Справа № 1510/3257/12
Провадження № 2/500/117/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області в
складі:

головуючого - судді Пащенко Т.П.

при секретарі - Топтигіній О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання грошових коштів спільною
сумісною власністю подружжя, розподіл
грошових коштів, стягнення грошових
коштів, розподіл спільного сумісного
майна подружжя, стягнення компенсації,
визнання автомобілю особистою
власністю, припинення права власності
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя, розподіл
спільного майна подружжя, стягнення
компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
розподіл спільного майна подружжя.
Позивач ОСОБА_1 мотивує свої вимоги тим,
що під час спільного проживання він
працював на судах закордонного
плавання, отримував достатню заробітну
плату. У філії акціонерного банку
«Південний» в м. Ізмаїлі на його ім'я
відкритий поточний рахунок НОМЕР_1 у
доларах США, з якого відповідач,
відповідно до виданого позивачем
доручення №35291 від 29.04.2009 року мала
право знімати їх. За період з 01.04.2009 року
по 13.12.2011 року на вказаний рахунок
надійшли та були зняті відповідачкою
грошові кошти в сумі 54 620 доларів США, що
були заробітною платою позивача. З цієї
суми 14 620 доларів США були витрачені на
потреби сім'ї. При цьому за весь час
спільного проживання ними не
проводились ремонти чи будь-яке
будівництво, сторони не купували
дорогих речей, витрачаючи тільки кошти
на харчування та на побутові потреби.
Решта грошей в розмірі 40 000 доларів США,
які станом на 07.05.2012 року становлять
еквівалент 319 200 грн., знаходилися дома
та вони планували використати їх на
придбання квартири. Однак, після
припинення фактичного проживання в
грудні 2011 року з відповідачем ОСОБА_2,
остання без узгодження з ним, тобто
таємно забрала з собою спільні кошти у
розмірі 40 000 дол. США, які станом на
07.05.2012 року становлять еквівалент 319 200
грн. У зв'язку з зазначеним позивач
14.12.2011 року після повернення з рейсу
додому звернувся до правоохоронних
органів з відповідною заявою. Під час
проведення перевірки було з'ясовано, що
вказані кошти були забрані
відповідачем, у зв'язку з чим була
винесена постанова про відмову в
порушенні кримінальної справи. Позивач
неодноразово звертався до відповідача
з проханням повернути половину
спільних грошових коштів, однак вона
завжди відповідала відмовою. Крім того,
в період шлюбу, 27.12.2005 року на підставі
біржової угоди №17171 сторонами був
придбаний автомобіль марки ВАЗ 21093,
реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 2000
дол. США, який фактично був придбаний на
кошти, надані батьками позивача після
продажу ними по довіреності в жовтні -
листопаді 2005 року належного їм
автомобіля марки ВАЗ 2106 реєстраційний
номер НОМЕР_3. У зв'язку з викладеним
позивач просить визнати спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2
грошові кошти в сумі 319 200 грн., що є
еквівалентом 40 000 дол. США., розподілити
зазначені кошти в рівних частках між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виділивши ОСОБА_1 159 600
грн., які становлять 1/2 частку із 319 200
грн. спільних сумісних коштів,
зобов'язати ОСОБА_2 повернути утримані
нею належні ОСОБА_1 грошові кошти у
розмірі 159 600 грн., розподілити
автомобіль ВАЗ 21093, реєстраційний номер
НОМЕР_2, 1997 року випуску, виділивши
ОСОБА_2 1/2 частку автомобіля з
присудженням їй грошовій компенсації
замість належної їй частки у праві
спільної сумісної власності на нього
та припиненням за нею права спільної
сумісної власності на зазначений
транспортний засіб, ОСОБА_1 - вказаний
автомобіль з визнанням за ним права
особистої приватної власності на
нього.

ОСОБА_1 неодноразово змінював позовні
вимоги та в остаточному варіанті а.с. 57
т. 2 вимог також вказав, що в період
шлюбу сторонами було придбано майно на
загальну суму 77850 грн., а саме, домашній
кінотеатр «Hitathi» вартістю 20000 грн., DVD
відео «Panasonic» з квадросистемою (5
колонок) вартістю 3 000 грн., пральна
машина «Ardo» вартістю 4 000 грн., ноутбук
«Dell» вартістю 6400 грн., хлібопіч «LG»
вартістю 1600 грн., мікрохвильова піч «LG»
вартістю 2000 грн., стіл розкладний
вартістю 600 грн., тумба під телевізор
вартістю 1000 грн., килим вартістю 1200 грн.,
картини у кількості 4 шт. на загальну
вартість 3600 грн., подарована золота
обручка вартістю 6500 грн., сімейні
дорогоцінності 2 набори 7000 грн.,
ксерокопіювальна машина «Samsung»
вартістю 1500 грн., газова плита «Гефест»
вартістю 3000 грн., постільна білизна 8
комплектів вартістю 3200 грн., покривало 3
шт. загальною вартістю 2250 грн., набір
посуду 4 коробки загальною вартістю 6000
грн., кухонні прилади (м'ясорубка - 2 шт.,
блендер, соковижималка, набір ножів)
загальною вартістю 2500 грн., набір
посуду «Маестро» вартістю 1500 грн.,
інструменти та прилади загальною
вартістю 1000 грн. У зв'язку з зазначеним
позивач просить визнати спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2
грошові кошти у розмірі 603 848, 00 грн., що
еквівалентно 40 000 дол. США, розподілити
грошові кошти у розмірі 603 848, 00 грн. у
рівних частинах, виділивши ОСОБА_1 1/2
частину грошових коштів - 301 924, 00 грн.,
стягнути в солідарному порядку з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти, належні
ОСОБА_1 у розмірі 301 924, 00 грн., розділити
рухоме майно, придбане за час шлюбу з
ОСОБА_2, та стягнути грошову
компенсацію за 1/2 частину майна в сумі 38
925, 00 грн. з припиненням його права
спільної сумісної власності на майно.
Розділити майно, придбане у СПД
«ОСОБА_4.» за час шлюбу, а саме: м'які
меблі вартістю 17810, 00 грн., спальню
вартістю 19820, 00 грн., куток вартістю 11 680
грн., куток вартістю 5060 грн., кухню
вартістю 6450 грн., меблі вартістю 19 920
грн., спальню вартістю 2800 грн., тумбу
вартістю 2500 грн., стільці вартістю 4890
грн., стінку вартістю 13 570 грн., всього
майна на 104 500 грн. Визнати за ОСОБА_2
право власності на 1/2 частину майна,
придбаного у СПД «ОСОБА_4.», та стягнути
на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію
заміть належної йому частини майна в
сумі 52 250 грн., з припиненням його права
спільної сумісної власності на майно.
Всього стягнути на загальну суму 393 099, 00
грн. Визнати за ОСОБА_1 право особистої
власності на автомобіль марки ВАЗ 21093,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
1997 року випуску, припинити право
власності за ОСОБА_2 на автомобіль
марки ВАЗ 21093, державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, 1997 року випуску. В
обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
вказує, що хоча йому не відомо про
придбання рухомого майна ОСОБА_2 він не
заперечує, щодо визнання за ОСОБА_2
права власності на рухоме майно зі
стягненням компенсації за частину
майна належну йому. Хоча він наполягає
на тому, що в більшості квитанцій
наданих ОСОБА_2 не вказаний номер
прибуткового касового ордеру, не
надано документи, які підтверджують, що
ОСОБА_4, має право займатися
підприємницькою діяльністю, а саме
свідоцтво про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця, довідка
про взяття на облік платника податку з
зазначенням виду діяльності,
передбаченого саме для торгівлі
предметами меблів. Тобто вважає, що
квитанції сфальсифіковані. Також
наполягає на тому, що ОСОБА_2,
самостійно у його відсутність вивезла
спільне майно на загальну суму 77 850 грн.,
та він має право на 1/2 частину цього
майна. Підтримав вимоги щодо стягнення
грошових коштів в сумі 301 924, 00 грн., що
складають 1/2 частину грошових коштів у
сумі 40 000 доларів США, відсутність яких
він помітив після повернення з рейсу
14.12.201 року. В обґрунтування позовних
вимог зазначив, що ОСОБА_3, володіє та
розпоряджається домоволодінням по
АДРЕСА_1, придбаним за спільні грошові
кошти в розмірі 40 000 доларів США, які
зароблені позивачем за час перебування
з її донькою ОСОБА_2 в законному шлюбі,
та які належали їм в рівних частках.
Також наполягав на тому, що автомобіль
марки ВАЗ 21093, державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, 1997 року випуску є його
особистою власністю так як кошти на
його придання він взяв у борг у своїх
батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що
підтверджується розпискою від 25.12.2005
року, які вони отримали від продажу
належного їм автомобіля марки «ВАЗ 2106»,
д/н НОМЕР_3. Після чого він самостійно
повернув борг батькам.

ОСОБА_2 надала заперечення на позовну
заяву та звернулася до суду з
зустрічною позовною заявою, в яких
вказує, що твердження позивача, що
нібито вона забрала грошові кошти є
безпідставними та необґрунтованими,
ніякої інформації про те, що нібито
кошти забрала вона, під час перевірки
правоохоронним органам ОСОБА_2 не
повідомляла. Крім того, викладена в
позовній заяві інформація про те, що
сторони у шлюбі витрачали кошти тільки
на харчування та на побутові потреби не
відповідають дійсності, оскільки під
час шлюбу ними було придбано наступне
майно: а саме меблі: спальня - 19 820 грн.,
спальня - 12 620 грн., м'який куток - 14 5000
грн., м'які меблі - 17 810 грн., кухонний
куток - 5690 грн., кухонна стінка - 6450 грн.,
тумба під телевізор - 1500 грн., тумба під
телевізор - 1 000 грн., стінка - 13 570 грн.,
вітальня - 6650 грн., стільці - 4890 грн.;
гідрофор - 1000 грн.: тюль та штори - 10 000
грн.; холодильник - 8000 грн.; холодильник -
3000 грн.; електробойлер - 1600 грн.; газовий
котел - 5000 грн.; газова плита - 3000 грн.;
обладнання для прийому сигналу
супутникового телебачення - 2800 грн.;
килим - 3000 грн.; 3 килима по 1 000 грн.
кожний; 2 люстри по 1500 грн. кожна; люстра
- 1000 грн.; з люстри по 650 грн. кожна. Також
сторони в період шлюбу зробили ремонт в
будинку, належний на праві власності
ОСОБА_1, а саме провели газ до будинку,
побудували господарську будівлю -
сарай за адресою: АДРЕСА_2, облаштували
колодязь. Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що
позивачем необґрунтовано включено до
складу майна, яке підлягає розподілу
грошові кошти, так як ніяких доказів
про те, що вдома зберігалася будь-яка
сума грошей, так і доказів про те, за
період спільного життя було витрачено
лише 14 620 дол. США, позивачем не надано. В
зустрічній позовній заяві ОСОБА_2
зазначає, що загальна вартість
спільного майна подружжя, без
урахування проведення ремонтних та
будівельних робіт, складає 166 850 грн. та
просить поділити майно, набуте за час
шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнавши за
ОСОБА_2 право власності на: автомобіль
марки ВАЗ 21093, реєстраційний номер
НОМЕР_2 вартістю 16 000 грн., спальню
вартістю 19 820 грн., м'які меблі вартістю
17 810 грн., стінка вартістю 13 570 грн.,
вітальня вартістю 6 650 грн., холодильник
«Liebherr» вартістю 8 000 грн., килим вартістю
3 000 грн.

В ході розгляду справи ОСОБА_2 надала
суду заяву про зміну зустрічного
позову а.с. 52 т.2, в якій просила визнати
автомобіль марки ВАЗ 21093, реєстраційний
номер НОМЕР_2 спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2
Визнати за нею право власності на 1/2
частину автомобілю або стягнути з
ОСОБА_1, на її користь компенсацію за 1/2
частину автомобілю у розмірі 8 000 грн., а
також визнати за нею право власності на
спальню 19 820 грн., м'які меблі вартістю
17810 грн., стінку вартістю 13 570 грн.,
вітальню вартістю 6 650 грн., холодильник
«Liebherr» вартістю 8 000 грн., килим вартістю
3 000 грн., або стягнути з ОСОБА_1 на її
користь компенсацію за вказане майно у
сумі 68850 грн.

Ухвалою суду від 05.11.2014 року позовну
заяву ОСОБА_2 в частині визнання права
власності на 1/4 частину домоволодіння
по АДРЕСА_2 залишено без розгляду за
заявою позивачки.

В судовому засіданні представники
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та ОСОБА_7
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі та просили їх задовольнити. В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
просили відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримали
в судовому засіданні зустрічний позов
та просили його задовольнити. В
задоволенні позову ОСОБА_1 просили
відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилася, повідомлена належним
чином про час та місце розгляду справи,
заяв та клопотань до суду не надала.

Вислухавши ОСОБА_2, представників
сторін, свідків. перевіривши матеріали
справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 та
зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 129 Конституції України, ст.
ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Статтею 60 СК України передбачено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.
Частки майна дружини та чоловіка у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
відповідно до ст. 70 СК України є
рівними.

Статтею 71 СК України передбачено, що
майно, яке об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовились про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд приймає до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2007 року "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання." Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60,69 СК, ч.З ст.368 ЦК), відповідно
до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути
будь-які види майна за винятком тих, які
згідно із законом не можуть їм належати
(виключені із цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартира, жилі й садові будинки;
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, паєнакопичення в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо. Рівність прав
кожного із подружжя на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності (якщо інше не
встановлено домовленістю між ними) та
необхідність взаємної згоди подружжя
на розпорядження майном, що є об'єктом
права його спільної власності,
передбачено ч.1ст.63,ч1ст.65 СК України.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони знаходилися в зареєстрованому
шлюбі з 30.08.2003 року, зареєстрованому
відділом РАГС Ізмаїльського міського
управління юстиції Одеської області,
актовий запис №329 по 03.07.2012 року, що
підтверджується рішенням
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 21.06.2012 року (а.с. 38
т.1), що з огляду на вимоги ст. 61 ЦПК
України є обставинами, які не
підлягають доказуванню.

Як вбачається з довідки ФАБ
«Південний» №03-61/427 бт від 26.12.2011 року та
виписки про рух коштів а.с. 6, 7 т. 1 на ім'я
ОСОБА_1, відкритий поточний рахунок
НОМЕР_1 у доларах США. По вищевказаному
рахунку ОСОБА_2, за період з 01.04. 2009 року
по 14.12. 2011 року за дорученням №35291 від
29.04.2009 року зняла з рахунку в загальній
сумі 54 620 доларів США.

Суд приходить до висновку, що не
підлягають задоволенню вимоги, щодо
розподілу грошових коштів у сумі 40 000
доларів США, які знаходилися на
поточному рахунку НОМЕР_1, оскільки
зазначені грошові кошти були зняті з
рахунків в період з 01.04.2009 року по 14.12.2011
року, тобто в період перебування сторін
в шлюбних стосунках, та доказів в
підтвердження того, що зазначені кошти
були витрачені не на потреби сім'ї суду
не надано. Навпаки згідно позовних
вимог сторін встановлено, що сторони в
період спільного проживання купували
рухоме майно, що також підтверджується
копіями квитанцій а.с. 40-46 т.1, чеками,
закупівельними актами, та накладними
а.с. 63-66 т.2. Крім того, згідно свідчень
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 судом
встановлено, що сторонами проводились
ремонтні роботи в будинку по АДРЕСА_2.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_3,
володіє та розпоряджається
домоволодінням по АДРЕСА_1, придбаним
за спільні грошові кошти в розмірі 40 000
доларів США, які зароблені позивачем за
час перебування з її донькою ОСОБА_2 в
законному шлюбі, та які належали їм в
рівних частках належними та
допустимими доказами не підтверджені.

Що стосується постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи від
24.12.2011 року на яку посилається ОСОБА_1 в
підтвердження того, що грошові кошти в
сумі 40 000 доларів США забрала його
дружина, яка повідомила йому про це, суд
вважає, що дані доводи не можуть бути
прийняті судом до уваги, оскільки як
вбачається з документів наявних у
відмовних матеріалів ОСОБА_2 пояснення
особисто не надавала, та відомості
зазначені в постанові викладені зі
слів ОСОБА_1

Також судом встановлено, що за період
сумісного проживання подружжя ОСОБА_1
придбало тумбу під телевізор - вартістю
1000 грн., тумбу під телевізор - 1500 грн.,
килим - 1000 грн., газову плиту «Гефест» -
3000 грн., постільну білизну 8 комплектів
- 3200 грн., набір посуду - 1500 грн., кухонну
стінку - 6450 грн., стільці - 4890 грн.,
хлібопічку «LG» - 1600 грн., мікрохвильову
піч «LG» - 2000 грн., домашній кінотеатр
«Hitathi» - 20000 грн., пральну машину «Ardo» -
4000 грн., м'які меблі - вартістю 17810 грн.,
спальню - 19820 грн., стінку - 13570 грн.,
зазначене підтверджується позовними
заявами, поясненнями ОСОБА_2, наданими в
судових засіданнях, а також копіями
квитанцій а.с. 40-46 т.1, чеками,
закупівельними актами, та накладними
а.с. 63-66 т.2.

