Ухвала

іменем україни

14 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - Друга Київська
державна нотаріальна контора, про
розірвання договору довічного
утримання, визнання права власності на
нерухоме майно та зняття заборони на
відчуження об'єкту нерухомого майна, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду м. Києва від
15 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_7 звернулася до
суду із вказаним позовом до ОСОБА_5, в
обґрунтування якого посилалася на те,
що 03 листопада 2012 року вона
уклала договір довічного утримання з
ОСОБА_5, відповідно до умов якого вона
зобов'язана передати у власність
відповідача квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язується
довічно утримувати позивача, своєчасно
вносити комунальні платежі,
забезпечувати її харчуванням, ліками,
забезпечувати грошовою допомогою, у
разі її смерті поховати її, одноразово
сплатити позивачу 5000 грн., які позивач
мала одержати від відповідача до
підписання договору утримання,
відповідач у свою чергу гарантує, а
позивач залишає за собою право на
проживання у вказаній квартирі. Однак,
після підписання договору довічного
утримання відповідач не виконував його
умови.

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 29 липня 2013 року у справу
залучено правонаступника - ОСОБА_4

Додатково ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_7,
його рідна сестра. В лютому 2013 року
позивачу зателефонувала сусідка, яка
проживає поруч з сестрою, та
повідомила, що сестра знаходиться у
своїй квартирі у безпорадному стані та
повідомила його, що вона уклала
договір довічного утримання, а
відповідач не опікується нею, після
укладення договору свої обов'язки не
виконує. Просив задовольнити позовн
вимоги в повному обсязі.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 19 лютого 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
15 травня 2014 року рішення місцевого суду
в частині відмови в задоволенні позову
про розірвання договору довічного
утримання, визнання права власності на
нерухоме майно - скасовано та ухвалено
в цій частині нове рішення про
задоволення позову, а саме розірвано
договір довічного утримання від 03
листопада 2012 року, укладений між ОСОБА_7
та ОСОБА_5; визнано за ОСОБА_4 право
власності на спірну квартиру. В решті
судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі скаржник просить
скасувати оскаржуване судове рішення
суду апеляційної інстанції, залишити в
силі рішення місцевого суду, мотивуючи
свою вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог статті 335 ЦПК
України під час розгляду справи у
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України,
договір довічного утримання може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача або третьої особи, на
користь якої він був укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов'язків, незалежно
від його вини.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
задовольняючи позовні вимоги суд
апеляційної інстанції правильно
дійшов висновку, що відповідач
належним чином не виконував умови
договору довічного утримання від
03 листопада 2012 року.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_4 є рідним братом
ОСОБА_7, тобто відноситься до другої
черги спадкоємців за законом. У
встановлений 6-ти місячний строк лише
він звернувся до нотаріальної контори
з заявою про прийняття спадщини після
смерті своєї сестри ОСОБА_7, інших
спадкоємців немає. Враховуючи
зазначене, суд апеляційної інстанції
правильно дійшов висновку про визнання
за ОСОБА_4 права власності на спірну
квартиру.

Доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
15 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька О.В. Кафідова І.М.
Фаловська