Справа № 1527/2-92/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2014 р.

м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в
складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Омельченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду №22 в м.Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, орган опіки та піклування
Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради, ,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_6,

про поділ майна подружжя, -

В С Т А
Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до
відповідачки про поділ сумісного
майна, та після зміни і доповнення
позовних вимог просив про визнання
права особистої власності за кожним з
подружжя по 1/8 частки домоволодіння, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та по ?
частки домоволодіння АДРЕСА_2,
обгрунтовуючи вимоги тим, що право
власності на вказане нерухоме майно
виникло у відповідачки під час шлюбу та
воно являється спільною сумісною
власністю подружжя, тому кожному з них
належить по ? частки такого майна на
праві особистої власності.
Відповідачка звернулась із зустрічним
позовом та після неодноразових змін і
доповнень позовних вимог, в
остаточному варіанті позову, вважала
вимоги позивача безпідставними,
оскільки вказане ним майно належить їй
особисто та її батькам, і просила
визнати за нею право власності на 563/1000
частки житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_3, у власність відповідача
передати 437/1000 частки вказаного
нерухомого майна, при цьому частки
позивачкою обраховані з урахуванням
вартості автомобіля "Fiat 127",
реєстраційний номер НОМЕР_1, що має
залишитись у власності відповідача.

У судовому засіданні представник
позивача та відповідача за зустрічним
позовом ОСОБА_7 підтримав заявлені
позовні вимоги, вимоги за зустрічним
позовом вважав безпідставними,
оскільки нерухоме майно за адресою:
АДРЕСА_3, подружжю не належало.

Представник відповідачки та
позивачки за зустрічним позовом
ОСОБА_8, котрий також представляв
інтереси третьої особи ОСОБА_5, у
судовому засіданні підтримав заявлені
вимоги за зустрічним позовом, не
визнавши повністю вимоги позивача та
вважав, що спірне домоволодіння
АДРЕСА_2 не підлягає поділу також з тих
підстав, що у ньому існують самочинні
споруди.

Представник третьої особи ОСОБА_6
- ОСОБА_9, у судовому засіданні
повідомив, що нерухоме майно за
адресою: АДРЕСА_3, належить третій особі
ОСОБА_6 та поділу як спільне майно
подружжя не підлягає.

Інші треті особи у судове
засідання не з'явились, про дату, час і
місце розгляду справи були повідомлені
завчасно, матеріали справи містять
заяви ОСОБА_3 та органу опіки і
піклування Суворовської
райадміністрації Одеської міської
ради про розгляд справи за їх
відсутності.

Вислухавши сторони, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позови
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Так, судом встановлено, що сторони
перебували у шлюбі з 22.10.1988 року по
10.07.2007 року.

У період шлюбу, а саме 03.06.1998
року ОСОБА_2 стала співвласником ?
частки домоволодіння, що розташоване
за адресою: АДРЕСА_1, з надвірними
спорудами, - на підставі свідоцтва про
право власності на житло, виданого УЖКГ
виконкому Одеської міської ради.
Іншими співвласниками є ОСОБА_10, ОСОБА_4
та ОСОБА_5. Вказане нерухоме майно
отримано у власність шляхом
приватизації згідно із Законом України
"Про приватизацію державного житлового
фонду" (а.с.14, т.1).

На підставі свідоцтва про право
власності на домоволодіння №2-1129 від
15.06.1998 року, виданого виконавчим
комітетом Одеської міської ради на
підставі Розпорядження №295 Ленінської
райадміністрації виконкому Одеської
міської ради від 10.06.1998 року, ОСОБА_2
набула право власності на
новозбудоване домоволодіння АДРЕСА_2
(а.с.15, 16). Разом з тим, у відповідності до
технічного паспорта на домоволодіння
від 20.03.2008 року (а.с.299-301), у зазначеному
домоволодінні були здійснені
самочинні прибудови: літ.а-2, гаражу
літ.М та літ.Ж - збільшених на 25,2 кв.м.,
житлової прибудови літ.А-1 - 2-й поверх,
та вбиральні літ.Н, що в установленому
законом порядку в експлуатацію не
вводились.

За ОСОБА_1 01.09.1993 року
зареєстрований по РЕВ-2 УДПІ Гумус
України в Одеській області на праві
власності автомобіль "Fiat 127",
реєстраційний номер НОМЕР_1, 1978 року
випуску (а.с.318, 320 - т.2).

Зазначене майно отримано у
власність сторонами за час дії Кодексу
про шлюб та сім'ю, що й підлягає
застосуванню щодо поділу майна
подружжя у цій частині.

У відповідності до вимог ст.22 КпШСУ
встановлено, що майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

Пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ
„Про застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України" N 16
від 12.06.98 року, роз'яснено, що вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
придбання зазначеного майна. При цьому
належить виходити з того, що відповідно
до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною
сумісною власністю подружжя є нажите
ними в період шлюбу рухоме і нерухоме
майно, яке може бути об'єктом права
приватної власності (крім майна,
нажитого кожним із подружжя під час їх
роздільного проживання при фактичному
припиненні шлюбу).

Згідно ст.28 КпШСУ визначено, що в
разі поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх
частки визнаються рівними.

У відповідності до ст.28 КпШСУ,
якщо між подружжям не досягнуто згоди
про спосіб поділу спільного майна, то
за позовом подружжя або одного з них
суд може постановити рішення: про поділ
майна в натурі, якщо це можливо без
шкоди для його господарського
призначення; про розподіл речей між
подружжям з урахуванням їх вартості та
частки кожного з подружжя в спільному
майні; про присудження майна в натурі
одному з подружжя, з покладенням на
нього обов'язку компенсувати другому з
подружжя його частку грішми. При цьому
суд також бере до уваги інтереси
неповнолітніх дітей або інтереси
одного з подружжя, що заслуговують на
увагу. Поділ спільного майна подружжя
може бути проведений як під час
перебування в шлюбі, так і після
розірвання шлюбу.

За таких обставин, суд вважає, що
спільною сумісною власністю подружжя є
домоволодіння АДРЕСА_2 - без урахування
не введених в експлуатацію самочинних
прибудов, оскільки вони не вводились в
експлуатацію, а також зазначений вище
автомобіль, що залишився у власності
позивача, при цьому позивачка має
отримати компенсацію вартості ? частки
автомобіля "Fiat 127", реєстраційний номер
НОМЕР_1, у розмірі 3722,50 грн. - з
урахуванням наданої оцінки автомобіля,
що становить 7445 грн. (а.с.146 - т.3).

Щодо ? частки домоволодіння, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, з
надвірними спорудами, суд вважає, що
таке майно до складу спільного
сумісного майна подружжя не входить,
оскільки отримане відповідачкою у
власність безкоштовно згідно Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду".

З приводу заявлених вимог за
зустрічним позовом про поділ житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_3, суд
виходить з наступного.

Рішенням Апеляційного суду
Одеської області від 27.06.2013 року по
справі №22-ц/785/4423/13 (а.с.256-264) скасовано
правовстановлюючі документи на
спірний об'єкт нерухомого майна, що
видавались на ім'я третьої особи
ОСОБА_6, жодних інших
правовстановлюючих документів на
даний об'єкт до суду не надано.

Згідно ч.2 ст.331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 923 від 08.10.2008 року затверджено Порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, який установлює
механізм та умови прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів.

Відповідно до п.34 ст.26 та ст.60 Закону
України „Про місцеве самоврядування в
Україні" до виключної компетенції,
зокрема міської ради відноситься
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин;
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, районів у містах належить право
комунальної власності на рухоме і
нерухоме майно і, зокрема на землю;
органи місцевого самоврядування від
імені та в інтересах територіальних
громад відповідно до закону здійснюють
правомочності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності.

Згідно зі ст.9 Закону України „Про
архітектурну діяльність", ст.23 Закону
України „Про планування і забудову
територій" будівництво (нове
будівництво, реконструкція,
реставрація, капітальний ремонт)
об'єкта архітектури здійснюється
відповідно до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил, місцевих правил забудови
населених пунктів у порядку
визначеному статтею 24 Закону України
„Про планування і забудову територій";
будівництво об'єктів містобудування
здійснюється згідно з вимогами
законодавства та відповідно до
затвердженої проектної документації.

Відповідно до ст.31 Закону України „Про
місцеве самоврядування в Україні"
повноваження у галузі будівництва
надані виконавчим органам сільських,
селищних, міських рад.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України
будівництво житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна визнається самочинним, а саме:
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети або без належного дозволу
чи належно затвердженого проекту або
з істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Згідно ч.2 ст.376 ЦК України особа яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво не набуває право
власності на нього.

Таким чином, в частині поділу житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_3, та
визнання права власності на частки
такого об'єкту нерухомого майна вимоги
задоволенню не підлягають.

З іншими вимогами позивачка за
зустрічним позовом не зверталась.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57 - 64, 79, 88, 158, 209, 212-215,
218, 222 ЦПК України, суд, -

В И Р
І Ш И В :

Позови ОСОБА_1 та зустрічний позов
ОСОБА_2 - задовольнити частково.

У порядку поділу спільного майна
подружжя:

- визнати за ОСОБА_1 право
особистої власності на ? частки
домоволодіння АДРЕСА_2, без урахування
самочинно збудованих приміщень:
прибудови літ.а-2, гаражу літ.М та літ.Ж -
збільшених на 25,2 кв.м., житлової
прибудови літ.А-1 - 2-й поверх, та
вбиральні літ.Н;

- залишити у особистій власності
ОСОБА_2 ? частки домоволодіння АДРЕСА_2, -
без урахування самочинно збудованих
приміщень: прибудови літ.а-2, гаражу
літ.М та літ.Ж - збільшених на 25,2 кв.м.,
житлової прибудови літ.А-1 - 2-й поверх,
та вбиральні літ.Н;

- залишити у власності ОСОБА_1
автомобіль "Fiat 127", реєстраційний номер
НОМЕР_1;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 компенсацію вартості ? частки
автомобіля "Fiat 127", реєстраційний номер
НОМЕР_1, у розмірі 3722,50 грн.

В іншій частині заявлених вимог за
позовом ОСОБА_1 та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 - відмовити.

Копію рішення направити треті особам,
що не були присутні у судовому
засіданні.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя: