Справа № 369/6449/13-ц Головуючий у І
інстанції Медвідь Н.О.Провадження №
22-ц/780/5113/14 Доповідач у 2
інстанції СавченкоКатегорія 47
У Х В А Л А

іменем України

28 серпня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Білоконь О.В., Фінагєєва В.О.

при секретарі Франюк
Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 15
липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл
незакінченого будівництвом будинку, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року позивачка
звернулася до суду із вказаним вище
позовом, який надалі уточнила і
мотивувала тим, що із 1998 року по 2006 рік
перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі. Вказувала, що в
період шлюбу у 2001 році відповідач
отримав у дар земельну ділянку площею
0,1198 га по АДРЕСА_1, на якій вони з
дозволу сільської ради розпочали
будівництво житлового будинку. В даний
час будинок будівництвом незавершений,
його готовність становить 68,1%.
Посилалася, що вона не може добровільно
розділити будинок із відповідачем. У 2013
році їй стало відомо про реєстрацію
відповідачем незавершеного
будівництва та намір його продати. У
зв'язку із наведеним просила розділити
спільне майно подружжя і визнати за нею
право власності на 1/2 частину
незавершеного будівництвом житлового
будинку АДРЕСА_1 загальною площею 76,2
кв.м.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 15
липня 2014 року позов задоволено. Визнано
за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину
об'єкта незавершеного будівництва:
будинок у стадії будівництва
готовністю 57 % загальною площею 109,5 кв.м.
по АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права. Зокрема вказує
на те, що з часу розлучення і по день
реєстрації права власності на об'єкт
незавершеного будівництва він за
власні кошти здійснював будівництво,
перепланування, благоустрій в будинку,
що судом враховано не було, крім того,
суд помилково не застосував строк
позовної давності.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 та
визнаючи за нею право власності на 1/2
частину об'єкта незавершеного
будівництва, суд першої інстанції
обгрунтовував свої висновки тим, що
спірний незавершений будівництвом
будинок зведений сторонами в період
шлюбу, а відтак позивачка має парво на
його 1/2 частину. При цьому суд виходив з
того, що незавершений будівництвом
будинок є нерухомим майном і може бути
об'єктом цивільних прав, право
власності на який зареєстроване у
встановленому законом порядку за
відповідачем.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

Згідно статей 60, 70 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності. У разі
поділу спільного майна подружжя їх
частки визнаються рівними.

Судом першої інстанції встановлено і з
матеріалів справи вбачається, що
сторони із 1998 року по 30 жовтня 2006 року
перебували у зареєстрованому шлюбі.

В період шлюбу відповідач ОСОБА_1 за
договором дарування від 23 червня 2001
року набув у власність земельну
ділянку площею 0,1198 га по АДРЕСА_1.
Рішенням виконавчого комітету
Тарасівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області від 27 серпня 2004 року ОСОБА_1
надано дозвіл на будівництво на цій
ділянці житлового будинку загальною
площею 212,67 кв.м.

Також судом встановлено, що на вказаній
земельній ділянці сторони за спільні
кошти побудували спірний будинок, який
будівництвом незавершений і право
власності на який зареєстровано 21
червня 2012 року за ОСОБА_1 із ступенем
готовності будинку 57 %

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

З огляду на те, що спірний
незавершений будівництвом будинок
зведений сторонами у шлюбі і є їх
спільною сумісною власністю, суд
обгрунтовано задоволив вимоги
позивачки, визнавши за нею право
власності на 1/2 частину незакінченого
будівництвом будинку, як частку у
спільному майні подружжя.

Колегія суддів не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги про те,
що з часу розлучення і до реєстрації
права власності на об'єкт
незавершеного будівництва відповідач
за власні кошти здійснював будівництво
будинку, поскільки на підтверджекння
своїх доводів відповідач не надав
жодного доказу, зокрема не вказав які
конкретно будівельні роботи ним
виконані та коли, в чому виявилася
добудова будинку, і що в результаті
таких добудов зросла істотно його
вартість чи змінилася площа,
конфігурація, тощо.

Такі доводи спростовуються як
актом депетата Тарасівської сільської
ради від 17 грудня 2013 року, згідно якого
будівництво будинку проводилося
сторонами лише протягом 2004 року, у
грудні 2004 року було припинено і більше
не велося, так і показами допитаних у
справі свідків, які підтвердили цей
факт, а також висновком
будівельно-технічної експертизи № 0044
від 18 січня 2008 року, з доданими
фотографіями, з яких вбачається, що з
моменту завершення будівництва інших
робіт не виконувалося.

Крім того, представник
відповідача в судовому засіданні
визнав той факт, що будівництво
відповідачем після розлучення не
велося, а проводилися лише роботи щодо
недопущення руйнування незавершеного
будівництва.

Колегія суддів вважає
необгрунтованими доводи апелянта про
необхідність застосування строку
позовної давності при вирішенні спору
з таких міркувань.

Відповідно до положень ст.261 ЦК України,
ст.72 СК України для вимог про поділ
спільного сумісного майна розлученого
подружжя, встановлюється трирічний
строк позовної давності, перебіг якого
обчислюється з дня, коли один з
подружжя дізнався або повинен був
дізнатися про порушення його права на
це майно.

Отже, за змістом даних норм
перебіг строку обчислюється з дня, коли
один з подружжя дізнався або повинен
був дізнатися про порушення його права
на це майно, а не з моменту розлучення,
як помилково вважає відповідач.

З матеріалів справи вбачається, що
після розлучення спірний незакінчений
будівництвом будинок не будувався, не
відчужувався, не заставлявся, не
передаввався в іпотеку, тощо, тобто
відсутні були будь-які дії з боку
відповідача, які б свідчили про
порушення права позивачки. За таких
обставин після розлучення у 2006 році
право позивачки на будинок порушено не
було. Дізнавшись у 2012 році, що чоловік
оформив право власності на будинок на
своє ім'я і виставив його на продаж,
остання у липні 2013 року звернулася до
суду.

За таких обстаивн, колегія суддів
прийшла до висновку, що підстави для
застосування строку позовної давності
при вирішенні спору відсутні.

Доводи апелянта про те, що будинок
незавершений будівництвом і не
підлягає поділу між подружжям
необгрунтовані. Відповідно до
висновку, який зробив Верховний Суд
України на засіданні Судової палати у
цивільних справах 15 травня 2013 року при
розгляді справи № 6-37 цс 13, предметом
якої був спір про поділ незавершеного
будівництвом будинку між подружжям,
залишаючи без змін рішення судів, якщо
незавершений будівництвом будинок
зведено за час шлюбу, то він є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя й частки такого майна є
рівними.

Отже такі доводи апелянта
необгрунтовані.

Решта доводів апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції щодо задоволення позову,
обгрунтовано викладених у
мотивувальній частині оскаржуваного
судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 15
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: