Справа № 2-223/11
Провадження № 4-с/477/11/14
У Х В А Л А

21 серпня 2014 року
м.Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської
області

у складі: головуючого - судді
Саукової А.А.,

при секретарі -
Варламовій Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні скаргу Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" в особі
територіально-відокремленого
безбалансового відділення №10014/060
філії - Миколаївське обласне
управління АТ "Ощадбанк",
заінтересовані особи - ОСОБА_1, ОСОБА_2,
про визнання дій державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Жовтневого районного управління
юстиції незаконними та скасування
постанов про повернення виконавчих
документів стягувачеві,

В С Т А Н О В И В:

13 червня 2014 року представник ПАТ
"Державний ощадний банк України"
звернувся до суду зі скаргою, в якій
просить визнати незаконною
бездіяльність державного виконавця
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби районного
управління юстиції Опята Ю.Ю. щодо не
звернення стягнення на предмет
іпотеки, належний боржнику ОСОБА_1;
визнати незаконними постанови
державного виконавця ВП №26619620, №26619700,
№27030472 від 08 квітня 2014 року про
повернення виконавчих документів
стягувачу та скасувати їх; зобов'язати
державного виконавця звернути
стягнення на майно боржника - предмет
іпотеки за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування скарги зазначив,
що 08 квітня 2014 року головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Жовтневого
районного управління юстиції Опята Ю.Ю.
винесено зазначені постанови
державного виконавця про повернення
виконавчих документів стягувачеві,
відповідно до яких виконавчі
провадження з виконання
вищезазначених виконавчих документів
завершено на підставі п.2 ч.1 ст.47, ст.50
Закону України «Про виконавче
провадження» в зв'язку з неможливістю
звернути стягнення на житловий будинок
та земельну ділянку, розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, оскільки зазначене
майно знаходиться в іпотеці в
Іпотекодержателя ВАТ «Державний
Ощадний банк України», а виконавчі
документи, за якими проводиться
стягнення, не відповідають вимогам ч.8
ст.54 Закону України «Про виконавче
провадження» та ст.39 Закону України
«Про іпотеку».

Посилався на роз'яснення п.23 постанови
№6 Пленуму Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 лютого 2014 року
«Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах», в якому
вказано, що при виконанні судових
рішень про стягнення грошових коштів
державний виконавець на підставі
статті 52 Закону України "Про виконавче
провадження" у першу чергу звертає
стягнення на кошти боржника в гривнях
та іноземній валюті, інші цінності, у
тому числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитаріях цінних паперів, і лише
за відсутності у боржника коштів і
цінностей - на належне йому інше майно,
за винятком того, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення.

Зазначав, що стягнення на нерухоме
майно (будинок, квартиру, інше
приміщення та земельну ділянку)
звертається за відсутності у боржника
достатніх коштів чи рухомого майна з
додержанням вимог, ст.63 Закону України
"Про виконавче провадження", крім
звернення стягнення на предмет
іпотеки, яке здійснюється на підставі
рішення суду або виконавчого напису
нотаріуса (ст.33 Закону України від 05
червня 2003 року № 898-ІУ «Про іпотеку».

Отже, зазначене положення Пленуму
визначає лише порядок звернення
стягнення на майно ( в першу чергу
кошти, потім рухоме майно і лише в
останню чергу нерухоме майно), жодним
чином не визначає обмежень щодо
звернення стягнення на предмет іпотеки
за рішенням суду про стягнення з
боржника коштів. При зверненні
стягнення на предмет іпотеки за
відповідним рішенням суду або
виконавчим написом нотаріуса,
зазначений в статті 63 Закону України
"Про виконавче провадження" порядок
черговості звернення стягнення
державним виконавцем не
застосовується і стягнення одразу
звертається на предмет іпотеки (без
звернення стягнення на кошти чи інше
майно боржника) відповідно до вимог
статті 54 Закону України "Про виконавче
провадження".

Крім того, представник ПАТ "Державний
ошадний банк України" вказував, що
Закон України "Про виконавче
провадження не передбачає підстав для
незвернення стягнення на предмет
іпотеки або обмежень щодо такого
звернення. Майно, яке перебуває в
заставі чи іпотеці, не може бути
віднесене до майна, вилученого з обігу,
воно не включене до переліку,
передбаченого ст.56 Закону України "Про
виконавче провадження", а отже підстави
для незвернення стягнення на предмет
іпотеки у державного виконавця
відсутні.

Також посилався на ст.39 Закону
України «Про іпотеку», яка вказує лише
на вимоги до рішення, прийнятого за
результатами задоволення позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, вважає, що цей закон не
визначає, що реалізація предмета
іпотеки можлива лише при наявності
рішення, яке відповідає вимогам
зазначеної статті.

Оскаржувані постанови державного
виконавця про повернення виконавчих
документів стягувачеві від 08 квітня 2014
року отримані заявником лише 05 червня
2014 року, а тому заявник вважає, що строк
для оскарження постанов не пропущений.

Сторони у судове засідання не
з'явились, про час та дату слухання
справи повідомлені належним чином, від
представників заявника та відділу
державної виконавчої служби
Жовтневого районного управління
юстиції надійшли заяви про розгляд
справи за їх відсутністю, крім того, від
останнього надійшли заперечення на
скаргу.

