№ 201/9774/13-ц
провадження 2-др/201/36/14
УХВАЛА

25 листопада 2014 року
Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську заяву
ОСОБА_1 про ухвалення додаткового
рішення суду по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа: Дніпропетровська
міська рада, про визнання права
власності,–

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5, ОСОБА_1 16 серпня 2013
року звернулися до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа: Дніпропетровська міська рада,
про визнання права власності.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26 вересня 2013 року
позов задоволено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 11 березня 2014 року
було роз’яснено рішення суду від 26
вересня 2013 року.

ОСОБА_1 7 листопада 2014 року звернувся до
суду з заявою про ухвалення
додаткового рішення суду.

У зв’язку закінченням строку
повноважень судді Галічого В.М.
вирішення вище вказаного питання,
згідно встановленого законом порядку,
було розподілено автоматизованою
системою документообігу суду для
розгляду судді Антонюку О.А.

Сторони у справі, у судове засідання не
з’явилися, про час та місце судового
засідання повідомлялися належним
чином, про причини своєї неявки суд не
повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України суд
ухвалює додаткове рішення після
розгляду питання в судовому засіданні
з повідомленням сторін. Їх присутність
не є обов’язковою, а тому з урахувань
зазначеного суд вважає можливим
розглядати питання про ухвалення
додаткового рішення суду за
відсутності цих осіб.

Перевіривши матеріали справи та заяви,
оцінивши надані і добуті докази, суд
вважає заяву необґрунтованою і не
підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Відповідно до
ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Згідно ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Частиною першою статті 208 ЦПК України
передбачено, що судові рішення
викладаються у таких формах: 1) ухвали; 2)
рішення; 3) постанови.

Згідно ч. 2 ст. 208 ЦПК України питання,
пов'язані з рухом справи в суді першої
інстанції, клопотання та заяви осіб,
які беруть участь у справі, питання про
відкладення розгляду справи,
оголошення перерви, зупинення або
закриття провадження у справі,
залишення заяви без розгляду, а також в
інших випадках, передбачених цим
Кодексом, вирішуються судом шляхом
постановлення ухвал.

Відповідно до ч. 3 ст. 208 ЦПК України
судовий розгляд закінчується
ухваленням рішення суду, а у випадках,
передбачених статтями 389-6 та 389-11 цього
Кодексу, - постановленням ухвали.

Частиною 1 статті 220 ЦПК України
передбачено вичерпний перелік
випадків, коли судом повинно бути
ухвалено додаткове рішення.

Судом в судовому засіданні
встановлено, що рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
26 вересня 2013 року позов задоволено.

Також судом було встановлено, що
заявник просить суд ухвалити додаткове
рішення суду по справі, яку було
розглянуто іншим складом суду
(головуючий Галічий В.М.), однак в ч. 1 ст.
220 ЦПК України зазначено, що ухвалити
додаткове рішення, може суд, що ухвалив
рішення, а не інший склад суду.

Крім того відповідно до п. 20 постанови
№ 14 Пленуму Верховного суду України
від 18 грудня 2009 року «Про судове
рішення у цивільній справі» додаткове
рішення може бути ухвалено лише у
випадках і за умов, передбачених
статтею 220 ЦПК; воно не може змінити
суті основного рішення або містити в
собі висновки про права та обов'язки
осіб, які не брали участі у справі,
чи вирішувати вимоги, не досліджені в
судовому засіданні. Додаткове рішення
може ухвалити лише той склад суду,
що ухвалив рішення в даній справі. В
іншому разі особа має право звернутися
до суду з тими ж вимогами на загальних
підставах. При порушенні питання про
ухвалення додаткового рішення з
інших підстав суд ухвалою відмовляє в
задоволенні заяви.

За таких обставин та з урахуванням
всебічного дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, суд
приходить до висновку, що заява не
обґрунтована, не підтверджена,
безпідставна і не ґрунтується на
вимогах закону, передбачених законом
підстав для задоволення заяви немає, а
тому суд вважає за необхідне в її
задоволенні відмовити.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 11, 210, 220, 293 ЦПК України,
суд –

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 в задоволенні заяви
про ухвалення додаткового рішення
суду, по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа: Дніпропетровська міська рада,
про визнання права власності, –
відмовити.

Суддя -