У х в а л а

ІМенем УКраїни

20 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_4 про визнання
договору оренди недійсним,
зобов'язання не чинити перешкод у
здійсненні права власності,
зобов'язання звільнити приміщення -
повернути їх власнику та стягнення
коштів в порядку регресу, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 7 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 29 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, в якому зазначав, що
йому на праві власності належить
приміщення, яке знаходиться за адресою
АДРЕСА_1. У 2009 році йому стало відомо, що
відповідачі на підставі довіреності
від 2003 року уклали договір оренди, який
суперечить вимогам законодавства, що
діяло на час укладання даного договору
оренди від 23 грудня 2003 року. З
урахуванням уточнень позивач просив
визнати недійсним договір оренди
нежилого приміщення що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, укладений 23 грудня 2003
року; зобов'язати ОСОБА_4 не чинити йому
перешкод у здійсненні ним права
власності та звільнити приміщення
магазину, площею 216, 8 кв.м, яке складає
8/100 частин; стягнути з ОСОБА_4 на його
користь 30 464 грн 52 коп. на відшкодування
завданої йому шкоди у порядку регресу.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 7 лютого 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
29 квітня 2014 року, позов задоволено.
Поновлено ОСОБА_3 строк звернення до
суду з позовом про захист цивільного
права. Визнано недійсним договір
оренди нежилого приміщення від 23
грудня 2003 року - приміщення за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 216, 8 кв.м,
складений ОСОБА_5 від імені ОСОБА_3 з
СПД - ОСОБА_4 Зобов'язано ОСОБА_4 не
чинити ОСОБА_3 жодних перешкод у
здійсненні ним права власності на
приміщення магазину, площею 216,8 кв.м,
яке складає 8/100 частин, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_4
звільнити приміщення магазину, площею
216, 8 кв.м, яке складає 8/100 частин, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 30
464, 52 грн на відшкодування завданої
шкоди у порядку регресу.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої та
апеляційної інстанцій, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що договір оренди приміщення від
23 грудня 2003 року не відповідає вимогам
ЦК УРСР та Закону СРСР «Основи
законодавства Союзу РСР і союзник
республік про оренду», тому він має
бути визнаний недійсним, а приміщення
магазину підлягає поверненню власнику.
Оскільки позивач за вимогою ДПІ у
Святошинському районі м. Києва
виплатив нарахування та штрафні
санкції за порушення податкового
законодавства допущені ОСОБА_4, як
суб'єктом підприємницької діяльності,
то суди дійшли висновку, що з
відповідача підлягає стягненню на
корись позивача 30 464 грн 52 коп. в порядку
регресу.

Проте повністю з такими висновками
погодитися не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_3
відповідно до договору купівлі-продажу
від 3 грудня 1998 року на праві приватної
власності належить приміщення
магазину площею 216,8 кв.м, яке складає 8/100
частин, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Як зазначено в цьому договорі, вказане
приміщення придбане ОСОБА_3 як
приватним підприємцем.

Позивач 12 липня 2003 року видавав на ім'я
відповідачів нотаріально посвідчену
довіреність на розпорядження від його
імені цим приміщенням.

22 січня 2004 року позивач скасував дію
вказаної довіреності шляхом подання
нотаріусу відповідної заяви та
надіслав ОСОБА_4 претензію.

З матеріалів справи вбачається, що у
вересні ОСОБА_3 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_4, суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання договору оренди
недійсним, зобов'язання не чинити
перешкод у здійсненні права власності,
зобов'язання звільнити приміщення, -
повернути їх власнику та стягнення
коштів в порядку регресу.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 28 січня 2014 року позов
ОСОБА_3 у частині вимог до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання договору оренди
недійсним, зобов'язання не чинити
перешкод у здійсненні права власності,
зобов'язання звільнити приміщення та
повернення їх власнику, відшкодування
моральної шкоди залишено без розгляду.

Однак, всупереч вказаній ухвалі, у
вступних частинах оскаржуваних
судових рішень зазначено, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 є відповідачами у справі, хоча
після залишення позову до них без
розгляду, будь-яких вимог, по яких вони
були б відповідачами, не заявлялось.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземці), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 2 ГПК України, господарський
суд порушує справи за позовними
заявами підприємств та організацій,
які звертаються до господарського суду
за захистом своїх прав та охоронюваних
законом інтересів.

Відповідно до ст. 21 ГПК України
сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.
Позивачами є підприємства та
організації, що подали позов або в
інтересах яких подано позов про захист
порушеного чи оспрюваного права або
охоронюваного законом інтересу.
Відповідачами є підприємства та
організації, яким пред'явлено позовну
вимогу.

За таких обставин, з огляду на наведені
положення чинного законодавства,
належність ОСОБА_3 як приватному
підприємцю, переданого ОСОБА_4, як
суб'єкту підприємницької діяльності, в
оренду за оспорюваним договором
приміщення, сплатою коштів, які позивач
просив стягнути з відповідача в
порядку регресу, як суб'єктом
підприємницької діяльності, суди не
врахували зміст правовідносин, що
виникли між сторонами та суб'єктний
склад їх учасників, вирішили вказаний
спір у порядку цивільного судочинства,
хоча, виходячи із характеру
правовідносин, які виникли між
сторонами, як суб'єктами
підприємницької діяльності, він
підлягав розгляду в порядку
господарського судочинства.

Виходячи з викладеного, ухвалені у
справі оскаржувані рішення підлягають
скасуванню із закриттям провадження у
справі відповідно до положень п. 1 ч. 1
ст. 205 ЦПК України, оскільки спір не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства, повідомивши ОСОБА_3, що
спір, за вирішенням якого він звернувся
до суду, відноситься до юрисдикції
господарського суду.

Керуючись ст. ст. 336, 340 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 7 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 29 квітня
2014 року скасувати, провадження у справі
за позовом ОСОБА_3 до суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_4 про
визнання договору оренди недійсним,
зобов'язання не чинити перешкод у
здійсненні права власності,
зобов'язання звільнити приміщення -
повернути їх власнику та стягнення
коштів в порядку регресу закрити.

Повідомити ОСОБА_3, що розгляд спору, з
яким він звернувся до суду, віднесено
до юрисдикції господарського суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: В.І. Амелін Т.П.
Дербенцева С.О. Карпенко
М.І. Наумчук