У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Амеліна В.І., Іваненко Ю.Г., Євтушенко
О.І., Ситнік О.М.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
Вищого професійного училища № 21 м.
Миколаєва про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у
зв'язку з затримкою видачі трудової
книжки та відшкодування моральної
шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 31 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що з 25
травня 2009 року вона працювала у Вищому
професійному училищі № 21 м. Миколаєва
(далі - ВПУ № 21) на різних посадах і була
звільнена з роботи 05 серпня 2010 року у
зв'язку із закінченням строку дії
контракту на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП
України. Проте трудову книжку їй видано
тільки 28 листопада 2012 року на виконання
рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 11 жовтня 2012
року.

Просила стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у зв'язку з затримкою видачі
трудової книжки за 27 місяців 23
дні у розмірі 55 155 грн 96 коп. та 50 тис. грн
на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 23 вересня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ВПУ № 21
на користь ОСОБА_6 55 155 грн 96 коп.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу у зв'язку з затримкою видачі
трудової книжки та 5 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 31 березня 2014
року рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 23 вересня 2013 року
змінено. Стягнуто з ВПУ № 21 на користь
ОСОБА_6 5542 грн 77 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у
зв'язку з затримкою видачі трудової
книжки та 300 грн на відшкодування
моральної шкоди.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали цивільної справи
та вивчивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена
частково.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд керувався
тим, що рішенням суду від 11 жовтня 2012
року з ВПУ № 21 на користь ОСОБА_6
стягнуто середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 06 серпня 2010 року по 22 серпня 2012
року у розмірі 5 тис. грн, тому
стягненню підлягає лише середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
період з 22 серпня 2012 року по 28 листопада
2012 року.

Із такими висновками апеляційного суду
погодитися не можна з огляду на
наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом не дотримано.

Встановлено, що ОСОБА_6 працювала у ВПУ
№ 21 на посаді техніка з експлуатації
будівель.

З 05 серпня 2009 року ОСОБА_6 переведена на
посаду заступника директора
адміністративно-господарської частини
за контрактом. Наказом від 05 серпня 2010
року № 116-к її звільнено у зв'язку із
закінченням контракту на підставі п. 2
ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 8, 32).

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 11 жовтня 2012
року стягнуто з ВПУ № 21 на користь
ОСОБА_6 5 тис. грн за час затримки
розрахунку при звільненні за період з 06
серпня 2010 року

по 22 серпня 2012 року та зобов'язано ВПУ №
21 повернути ОСОБА_6 трудову книжку з
відповідними записами (а.с. 5−?7).

Згідно з актом державного виконавця 28
листопада 2012 року відповідач видав
ОСОБА_6 трудову книжку (а.с. 12).

Затримка видачі трудової книжки з вини
ВПУ № 21 мала місце з 05 серпня 2010
року по 28 листопада 2012 року. Вказана
обставина встановлена судовим
рішенням і є преюдиційною в силу вимог
ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України та
п. 4.1 Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України 29 липня 1993
року № 58, у разі затримки видачі
трудової книжки з вини власника або
уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Висновки апеляційного суду про
стягнення на користь позивачки
рішенням суду від 11 жовтня 2012 року 5 тис.
грн середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні з 06
серпня 2010 року по 22 серпня 2012
року, а тому стягнення за цей період
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу у зв'язку з затримкою видачі
трудової книжки є подвійним стягненням
не ґрунтуються на законі, оскільки у
першому випадку стягнення проведено на
підставі вимог ст. 117 КЗпП України і є
самостійною вимогою.

Таким чином, суд першої інстанції,
задовольняючи позов про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу у зв'язку з затримкою видачі
трудової книжки, правильно визначився
з характером спірних правовідносин та
нормою матеріального права, яка
підлягає застосуванню, повно, всебічно
та обґрунтовано встановив обставини
справи, надав належну оцінку наявним у
справі доказам, у результаті чого
ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам ст. ст.
213, 214 ЦПК України.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 31 березня 2014
року у частині стягнення моральної
шкоди є законним і обґрунтованим,
ухваленим з урахуванням вимог ст. 237-1
КЗпП України, роз'яснень, наведених у
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 27 березня 1992 року № 6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди», та засад розумності і
справедливості.

Ураховуючи викладене, рішення
апеляційного суду підлягає частковому
скасуванню із залишенням рішення суду
першої інстанції у частині стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу у зв'язку з затримкою видачі
трудової книжки в силі відповідно до
ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 339, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 31 березня

2014 року у частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у
зв'язку з затримкою видачі трудової
книжки скасувати, рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 23
вересня 2013 року у цій частині залишити
в силі.

У іншій частині рішення апеляційного
суду Миколаївської області від 31
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О.
Гвоздик Судді: В.І.
Амелін О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.М.
Ситнік