При цьому суд приходить до висновку, що
доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 вивезла
рухоме майно належними доказами не
підтверджено, в тому числі не надано
доказів щодо звернення його до
правоохоронних органів з приводу
зникнення майна та прийнятого
відповідного рішення з цього приводу.
Отже підстави для стягнення
компенсації за рухоме майно з ОСОБА_2
відсутні.

Частиною 1 ст.60 СК України передбачено,
що майно, придбане подружжям під час
шлюбу, належить дружині та чоловіку на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба та т.п.) самостійного
заробітку (доходу).

За таких обставин, вказане майно, а саме
тумба під телевізор - вартістю 1000 грн.,
тумба під телевізор - 1500 грн., килим - 1000
грн., газова плита «Гефест» - 3000 грн.,
постільна білизна 8 комплектів - 3200
грн., набір посуду - 1500 грн., кухонна
стінка - 6450 грн., стільці - 4890 грн.,
хлібопічка «LG» - 1600 грн., мікрохвильова
піч «LG» - 2000 грн., домашній кінотеатр
«Hitathi» - 20000 грн., пральна машина «Ardo» -
4000 грн., м'які меблі - вартістю 17810 грн.,
спальня - 19820 грн., стінка - 13570 грн., є
спільною сумісною власністю сторін,
оскільки воно було набуто під час
шлюбу.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Придбання сторонами іншого рухомого
майна зазначеного ними в позовних
заявах належними та допустимими
доказами не підтверджено.

Також не доведеним є посилання ОСОБА_1
щодо фіктивності чеків наданих СПД
«ОСОБА_4.».

Згідно ст. 63 СК України дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування та розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначене
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Стаття 71 СК України передбачає, що
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовились про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд приймає до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Таким чином, суд вважає, що зазначене
вище майно є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, оскільки
придбане за час шлюбу. Крім того, частки
сторін у поділі майна є рівними, кожний
має право власності на 1/2 частку
зазначеного майна.

Тому ,суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2 щодо розподілу
зазначеного рухомого майна є частково
обґрунтованими та виходячи з
диспозитивності судового процесу
необхідно провести розподіл таким
чином:

виділити у власність ОСОБА_1 тумбу під
телевізор - вартістю 1000 грн., тумбу під
телевізор - 1500 грн., килим - 1000 грн.,
газову плиту «Гефест» - 3000 грн.,
постільну білизну 8 комплектів - 3200
грн., набір посуду - 1500 грн., кухонну
стінку - 6450 грн., стільці - 4890 грн.,
хлібопічку «LG» - 1600 грн., мікрохвильову
піч «LG» - 2000 грн., домашній кінотеатр
«Hitathi» - 20000 грн., пральну машину «Ardo» -
4000 грн., всього на суму 50 140 грн.;

виділити у власність ОСОБА_2 м'які меблі
- вартістю 17810 грн., спальню - 19820 грн.,
стінку - 13570 грн., всього на суму 51 200 грн.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1
щодо визнання автомобілю марки ВАЗ 21093,
реєстраційний номер НОМЕР_2 особистою
власністю та вимог ОСОБА_2 щодо
визнання автомобілю марки ВАЗ 21093,
реєстраційний номер НОМЕР_2 спільною
сумісною власністю подружжя, його
розподіл, суд приходить до наступного
висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме, свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу та відповіді
відділення реєстраційно -
екзаменаційної роботи ДАІ з
обслуговування м. Ізмаїл,
Ізмаїльського та Кілійського районів
№1216 від 08.05.2012 року автомобіль марки
ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_2
зареєстрований 04.05.2006 року на ім'я
ОСОБА_2 на підставі біржової угоди - 17171
від 27.12.2005 року. (а.с. 9, 14 т.1)

Отже автомобіль придбаний сторонами в
період шлюбу та є спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_1.

Суд критично розцінює надану ОСОБА_1
розписку про те, що перебуваючи у шлюбі
з ОСОБА_2 він 25.12.2005 року позичив у своїх
батьків - матері ОСОБА_5 та батька
ОСОБА_6 5 000 доларів США для придбання
автомобілю марки ВАЗ 21093, враховуючи те,
що ця розписка могла бути написана
відповідачем по справі після початку
розгляду справи, так як вона надана
суду лише в липні 2014 року та враховуючи
взаємний інтерес ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 Крім того, в своїх запереченнях
на позов ОСОБА_1 вказує, що заборговані
грошові кошти він самостійно повернув
батькам, а в судовому засіданні ОСОБА_5
повідомила, що грошові кошти не
повернуті.

Крім того, відсутні докази того, що
ОСОБА_2 знала про борг та давала згоду
на укладення договору позики, а також
відсутні докази джерела цих коштів.

При цьому вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення
компенсації за частку даного
автомобіля не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК
України, присудження судом одному з
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на неподільну річ (квартиру,
автомобіль, земельну ділянку)
допускається за його згодою за умовою
попереднього внесення другим
подружжям відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце
на таких підставах, передбачених ст. 365
ЦК, за умови звернення подружжя (одного
з них) до суду з таким позовом.

У тому разі, коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток без
застосування грошової компенсації і
припинення права власності одного з
подружжя на його частку в такому майні,
суд визнає ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального поділу і
залишає майно у їх спільній частковій
власності.

В зв'язку з тим, що ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовними вимогами в
відповідності до ст. 365 ЦК України щодо
присудження грошової компенсації за
майно, однак попередньо не вносила на
депозитний рахунок суду відповідних
грошових коштів, виходячи з
диспозитивності судового процесу, суд
визнає ідеальні частки у розмірі по 1/2
частині автомобілю марки ВАЗ 21093,
реєстраційний номер НОМЕР_2 без його
поділу з залишенням автомобілю у
спільній частковій власності.

У зв'язку з вищевикладеним, суд
приходить до висновку, що не підлягають
задоволенню вимоги ОСОБА_1 щодо
припинення права власності за ОСОБА_2
на автомобіль марки ВАЗ 21093, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, 1997 року
випуску.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, щодо часткового задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, визнання за ним
права власності на 1/2 частину
автомобіля ВАЗ 21093, д/н НОМЕР_2, 1997 року
випуску та виділення йому у власність
тумбу під телевізор - вартістю 1000 грн.,
тумбу під телевізор - 1500 грн., килим - 1000
грн., газову плиту «Гефест» - 3000 грн.,
постільну білизну 8 комплектів - 3200
грн., набір посуду - 1500 грн., кухонну
стінку - 6450 грн., стільці - 4890 грн.,
хлібопічку «LG» - 1600 грн., мікрохвильову
піч «LG» - 2000 грн., домашній кінотеатр
«Hitathi» - 20000 грн., пральну машину «Ardo» -
4000 грн., всього на суму 50 140 грн., а також
часткового задоволення позовних вимог
ОСОБА_2, визнання автомобілю ВАЗ 21093, д/н
НОМЕР_2, 1997 року випуску спільним
сумісним майном подружжя, виділення їй
1/2 частини автомобіля та м'яких меблів -
вартістю 17810 грн., спальні - 19820 грн.,
стінки - 13570 грн., всього на суму 51 200 грн.
Щодо задоволення інших вимог ОСОБА_1,.
та ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 209, 212, 214, 215, 217,
218 ЦПК, ст. 57, 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.
356, 358 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання грошових коштів спільною
сумісною власністю подружжя, розподіл
грошових коштів, стягнення грошових
коштів, розподіл спільного сумісного
майна подружжя, стягнення компенсації,
визнання автомобілю особистою
власністю, припинення права власності -
задовольнити частково.

Виділити у власність ОСОБА_1 тумбу під
телевізор - вартістю 1000 грн., тумбу під
телевізор - 1500 грн., килим - 1000 грн.,
газову плиту «Гефест» - 3000 грн.,
постільну білизну 8 комплектів - 3200
грн., набір посуду - 1500 грн., кухонну
стінку - 6450 грн., стільці - 4890 грн.,
хлібопічку «LG» - 1600 грн., мікрохвильову
піч «LG» - 2000 грн., домашній кінотеатр
«Hitathi» - 20000 грн., пральну машину «Ardo» -
4000 грн., всього на суму 50 140 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину автомобіля ВАЗ 21093, д/н НОМЕР_2,
1997 року випуску.

В іншій частині позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя, розподіл спільного
майна подружжя, стягнення компенсації -
задовольнити частково.

Виділити у власність ОСОБА_2 м'які меблі
- вартістю 17810 грн., спальню - 19820 грн.,
стінку - 13570 грн., всього на суму 51 200 грн.

Визнати автомобіль ВАЗ 21093, д/н НОМЕР_2,
1997 року випуску спільною сумісною
власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину автомобіля ВАЗ 21093, д/н НОМЕР_2,
1997 року випуску.

В іншій частині зустрічного позову
ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Ізмаїльський міськрайонний суд
Одеської області шляхом подання в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Т.П.Пащенко