засобу (ст. 31). Саме ці
втрати підлягають відшкодуванню за
рахунок особи, з вини якої заподіяна
шкода.

Відповідно до роз'яснень, викладених в
п. 13 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» враховуючи, що
відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК
положення щодо захисту права власності
поширюються також на осіб, які хоч і не
є власниками, але володіють майном на
праві господарського відання,
оперативного управління або на іншій
підставі, передбаченій законом чи
договором (речове право), такі особи
також мають право вимагати
відшкодування шкоди, завданої цьому
майну.

До таких осіб належить і особа, яка
керувала транспортним засобом без
доручення, але на підставі документів,
визначених пунктом 2.1. Правил
дорожнього руху України (посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії та
реєстраційного документа на
транспортний засіб).

При розгляді таких спорів суд має
вирішити питання про залучення до
участі у справі власника майна як
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні позивача у порядку,
передбаченому статтями 35, 36 ЦПК,
оскільки рішення у справі може
вплинути на його права та обов'язки
щодо однієї зі сторін.

Разом з тим, на зазначені положення суд
першої інстанції уваги не звернув та не
вирішив питання щодо залучення до
участі в справі власника пошкодженого
транспортного засобу «Ауді» д.н.з.
НОМЕР_2, ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив,
що ОСОБА_2 поніс всі витрати на ремонт
автомобіля, він не заперечує проти
стягнення шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, на
користь останнього.

Сума франшизи є частиною шкоди, яка
виключається з суми страхового
відшкодування, та підлягає
відшкодуванню страхувальником або
особою, винною у завданні шкоди.
Враховуючи викладене, вимоги ОСОБА_2
про стягнення з ОСОБА_3 на його користь
франшизи в сумі 1000,00 грн. є законними та
обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з
ОСОБА_3 4396,68 грн. витрат, понесених ним
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, що включає в себе 107,90 грн.
витрат на пальне, 252,50 грн. витрат по
оплаті послуг ФОП ОСОБА_4 щодо оцінки
вартості пошкодженого автомобіля, 2292,68
грн. недоотриманої заробітної плати за
4 дні, 1500,00 грн. витрат на правову
допомогу; а також 11750,00 грн. моральної
шкоди. ОСОБА_2 не було надано суду
будь-яких належних та допустимих
доказів на підтвердження того, що
витрати на пальне, витрати на правову
допомогу згідно договору №б/н від 20
березня 2014 року, укладеним з ФОП ОСОБА_5,
були необхідними для відновлення
транспортного засобу.

Суд першої інстанції відмовив у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в
частині відшкодування моральної шкоди.
Рішення суду першої інстанції не було
оскаржено позивачем, а тому у суду
першої інстанції відсутні підстави для
перегляду його в цій частині за
апеляційною скаргою власника
пошкодженого транспортного засобу
ОСОБА_1

Враховуючи викладене, рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 28 липня 2014 року підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_2

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
підлягає стягненню 243,60 грн. судового
збору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 28 липня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2франшизу в сумі 1000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог
ОСОБА_2відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2243,60
грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржено
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді