Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

Справа №377/584/14-ц

Провадження №2/377/248/14

09 вересня 2014 року Славутицький
міський суд Київської області у складі
судді Орла А.С., при секретарі
Прохоровій О.О., з участю:

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду в м. Славутичі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, -

УСТАНОВИВ:

22 травня 2014 року до суду
звернулася ОСОБА_1 із зазначеним
позовом до ОСОБА_2 з вимогою визнати
його таким, що втратив право
користування жилим приміщенням -
квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Позов обгрунтовувала тим, що
рішенням виконавчого комітету
Славутицької міської ради від 29 лютого
1996 року на сім'ю: він, відповідач та їх
син, було надано двокімнатну квартиру
за адресою: АДРЕСА_1 та видано ордер, на
підставі якого вони вселилися у цю
квартиру, де зареєстровані по даний
час. 8 січня 2003 року шлюб з відповідачем
було розірвано. У вересні 2012 року, коли
вона почала ремонт квартири,
відповідач залишив її і більше не
повертався. Увесь цей час відповідач не
з'являється у квартирі, всі витрати по
оплаті житлово-комунальних послуг та
електроенергії з 1996 року несе тільки
вона. У зв'язку з цим з посиланням на ст.
71 та 72 Житлового кодексу України
позивач просила визнати відповідача
особою, що втратила право користування
жилим приміщенням.

На адресу зареєстрованого в
установленому порядку місця
проживання відповідача тричі
надсилалися судові повістки, які були
повернуті до суду за закінченням
терміну зберігання. Надіслана на
вказану позивачем адресу місця його
можливого перебування судова повістка
повернута до суду з повідомленням про
те, що останні два місяці відповідач
там не проживає. Надіслана судова
повістка на адресу останнього місця
роботи відповідача повернута до суду з
повідомленням про те, що з роботи він
звільнений у липні 2014 року.

Зазначені обставини свідчать про
відсутність відповідача за
зареєстрованим в установленому
порядку місцем проживання, у зв'язку з
чим відповідно до правил ст. 74 ЦПК
України вважається, що судовий виклик
вручений належним чином.

Беручи до уваги наявність умов,
передбачених ст. 224 ЦПК України, суд
ухвалив заочне рішення на підставі
наявних доказів.

У судовому засіданні позивач
пояснила, що відповідач зловживав
алкогольними напоями, застосовував до
неї насильство, у зв'язку з чим вона
неодноразово зверталася до міліції.
Участі в утриманні та ремонті квартири,
оплаті житлово-комунальних послуг
ніколи не брав. На пропозиції вирішити
питання про розділення жилої площі
шляхом обміну на інше житло відповідач
відмовився. У вересні 2012 року
відповідач забрав особисті речі і
залишив квартиру. Пізніше їй стало
відомо, що він купив будинок у с.
Гуньківка Ріпкинського району
Чернігівської області. Після цього
забрав з квартири частину меблів та
побутової техніки на свій вибір і
більше не з'являвся. Влітку 2014 року їй
телефонували з місця роботи
відповідача, де він раніше працював по
вахтам і питали, де його знайти,
оскільки на роботу він не з'являвся.
Зв'язку з ним немає, відомий їй номер
мобільного телефону не обслуговується.
Перешкод у користуванні квартирою у
нього немає, він знає, де зберігаються
ключі від квартири у разі її
відсутності. Однак у квартирі не
з'являється з вересня 2012 року.
Відсутність відповідача і зв'язку з ним
не дозволяють їй з сином приватизувати
квартиру.

Свідок ОСОБА_3 суду показала, що
ОСОБА_1 є її рідною сестрою. Її колишній
чоловік зловживав алкогольними
напоями, у зв'язку з чим між ними
виникали сварки. Два останні роки він
не проживає у їх квартирі в АДРЕСА_1. Він
купив собі будинок у с. Гуньківка. Речі
він забрав восени 2013 року. Вона йому
давала ключі від квартири, щоб він
забрав речі. Забрав одяг, частину
меблів, холодильник. Сказав, що
переїздить у с. Гуньківку.

Свідок ОСОБА_4 показала, що
спілкується з ОСОБА_1 і вони часто
ходять одна до одної. У квартирі ОСОБА_1
її колишнього чоловіка вона жодного
разу не бачила. Зі слів ОСОБА_1 їй
відомо, що він купив собі будинок,
забрав з квартири свої речі і частину
меблів.

Вислухавши пояснення позивача,
показання свідків, перевіривши надані
письмові докази, з'ясувавши обставини
справи та визначивши відповідні їм
правовідносини, суд дійшов наступних
висновків.

Встановлено, що виконавчим
комітетом Славутицької міської ради
Київської області 29 лютого 1996 року на
підставі рішення № 28 від 24.01.1996 р.
видано ордер ОСОБА_1, - позивачеві у
справі, із сім'єю з трьох осіб: вона,
чоловік ОСОБА_2, - відповідач у справі,
син ОСОБА_5, на право заселення в
житлове приміщення житловою площею 34,3
кв.м., яке складається з двох кімнат в
ізольованій квартирі, розташованій за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4).

Згідно наданої копії свідоцтва
шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано,
актовий запис № 2 від 8 січня 2003 року
(а.с.5).

Як видно з довідки комунального
підприємства № 66 від 14.05.2014 р. у
квартирі за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстровані з відміткою у паспорті
постійно і проживають 3 особи: ОСОБА_2 -
колишній чоловік; ОСОБА_1 - наймач;
ОСОБА_5 - син (а.с.6).

Ці ж обставини підтверджені
довідкою КП ЖКЦ № 24 від 13 серпня 2014 року
(а.с. 97).

Згідно копії особового рахунку
наймача ОСОБА_1 за період з 26.08.2010 р. по
22.04.2014 р. переплата по оплаті квартплати
та комунальних послуг становить 673,04
грн. (а.с.7).

Зі змісту складених актів від 30
грудня 2012 року, від 30 грудня 2013 року, від
5 травня 2014 року вбачається, що ОСОБА_2 у
квартирі за адресою: АДРЕСА_1, не
проживає з вересня 2012 року, його
особистих речей немає (а.с. 8-10).

Наймачеві квартири ОСОБА_1 було
адресовано попередження, у якому
повідомлено, що на 11.04.2012 р. вона має
заборгованість за спожиті
житлово-комунальні послуги на суму 1077,97
грн. та попереджено про проведення
технічних заходів по обмеженню надання
комунальних послуг боржникам без
попередження (а.с.32).

Комісією КП «ЖКЦ» було складено
акт № 8 від 19.04.2012 р. про відключення
електроенергії в квартирі за адресою:
АДРЕСА_1, у зв'язку з наявністю
заборгованості за надані
житлово-комунальні послуги (а.с. 34).

19 квітня 2012 року ОСОБА_2 написав
заяву директору КП ЖКЦ, у якій з
посиланням на вахтовий метод роботи
просив його не виписувати з квартири, з
дружиною шлюб розірвано (а.с.33, 111).

Згідно довідки Славутицького МВ
ГУ МВС України в Київській області від
11.01.2010 р. з додатками ОСОБА_1 зверталася
із заявами про притягнення ОСОБА_2 до
відповідальності за вчинення ним
протиправних дій щодо неї 16 разів
протягом 2006-2010 років (а.с.35-79).

Згідно листа Губицької сільської
ради Ріпкинського району
Чернігівської області від 19.08.2014 р.
ОСОБА_2 останні два місяці в с.
Гуньківка не проживає (а.с. 87).

Листом ДСП «Центральне
підприємство з поводження з
радіоактивними відходами» від 20.08.2014 р.
повідомлено, що ОСОБА_2 був звільнений з
роботи 16.07.2014 р. за угодою сторін (п. 1 ст.
36 КЗпП України) (а.с.90).

Вирішуючи спір, суд виходить з
того, що відповідно до ст. 9 Житлового
кодексу України громадяни мають право
на одержання у безстрокове
користування у встановленому порядку
жилого приміщення в будинках, зокрема,
державного житлового фонду (ч. 1).

Громадяни мають право на
приватизацію квартир, зокрема, у
державному житловому фонді (ч. 2).

Ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом (ч. 3).

Житлові права охороняються законом, за
винятком випадків, коли вони
здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій (ч. 4).

Згідно ст. 10 цього Кодексу громадяни
зобов'язані дбайливо ставитися до
будинку, в якому вони проживають,
використовувати жиле приміщення
відповідно до його призначення,
додержувати правил користування
жилими приміщеннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Житлового
кодексу України члени сім'ї наймача,
які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.

Згідно ч. 2 цієї статті до членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

За правилом ч. 3 цієї статті якщо особи,
зазначені в частині другій цієї статті,
перестали бути членами сім'ї наймача,
але продовжують проживати з займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач і члени
його сім'ї.

Таким чином наймач і повнолітні члени
його сім'ї, в т.ч. колишні, у відносинах
найму жилого приміщення мають не лише
права, а й несуть обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення, зокрема ті, які передбачені
ст. 66 ЖК України, ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» та
Правилами користування приміщеннями
житлових будинків і гуртожитків»,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 8 жовтня 1992 року
№ 572 (із змінами).

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом.

Випадки, коли жиле приміщення
зберігається за тимчасово відсутнім
наймачем або членами його сім'ї понад
шість місяців, наведені у ч. 3 цієї
статті.

Як встановлено судом, відповідач
ОСОБА_2, який є колишнім членом сім'ї
наймача ОСОБА_1, - позивача по справі, у
спірному жилому приміщенні відсутній з
вересня 2012 року, не тримає там своїх
речей, не використовує його як своє
місце проживання, не виконує обов'язки
повнолітнього члена сім'ї наймача, що
випливають з відносин найму жилого
приміщення, зокрема, не бере участі в
оплаті житлово-комунальних послуг,
ремонті та утриманні жилого
приміщення, з постійної роботи
звільнився, про своє місце перебування
колишнім членам його сім'ї тривалий час
не повідомляє, його місцеперебування
невідоме.

Така поведінка відповідача свідчить
про те, що він втратив інтерес до
спірної квартири як до свого місця
проживання.

Наявності обставин, зазначених у
ч. 3 ст. 71 ЖК України, а також інших
поважних причин, за яких жиле
приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його
сім'ї понад шість місяців, наявності
перешкод з боку інших членів сім'ї у
користуванні відповідачем спірним
жилим приміщенням при розгляді справи
не встановлено.

Обставини, з якими відповідач
ОСОБА_2 у своїй заяві директору КП ЖКЦ
від 19 квітня 2012 року пов'язував свою
тимчасову відсутність у спірній
квартирі, припинені у зв'язку із
звільненням його з роботи за вахтовим
методом.

Крім того, вахтовий характер
роботи відповідача не вимагає його
відсутності за місцем проживання
більше тривалості вахти.

Тривала відсутність відповідача
у спірній квартирі перешкоджає
реалізації права позивача на
приватизацію займаного жилого
приміщення.

За встановлених на підставі
наявних доказів обставин справи та
відповідних їм правовідносин, позов
слід визнати обгрунтованим і таким, що
підлягає задоволенню.

Згідно правил ст. 88 ЦПК України
стягненню з відповідача на користь
позивача підлягають підтверджені
квитанцією судові витрати по оплаті
судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп..

Керуючись ст. 3, 15, 114, 209, 212-215 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування квартирою за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з відповідача на користь
позивача судові витрати на суму 243 грн.
60 коп..

Заочне рішення може бути переглянуто
за письмовою заявою відповідача, яка
може бути подана протягом десяти днів з
дня одержання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено
позивачем, а у разі залишення без
задоволення заяви про перегляд
заочного рішення - відповідачем у
загальному порядку. Апеляційна скарга
може бути подана позивачем протягом
десяти днів після його проголошення, а
відповідачем - у той же строк з дня
винесення ухвали про залишення без
задоволення заяви про перегляд
заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної
сили після закінчення строку на
апеляційне оскарження, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
А. С. Орел