Справа № 333/4431/14-ц
Провадження № 2/333/1989/14
РІШЕННЯ

Іменем України

21 серпня 2014 року
м.
Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого судді
Холода Р.С.,

при секретарі
Вашато А.Б.,

за участі позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Комунарського
районного суду м. Запоріжжя цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

02.06.2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя із позовом про розірвання
шлюбу з ОСОБА_3, зареєстрованого 06.03.1993
року відділом РАЦС міськвиконкому м.
Запоріжжя (актовий запис № 331),
посилаючись на те, що одруження з
останньою видалося невдалим. Починаючи
з 2009 року відносини між сторонами стали
псуватися, в сім'ї почалися постійні
сварки, були відсутні спільні рішення
по важливих побутових питаннях та
відповідач перестала його поважати як
особистість. Як виявилося у сторін
різні погляди на життя, тому сумісне
життя та збереження сім'ї стало
неможливим. З листопаду 2009 року шлюбні
відносини з ОСОБА_3 були фактично
припинені та бажання продовжувати
відносини відсутнє. Із зазначеного
часу сторони проживають за різними
адресами, спільного господарства та
спільного бюджету не ведуть. Крім того,
з липня 2010 року він перебуває у
фактичних шлюбних відносинах з іншою
жінкою, з якою проживає однією сім'єю за
адресою: АДРЕСА_1. Від шлюбу сторони
мають повнолітню доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Примирення з відповідачем
та збереження шлюбу неможливе.
Враховуючи, що ОСОБА_3 не бажає
розривати шлюб, позивач вимушений
звернутися за захистом своїх прав та
законних інтересів до суду.

Позивач у судовому засіданні
підтвердив обставини, викладені у
позові, просив суд його задовольнити у
повному обсязі, заперечував проти
надання сторонам строку для
примирення, враховуючи досить тривалий
строк, впродовж якого він з ОСОБА_3
мешкає окремо (з листопада 2009 року) та
факт проживання його з липня 2010 року
однією сім'єю з ОСОБА_6 і бажанням з
останньою офіційно оформити свої
відносини, тобто зареєструвати їх у
відділі РАЦС. Крім того, додатково
пояснив, що фактично відповідач на цей
час також мешкає однією сім'ю з іншим
чоловіком. Причиною розлучення у
листопаді 2009 року стала поведінка
ОСОБА_3, так як коли він приїхав з
відрядження (робочої вахти) остання
мешкала з іншим чоловіком. Після цього,
стосунки між сторонами зіпсувались
остаточно. Їх спільна з відповідачем
донька (ОСОБА_5) мешкає з 2009 року
періодично то у нього, то у відповідача.
На цей час донька є повнолітньою та
зустрічається з чоловіком, з яким також
практично перебуває у фактичних
шлюбних відносинах. З листопада 2009 року
вони з ОСОБА_3 декілька разів
намагалися примиритися, навіть
проживали разом по декілька днів, але
враховуючи різні погляди на життя,
відсутність взаємних почуттів один до
одного, зберегти сім'ю не видалося
можливим. Після подачі позовної заяви
до суду, відповідач 10.06.2014 року
приїжджала до нього за місцем
проживання. На той момент ОСОБА_3 знала
вже про існування позову, але жодних
дій щодо примирення до проведення
судового засідання не здійснила.
Приїжджала остання для того, щоб
забрати певні речі, які належали її
матері.

Представник позивача ОСОБА_2
підтримала доводи позивача, просила
суд задовольнити позов повністю,
зазначивши, що при викладених ОСОБА_1
обставинах збереження сім'ї неможливо,
а реєстрація відносин з ОСОБА_3,
позивачу заважає офіційно створити
нову родину.

Відповідач заперечувала проти
задоволення позову, зазначивши, що
дійсно з листопада 2009 року вона з
позивачем мешкає окремо, у них різний
бюджет та відсутнє спільне
господарство. Також, ОСОБА_3
підтвердила причину розлучення,
пояснивши, що все йшло до того, що
сторони будуть жити окремо. Дійсно з
моменту окремого проживання сторони
намагалися наладити свої сімейні
відносини, але відновити їх не змогли,
тому вона уходила від позивача. На цей
час вона продовжує кохати позивача,
тому просила суд надати час для
примирення. Вона з 10.06.2014 року знала про
існування позову про розірвання шлюбу
та намагалася примиритися з ОСОБА_1, але
кожного разу їй заважала ОСОБА_6, з якої
проживає позивач. Крім того, вона хоче
примиритися з ОСОБА_1 через їх спільну
доньку.

Представник відповідача ОСОБА_4
підтримав доводи відповідача, просив
суд відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_1 та надати час сторонам для
примирення.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 06.03.1993 року зареєстрували шлюб,
про що відділом реєстрації актів
цивільного стану виконкому м.
Запоріжжя було видано Свідоцтво про
укладення шлюбу серії НОМЕР_3 та
складено відповідний актовий запис №
331 (а.с.8).

