Справа № 562/520/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" липня 2014 р.
Здолбунівський районний суд

Рівненської області в складі:

головуючого судді Ємельянової Л.В.

при секретарі Аврамчук Н.П.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Здолбунові цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
Будеразької сільської ради
Здолбунівського району Рівненської
області про визнання права власності
на нерухоме майно за набувальною
давністю,

в с т а н
о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом,
вказуючи, що вона проживає в будинку
АДРЕСА_1. Власниками даного житлового
будинку в рівних долях були ОСОБА_8,
який помер у 2005 році, та ОСОБА_9, яка
померла у 2006 році, кожному належала ?
частка житлового будинку. Після смерті
власників будинку спадкоємці -
відповідачі по справі спадщину не
прийняли.

Вона проживає у вказаному будинку з
дозволу ОСОБА_8 з 1993 року, доглядає за
будинком, сплачує комунальні послуги,
користується земельною ділянкою.
Тобто, відкрито, добросовісно і
безперервно володіє житловим будинком
понад 20 років. Тому, просить суд визнати
за нею право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 за набувальною
давністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
позовні вимоги зменшила. Просить суд
визнати за нею право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 за
набувальною давністю.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 позов
визнали. Пояснили суду, що вони є
спадкоємцями першої черги за законом
після смерті матері ОСОБА_9. Спадщину не
прийняли ні після смерті матері, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_4, ні після смерті
батька ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.
Не заперечують щодо задоволення
позовних вимог.

Голова Будеразької сільської ради
Здолбунівського району Рівненської
області Баранов В.М. позов визнав.
Пояснив суду, що житловий будинок
АДРЕСА_1 згідно погосподарської книги
рахується за ОСОБА_8, який помер у 2005
році, та ОСОБА_9, яка померла у 2006 році.
Спадкоємці спадщину не прийняли та не
оформили. Позивач ОСОБА_2 безперервно
проживає у вказаному будинку з 1993 року,
відкрито і добросовісно користується
будинком. Тому не заперечує щодо
задоволення позову.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явилися. Подали
до суду заяви, в яких позовні вимоги
визнають повністю, не заперечують щодо
задоволення позову. Просять розглянути
справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, відповідачів,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

У відповідності до абз.1 п.13 Постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. "Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав"
можливість пред'явлення до суду позову
про визнання права власності за
набувальною давністю випливає з
положень статей 15, 16 ЦК, а також частини
четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими
захист цивільних прав здійснюється
судом шляхом визнання права. У зв'язку з
цим особа, яка заявляє про давність
володіння і вважає, що у неї є всі
законні підстави бути визнаною
власником майна за набувальною
давністю, має право звернутися до суду
з позовом про визнання за нею права
власності.

Як вбачається з пояснень позивача
ОСОБА_2, з вересня 1993 року вона
значиться зареєстрованою та фактично
проживає у житловому будинку АДРЕСА_1,
доглядає за будинком, сплачує
комунальні послуги, обробляє земельну
ділянку.

Факт реєстрації місця проживання
позивача за вказаною адресою з 07
вересня 1993 року та фактичного
проживання підтверджуються відміткою
у паспорті позивача серії НОМЕР_2,
виданому 21.09.2012р. Здолбунівським РС
УДМС України в Рівненській області,
довідкою № 02/20-76 від 04.02.2014р., виданою
виконкомом Будеразької сільської ради
Здолбунівського району Рівненської
області, та поясненнями відповідачів.

Згідно виписки з погосподарської книги
№ 2, виданої Будеразькою сільською
радою Здолбунівського району
Рівненської області 20.05.2014р. за № 387,
житловий будинок АДРЕСА_1 рахується за
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (на праві власності
кожному належала 1/2 частина житлового
будинку).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 помер, про що
свідчить свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_3 від 19.08.2005р., видане Будеразькою
сільською радою Здолбунівського
району Рівненської області.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_9, що
стверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_4 від 08.02.2006р., виданим
Будеразькою сільською радою
Здолбунівського району Рівненської
області.

Згідно повідомлення №522/01-16 від 30.05.2014р.
Здолбунівської районної державної
нотаріальної контори Рівненської
області, спадкова справа на майно
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, згідно
даних Спадкового реєстру, не
заводилась.

Після смерті ОСОБА_9, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_4, спадщину прийняв чоловік
спадкодавця ОСОБА_10, що стверджується
спадковою справою №682/2008, заведеною
29.08.2008р. Здолбунівською районною
державною нотаріальною конторою
Рівненської області.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 помер, що
стверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_5 від 01.04.2009р., виданим
Будеразькою сільською радою
Здолбунівського району Рівненської
області.

Згідно даних Спадкового реєстру на
майно ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3,
спадкова справа не заводилась, що
стверджується інформаційною довідкою
зі Спадкового реєстру (спадкові справи
та видані на їх підставі свідоцтва про
право на спадщину) № 37849397 від 10.07.2014р. та
довідкою №679/01-16 від 10.07.2014р., виданою
Здолбунівською районною державною
нотаріальною конторою Рівненської
області.

У довідці № 02/20-76 від 04.02.2014р., виданій
Будеразькою сільською радою
Здолбунівського району Рівненської
області, зазначено, що спадкоємці
спадщину не прийняли, право приватної
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
не оформили.

З довідки №156, виданої 28.04.2014р. КП
«Здолбунівське міське бюро технічної
інвентаризації», вбачається, що
будинковолодіння АДРЕСА_1 на підставі
приватної власності не зареєстроване.

Таким чином, судом встановлено, що
позивач більше десяти років
добросовісно, відкрито і безперервно
володіє житловим будинком АДРЕСА_1,
який не значиться зареєстрованим на
підставі приватної власності.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Виходячи зі змісту частини першої
статті 344 ЦК, відсутність державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно не є перешкодою для визнання
права власності на це майно у зв'язку зі
спливом строку набувальної давності,
оскільки така державна реєстрація може
бути здійснена після визнання права
власності за набувальною давністю
(абз.1 п.14 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 07.02.2014р. "Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав").

Інститут набувальної давності є одним
із первинних способів виникнення права
власності, тобто такий спосіб,
відповідно до якого право власності на
річ виникає вперше або незалежно від
права попереднього власника на цю річ,
оскільки не базується на попередній
власності та відносинах
правонаступництва, а базується на
сукупності обставин, зазначених у
частині першій статті 344 ЦК України, а
саме: тривалого, добросовісного,
відкритого та безперервного володіння
майном як своїм власним.

Згідно роз'яснень, які містяться у п.9
Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 07.02.2014р. "Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав" при
вирішенні спорів, пов'язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа
при заволодінні чужим майном не знала і
не могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна;

- володіння визнається безперервним,
якщо воно не переривалось протягом
всього строку набувальної давності. У
разі втрати не із своєї волі майна його
давнісним володільцем та повернення
цього майна протягом одного року або
пред'явлення протягом цього строку
позову про його витребування
набувальна давність не переривається
(частина третя статті 344 ЦК). Не
переривається набувальна давність,
якщо особа, яка заявляє про давність
володіння, є сингулярним чи
універсальним правонаступником,
оскільки в цьому разі вона може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є (частина
друга статті 344 ЦК).

Пунктом 11 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 07.02.2014р. "Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав"
встановлено, що ураховуючи положення
пункту 8 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК про те, що правила статті 344
ЦК про набувальну давність поширюються
також на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом, та беручи до
уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня
2004 року, положення статті 344 ЦК
поширюються на правовідносини, що
виникли з 01 січня 2001 року. Отже,
визнання судом права власності на
нерухоме майно за набувальною давністю
може мати місце не раніше 01 січня 2011
року. При цьому суди мають виходити з
того, що коли строк давнісного
володіння почався раніше 01 січня 2001
року, то до строку, який дає право на
набуття права власності за набувальною
давністю, зараховується лише строк з 01
січня 2001 року. Разом із тим, якщо
перебіг строку володіння за давністю
почався після цієї дати, то до строку
набувальної давності цей період
зараховується повністю.

Наведене свідчить про наявність
сукупності умов та підстав, що
передбачені положеннями статті 344 ЦК
України, для набуття позивачем права
власності за набувальною давністю.

Згідно з ч.4 ст.344 ЦК України право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери набувається за рішенням
суду.

За таких обставин позов підлягає до
задоволення.

Керуючись ст.ст.10-11, 60, 212-215 ЦПК України
та на підставі ст.344 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1),
ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 за
набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Здолбунівський
районний суд. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я