Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Юровської Г.В., суддів:
Висоцької В.С., Писаної Т.О.,Гримич М.К.,
Умнової О.В.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Оксамитсервіс» (ТОВ
«Оксамитсервіс») до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
стягнення боргу, за касаційною скаргою
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення апеляційного
суду Кіровоградської області від 19
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ТОВ «Оксамитсервіс»
звернулося до суду із зазначеним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 30
травня 2011 року між приватним
підприємством «Оксамит-Сервіс» (ПП
«Оксамит-Сервіс»), яке виступало
виконавцем послуг, правонаступником
якого є позивач, та замовниками -
відповідачами у справі, було укладено
договір про надання послуг з
консалтингу. При цьому позивачем були
виконані умови договору, а саме, надано
консалтингові послуги на суму 50 500 грн,
що підтверджується відповідними
актами прийому-здачі. Відповідачі лише
частково сплатили кошти за надані
послуги і мають заборгованість у
розмірі 19 500 грн У зв'язку з цим ТОВ
«Оксамитсервіс» просило стягнути з
боржників 19 500 грн основного боргу, 3 874,36
грн упущеної вигоди, 988,89 грн - 3 % річних,
979,31 грн реальних збитків та 253,43 грн
судового збору.

Рішенням Новоукраїнського районного
суду Кіровоградської області від
16 січня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 19 березня
2014 року рішення районного суду
скасовано. Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7
солідарно на користь ТОВ
«Оксамитсервіс» заборгованість за
консалтинговим договором у розмірі 19
тис. грн та 3 % річних у розмірі 963,53
грн, всього 19 963, 53 грн та судові витрати
у розмірі по 114,70 грн з кожного. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7
просять скасувати рішення суду
апеляційної інстанції в частині
стягнення з них солідарно 19 тис. грн
заборгованості за договором
консалтингу, 3 % річних у розмірі 963,53
грн, судові витрати в розмірі по 114,70 грн
з кожного та передати справу на новий
апеляційний розгляд, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом норм
процесуального та матеріального права.
У решті - рішення апеляційного суду
відповідачами не оскаржувалося, тому в
силу ст. 335 ЦПК України не
переглядається.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення не
відповідають.

Так, судами встановлено, що 30 травня 2011
року між ПП «Оксамит-Сервіс»
(виконавець) та ОСОБА_6, ОСОБА_7
(замовники) укладено договір № 129 про
надання послуг з консалтингу.
Відповідно до п. 2.1 договору замовник
доручає, а виконавець зобов'язався
надавати йому правову допомогу,
інформаційні, консультаційні та
довідкові послуги, пов'язані із
забезпеченням господарської
діяльності замовника щодо стягнення з
громадянина ОСОБА_8 399 тис. грн боргу та
штрафних санкцій на перед замовниками
(а. с. 7).

Вартість послуг сторони оцінили в 50
тис. грн (п. 4.1 договору). При цьому
сторони обумовили, що протягом трьох
днів після підписання договору
замовник оплачує аванс у розмірі 2 тис.
грн, а остаточний розрахунок замовник
здійснює протягом трьох днів після
повного виконання робіт, передбачених
пунктом 2.1 та виставлених на адресу
замовника рахунків послуги виконавця.

На підтвердження виконання послуг
позивачем надані акти приймання-здачі
результатів послуг на загальну суму
50500грн: згідно з якими 16 листопада 2011
року ОСОБА_7 представником замовника
надано правові послуги на суму 5 тис.
грн (а. с. 8) та на суму 2500 грн. (а. с. 9), а
відповідно до акта від 26 березня 2012
року представник ПП «Оксамит-Сервіс»
надав правові послуги ОСОБА_7 та ОСОБА_9
на суму 43 тис. грн. (а. с. 10).

Оскільки відповідачі сплатили 31 тис.
грн, борг складає 19500 грн.

Відмовляючи у задоволені позову
місцевий суд вважав недоведеними
позовні вимоги ТОВ «Оксамитсервіс»
щодо наявності у відповідача перед ним
боргу, оскільки надані до матеріалів
справи докази свідчать про існування
правовідносин між відповідачами та ПП
«Оксамитсервіс». Оскільки позивач не
надав доказів переходу до нього, як
правонаступника, прав та обов'язків від
виконавця за договором, місцевий суд
відмовив у задоволенні вимог.

Апеляційний суд, переглядаючи справу
вірно встановив, що позивач є
правонаступником усіх прав, майна та
зобов'язань приватного підприємства.
Разом з тим не в повному обсязі
визначився із об'ємом прав і обов'язків
сторін, які слідують із умов договору.

Так, задовольняючи вимоги про
стягнення боргу та 3 відсотків річних
за порушення грошових зобов'язань,
апеляційний суд взагалі не встановив
момент виникнення зобов'язань за
умовами цього договору.

Так, відповідно до ст. 610 ЦК України
порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК
України вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем не надані докази
виставлення замовникам остаточного
рахунку у відповідності до вимог п. 4.6
договору. Наявний у матеріалах справи
опис вкладення у цінний лист
від 09 січня 2013 року містить лише
інформацію щодо направлення
рахунку-фактури № 1 від 03 січня 2013 року
на суму 39500 грн на адресу одного із
замовників ОСОБА_7 Сам рахунок-фактура
у матеріалах справи відсутній, у
зв'язку з чим відсутня можливість
встановити, чи містить він інформацію
щодо прав і обов'язків сторін стосовно
саме спірного договору. Підписання
акта приймання-здачі результатів
послуг не пов'язане з моментом настання
строку виконання зобов'язань щодо
здійснення остаточних розрахунків.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із умов договору, сторони
обумовили, що зобов'язання стосовно
здійснення остаточних розрахунків
наступають після трьох днів після
виставлення відповідного рахунку,
однак такого рахунку в матеріалах
справи не має.

Задовольняючи позов щодо стягнення
заборгованості та стягнення суми трьох
відсотків річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання,
апеляційний суд не зазначив у своєму
рішенні обставин, з яких вважав, що
прострочення виконання зобов'язань
відповідачів наступило саме 01 квітня
2012 року.

Крім того, задовольняючи позовні
вимоги про стягнення суми боргу з
відповідачів солідарно, апеляційний
суд керувався лише п. 5.1 договору, який
не містить умов щодо солідарної
відповідальності відповідачів: «5.1
Замовник оплачує виставлені рахунки
виконавця протягом 3-х наступних днів
після їх надання». Більш того, п. 3.4
договору передбачено, що в кожний
останній робочий день місяця, в разі
якщо протягом місяця надавалися
послуги, виконавець та замовник
складають акт прийому-здачі
результатів послуг, що є додатком до
договору. Згідно з п. 3.5 цього ж договору
сторони призначають відповідальних
осіб за здійснення фактичних та
юридичних дій за договором та
наділяють їх відповідними
повноваженнями. Апеляційний суд не
встановив, які саме права та обов'язки
сторін за договором підпадають під
поняття фактичних та юридичних дій, що
потребують відповідних повноважень, та
чи передбачає підписання акта одним із
замовників дію, на яку його уповноважив
інший замовник, чи таке підписання акта
свідчить про підтвердження особистих
зобов'язань.

Відповідно до ст. 540 ЦК якщо у
зобов'язанні беруть участь кілька
кредиторів або кілька боржників,
кожний із кредиторів має право
вимагати виконання, а кожний із
боржників повинен виконати обов'язок у
рівній частці, якщо інше не встановлено
договором або актами цивільного
законодавства.

Безпосередньо предмет договору
консалтингу передбачає надання
виконавцем послуг, пов'язаних із
забезпеченням господарської
діяльності замовника щодо стягнення з
громадянина ОСОБА_8 грошових коштів.

Оскільки, умовами договору консалтингу
не встановлено солідарної
відповідальності, а апеляційним судом
не встановлено, в чому полягає
неподільність предмета зобов'язання,
чи є замовники кредиторами перед
ОСОБА_8 щодо одних і тих самих
зобов'язань, його висновок щодо
солідарної відповідальності боржників
є необґрунтованим.

Крім того, заперечуючи факт виконання
виконавцем умов договору колсантингу
щодо стягнення з громадянина ОСОБА_8 на
користь замовників грошових коштів,
відповідачі вважали таке зобов'язання
невиконаним, оскільки виконання
стягнутого за рішенням суду не
відбулось.

Погоджуючись із позивачем щодо
завершення обсягу зобов'язань позивача
стадією судового процесу, апеляційний
суд не звернув уваги, що відповідно до
наданих замовниками, які наявні у
матеріалах справи, замовники
уповноважували представника виконавця
за договором ОСОБА_10 представляти їх
інтереси як в судових інстанціях так і
в органах державної виконавчої служби
з питань, пов'язаних з виконанням
судових та інших рішень, з правом
одержання присуджених грошей або
майна. Колегією суду оцінка цим
довіреностям надана не була.

За таких обставин рішення апеляційного
суду у частині задоволення позовних
вимог та стягнення з відповідачів у
солідарному порядку заборгованості за
договором консалтингу, 3 % річних,
судових витрат не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
ухваленого судового рішення із
передачею справи в цій частині на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7
задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 19 березня
2014 року в частині стягнення з
ОСОБА_6, ОСОБА_7 солідарно 19 тис.
грн заборгованості за договором
консалтингу, 3 % річних у розмірі 963,53
грн, судові витрати в розмірі по 114,70 грн
з кожного скасувати і справу в цій
частині передати на новий апеляційний
розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. ЮровськаСудді:
В.С. Висоцька М.К. Гримич Т.О. Писана О.В.
Умнова