Від спільного шлюбу сторони мають
повнолітню доньку - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження останньої,
видане Комунарським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції (актовий запис № 647), яка на цей
час періодично проживає зі своїми
батьками.

Шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
припинені у листопаді 2009 року, спільне
господарство не ведуть, спільного
бюджету не мають. Бажання до примирення
у позивача відсутнє.

З липня 2010 року ОСОБА_1 проживає однією
сім'єю у фактичних шлюбних відносинах з
ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1. Особисті
речі відповідача у будинку, де мешкає
позивач, відсутні. Зазначені факти
підтверджуються актом обстеження
житлових умов позивача, підписаний
сусідами позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 та затверджений головою
квартального комітету № 63
Комунарського району м. Запоріжжя (а.с.
10).

Згідно ст. 111 СК України суд приймає
міри до збереження шлюбу, якщо це не
суперечить моральним засадам
суспільства.

У судовому засіданні від відповідача
поступила заява про надання строку
сторонам для примирення.

Аналіз статті 111 СК України дає
підстави вважати, що закріплена у
коментованій статті норма є
диспозитивною. Оскільки, суд буде
вживати заходів щодо примирення
подружжя лише у тому випадку, якщо це не
буде суперечити моральним засадам
суспільства. Тобто, у випадку виявлення
обставин або фактів, під час підготовки
справи до розгляду або під час
попереднього засідання, які свідчать
про неможливість збереження шлюбу з
позицій моралі та з позицій інтересів
подружжя або їх дітей, суд повинен
уникати формалізму та не надавати
строку на примирення. Диспозитивність
норми підкреслюється і у постанові
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007 №11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», в якій
зазначається, що вжиття заходів щодо
примирення подружжя є можливістю суду,
а не його обов'язком.

На думку суду розлад у подружжя ОСОБА_3
не має ознаку тимчасового розладу, а є
досить тривалим та стійким (з листопада
2009 року), конфлікт між сторонами не
викликаний випадковими причинами, а
вийшов через подружню зраду
відповідача.

При вирішенні питання про надання
сторонам примирення судом
враховується факт тривалого (з липня 2010
року) проживання позивача з іншою
жінкою у фактичних шлюбних відносинах,
а також позицію позивача, яка є
обґрунтованою та мотивованою щодо
бажання останнього укласти з ОСОБА_6
офіційні шлюбні відносини, відсутність
неповнолітніх дітей та взаємовідносин
у сторін.

У відповідача, яка знала про існування
позову про розірвання шлюбу з 10.06.2014
року, що підтверджується сторонами та
отриманням ОСОБА_3 копії позову, була
реальна можливість до судового
засідання, яке відбулося 21.08.2014 року,
тобто більше, ніж через 2 місяці
примиритися з ОСОБА_1, але відповідач
суду не довела, що вона навіть
намагалася це зробити.

Враховуючи зазначені обставини, на
думку суду, відсутня реальна основа для
надання сторонам строку для
примирення. Суд вважає, що надання
зазначеного часу завдасть лише шкоди,
ніж принесе користь для сторін та
суперечить моральним засадам
суспільства, про що йдеться мова у ст.111
Сімейного кодексу України. Суд не може
надати строк для примирення сторонам в
той час, коли з липня 2010 року позивач
проживає з ОСОБА_6 однією сім'єю, тобто
надання часу для примирення ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 фактично ставить під загрозу
відносини, які склалися у позивача та
ОСОБА_6 Крім того, в даному випадку,
позивач вважає неможливим з моральної
точки зору, продовжувати шлюбні
відносини, тому суд не може зобов'язати
її прийняти заходи до примирення.

Відповідно до статті 112 СК України суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу. Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, що мають
істотне значення.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що шлюб між сторонами не може
бути збережений, оскільки факти,
встановлені у справі, свідчать про те,
що він фактично розпався, спільне життя
подружжя і збереження сім'ї стало
неможливим, його формальне існування
обмежує особисту свободу позивача та
порушує його особисті інтереси, що має
істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.88
Цивільно-процесуального кодексу
України, так як судове рішення
ухвалюється у повному обсязі на
користь позивача, понесені ним і
документально підтверджені судові
витрати підлягають стягненню з
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 4, 10, 11, 59, 60, 88, 130, 174, 208, 209, 212, 214-215, 224-226,
292, 294 ЦПК України, ст. ст. 104, 105, 111-115 СК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання
шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
зареєстрований 06.03.1993 року відділом
РАЦС міськвиконкому м. Запоріжжя
(актовий запис № 331) - розірвати.

ОСОБА_3 залишити прізвище «ОСОБА_3», на
яке було змінене під час державної
реєстрації шлюбу між сторонами.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судовий
збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду про розірвання шлюбу, яке
набрало законної сили, є документом, що
засвідчує факт розірвання шлюбу судом.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя /підпис/
Р.С. Холод

Згідно з оригіналом.

Оригінал рішення знаходиться в
матеріалах справи у приміщенні
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя.

Суддя:
Р.С.Холод