Справа № 415/206/14-ц
Провадження № 2/415/504/14
Лисичанський міський суд Луганської
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Лисичанську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського
міського суду з позовною заявою до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на те, що з 1976 року
він перебував у зареєстрованому шлюбі
з ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
Від цього шлюбу вони мають дочку,
ОСОБА_2, яка є відповідачкою по справі.
Згідно договору дарування квартири від
17.07.2002 року, він є власником квартири
АДРЕСА_1. З 30.07.2002 року відповідач була
зареєстрована за вищевказаною адресою.
Однак, відповідач жодного дня з моменту
реєстрації за вказаною адресою не
проживала. Протягом усього часу, з 2002
року та по теперішній час, відповідач
проживала разом зі своїм чоловіком за
іншою адресою: АДРЕСА_2. Протягом 12-ти
років він сплачує комунальні послуги і
за себе і за відповідача. За всі роки ця
сума по комунальним платежам вже
адресу, на ім'я відповідача постійно
приходять листи від банків, у яких
відповідач брала кредити, з погрозами
конфіскувати усе майно. Ці листи
завдають йому великого стресу та
завдають шкоду його здоров'ю. Крім того
він нещодавно переніс інсульт і довгий
час був прикутий до ліжка. Коли він
отримує ці повідомлення від банків з
погрозами, у нього різко підвищується
тиск і він змушений тривалий час
лікуватися. На його прохання до
відповідача розібратися з її
кредитами, остання не реагує. Ніяких
перешкод до проживання відповідача за
місцем її реєстрації він не вчиняв,
замки на вхідних дверях не міняв.
Неодноразово просив відповідача
знятися з місця її реєстрації у
добровільному порядку, але ніякої
відповіді він не отримував. 10.10.2013 року
він надіслав відповідачу, ОСОБА_2,
письмове попередження про зняття її з
реєстраційного обліку у добровільному
порядку. Отримавши попередження,
відповідачка категорично відмовилася
знятися з реєстраційного обліку у
добровільному порядку. У зв'язку з
викладеним просив суд визнати ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
В судовому засіданні позивач ОСОБА_4
позов підтримав в повному обсязі,
просив суд його задовольнити, проти
заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилась, про причину неявки суд не
повідомила, про день, час та місце
слухання справи повідомлялася
належним чином, про що свідчать
рекомендовані повідомлення про
вручення поштового відправлення.
Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_5 пояснив, що він проживає за
адресою: АДРЕСА_3. Позивача знає майже
десять років, він проживає на сусідній
вулиці. Відповідача не знає. Він часто
буває вдома у ОСОБА_6, відповідача там
не бачив. ОСОБА_1 казав, що вона
одружилась та проживає десь на РТІ в м.
Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_7 пояснила, що з позивачем знайома
три роки, він її друг. Вона часто у нього
буває вдома, а він у неї. Відповідачку
вона бачила приблизно два рази на
вулиці. За три роки вона бачила
відповідачку вдома у позивача лише
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.
Позивач не заперечував проти розгляду
справи за відсутності відповідачів.
У зв'язку з наведеним, суд вважає за
можливе слухати справу за відсутності
відповідача, а матеріали, що є у справі,
достатніми для цього.
Вислухавши позивача, свідків,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод від 4.11.1950 року, підписана від
імені України 9 листопада 1995 року та
ратифікована Законом України № 475/97-ВР
від 17.07.1997 року закріплює, що кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном.
Стаття 41 Конституції закріплює у
нормі-гарантії, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
Відповідно до статті 316 ЦК
Україниправом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.
Стаття 317 ЦК України закріплює, що
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.
Стаття 319 ЦК України регламентує
наступне: власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.Держава
не втручається у здійснення власником
права власності.Діяльність власника
може бути обмежена чи припинена або
власника може бути зобов'язано
допустити до користування його майном
інших осіб лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.
Стаття 321 ЦК України призюмує, що право
власності є непорушним, ніхто не може
бути обмежений у його здійсненні.
Згідно з статтею 379 ЦК України, житлом
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, призначені
та придатні для постійного проживання
Стаття 382 ЦК України дає легальне
визначення квартири, тобто квартирою є
ізольоване помешкання в житловому
будинку, призначене та придатне для
постійного у ньому проживання.
Відповідно до частини 1 статті 383 ЦК
України, власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб і не має права використовувати
його для промислового виробництва.
Стаття 386 ЦК України передбачає, що
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК
України, при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
Відповідно до ст. 72 ЖК
України, визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.
З матеріалів справи вбачається, що
квартира АДРЕСА_1, належить ОСОБА_1 на
підставі договору дарування квартири з
господарськими побудовами та
спорудами від 17.07.2002 року, посвідченого
приватним нотаріусом Лисичанського
міського нотаріального округу
Луганської області ОСОБА_8 в реєстрі за
№ 1458 (а.с. 7).
З домової книги на квартиру АДРЕСА_1, що
знаходиться у власності громадянина
ОСОБА_1, вбачається, що у цій квартирі
зареєстровані ОСОБА_1 з 30.07.2002 року та
ОСОБА_2 з 30.07.2002 року (а.с. 10).
Згідно з довідкою б/н від 19.12.2013 року,
наданою головою вуличного комітету
ОСОБА_9 вбачається, що по АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_1 та його донька,
ОСОБА_2, яка фактично за данною адресою
не проживає з 2010 року (а.с. 8).
Згідно з відомостями
адресно-довідкового підрозділу від
27.01.2014 року, ОСОБА_2 зареєстрована за
даресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).
ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2, письмове
попередження про зняття її з
реєстраційного обліку у добровільному
Згідно з довідкою, наданою КП
«Паспортна служба» № 475 від 11.04.2014 року,
за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані:
ОСОБА_1, 1944р.н., та ОСОБА_10, 1981р.н., дочка
Судом встановлено, що існування
реєстрації відповідача у квартирі
позивача обмежує його права, так як він
змушений сплачувати комунальні
послуги за зареєстрованого
відповідача, який у комунальних
витратах участі не приймає. Судом також
встановлено, що відповідач не проживає
у вищевказаній квартирі більше ніж
За таких обставин суд вважає, що позов
заявлено обґрунтовано, доводи,
викладені позивачем на підтвердження
своїх вимог, знайшли своє
підтвердження в ході судового
засідання, відповідач, ОСОБА_2 дійсно не
проживає у квартирі АДРЕСА_1 понад 1 рік,
і судом не встановлено поважність
причини її відсутності, у зв'язку з чим
позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Понесення позивачем судових витрат
підтверджується квитанціями № 126 від
15.01.2014 та № 169 від 15.01.2014 року про
судового збору у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 212-215,
224-226 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України,
ст.ст. 316, 317, 319, 321, 379, 382, ч.1 ст. 383, 386, 391 ЦК
України, ст. 41 Конституції України, ст.1
Протоколу № 1 до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, права
користування житловим приміщенням,
розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору у сумі
243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному суді Луганської області
через Лисичанський міський суд шляхом
подачі апеляційної скарги на рішення
суду протягом десяти днів з дня його
проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

СУДДЯ
Ю.О. КАЛМИКОВА