Дослідивши письмові матеріали, додані
до скарги, якими представник заявника
обґрунтовує свої вимоги, заперечення,
суд приходить до таких висновків.

За правилами ст.383 ЦПК України, сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Між Відкритим акціонерним товариством
"Державний ощадний банк України", назву
якого змінено на Публічне акціонерне
товариство "Державний ощадний банк
України" відповідно до вимог Закону
України "Про акціонерні товариства"
(надалі - Банк), та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір №87 від 21 лютого 2008
року (надалі - Кредитний договір), за
яким Банк надав позичальнику кредит в
сумі 103000,00 грн. під 18% річних строком на
84 місяці (а.с.79-82).

В забезпечення належного виконання
зобов'язання за Кредитним договором
між Банком та ОСОБА_2 було уклалдено
договір застави від 21 лютого 2008 року,
посвідчений нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
реєстраційний №374, за яким предметом
застави є рухоме майно, а саме
транспортний засіб: Вантажний Фургон -
С, марки АС, модель FCA 1061 AXI 2, 2007 року
випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2
НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1
(а.с.18-21).

Крім того, додатково в забезпечення
кредиту між Банком та ОСОБА_2 був
укладений трьохсторонній договір
поруки №87 від 21 лбютого 2008 року, за яким
поручителем виступила ОСОБА_1 (а.с.83-84).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 умов
кредитного договору 12 січня 2011 року
Банк звернувся до Жовтневого районного
суду Миколаївської області з позовом
про стягнення в солідарному порядку
кредитної заборгованості з ОСОБА_2 та
ОСОБА_1

17 березня 2011 року Жовтневим районним
судом Миколаївської області позовні
вимоги Банку задоволені в повному
обсязі, про що ухвалене відповідне
рішення по цивільній справі № 2-223/11 про
стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у
солідарному порядку заборгованість за
кредитним договором у сумі 108145,34 грн., а
також судових витрат: судового збору по
540,72 грн. та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи по 60,00 грн. з кожного
(а.с.85-86).

На виконання зазначеного рішення суду
14 квітня 2011 року Жовтневим районним
судом Миколаївської області видано три
виконавчіих листа по справі №2-223/11 про
стягнення на користь Відкритого
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» з ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 у солідарному порядку
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 108145,34 грн., а також стягнення
судового збору по 540,72 грн. та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи по 60,00 грн. з кожного
(а.с.95, 89, 92).

08 квітня 2014 року головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Жовтневого
районного управління юстиції Опята Ю.Ю.
винесено постанови про повернення
виконавчого документа стягувачеві
№26619700, №26619620, №27030472, відповідно до
яких нерухоме майно - житловий будинок
та земельна ділянка, належні боржнику
ОСОБА_1, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, перебуває в іпотеці в
Іпотекодержателя ВАТ "Державний
Ощадний банк України", на вказане майно
неможливо звернути стягнення, оскільки
виконавчі документи, за якими
проводиться стягнення, не відповідають
вимогам ч.4 ст.54 Закону України "Про
виконавче провадження" та ст.39 Закону
України "Про іпотеку" (а.с.88, 91, 94).
Зазначені постанови отримані
заявником 05 червня 2014 року, про що
свідчать відмітки на супровідних
листах (а.с.87, 90, 93).

Згідно ч.8 ст.54 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
"Про іпотеку".

У відповідності до ст.33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Як зазначив державний виконавець у
запереченнях та таке встановлено
судом, наявність окремого рішення суду
для звернення стягнення на предмет
іпотеки передбачає і ст.39 Закону
України "Про іпотеку", однак таке
рішення суду відсутнє та у виконавчих
листах №2-224 від 11.03.2011 року і №2-223 від
13.03.2011 року, виданих Жовтневим районним
судом Миколаївської області, не
зазначено, що стягнення має бути
звернено на предмет іпотеки - житловий
будинок та земельну ділянку,
розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Таким
чином, у разі відсутності іншого майна
боржника, на яке можливо звернути
стягнення, виконавче провадження
підлягає завершенню, а виконавчий
документ повертається стягувачу.

Враховуючи, що рішення суду про
звернення стягнення на предмет іпотеки
відсутнє, суд приходить до переконання,
що дії державного виконавця
відповідають діючому законодавству, а
скарга Публічного акціонерного
товариства "Державний ощадний банк
України" є необґрунтованою, в зв'язку з
чим має бути залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст.387, 208 ЦПК України, ст.54
Закону України «Про виконавче
провадження, ст.33 Закону України "Про
іпотеку", суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" в особі
територіально-відокремленого
безбалансового відділення №10014/060
філії - Миколаївське обласне
управління АТ "Ощадбанк",
заінтересовані особи - ОСОБА_1, ОСОБА_2,
про визнання дій державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Жовтневого районного управління
юстиції незаконними та скасування
постанов про повернення виконавчих
документів стягувачеві відмовити.

На ухвалу може бути подана
протягом семи днів з дня отримання її
копії апеляційна скарга до
апеляційного суду Миколаївської
області через Жовтневий районний суд
Миколаївської області.

Суддя
А.А.Саукова