Провадження № 2/344/210/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретарів Сивухіної Ю.Ю.,
Шевчук І.Ю., Іванова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Моторного
(транспортного) страхового бюро
України про відшкодування шкоди
спричиненої ДТП та стягнення судових
витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з наведеним
позовом до відповідачів, мотивуючи тим,
що 08 березня 2012 року близько 02 години
ночі він рухався на автомобілі марки
Сітроен Джампі по вулиці Галицькій у
напрямку вулиці Мазепи, наближаючись
до перехрестя вулиць
Галицька-Мазепи-Січових
Стрільців-Пилипа Орлика світлофор
працював у мигаючому жовтим світлом
режимі, а відтак, при проїзді
перехрестя, керуватись потрібно
дорожніми знаками. На перехресті
встановлено дорожній знак який
вказував напрямок головної дороги яка
проходить з вулиці Січових Стрільців
на вулицю Мазепи. Автомобіль
відповідача ОСОБА_2 рухався по вулиці
Січових Стрільців у напрямку вулиці П.
Орлика, а тому, ОСОБА_2, наближаючись до
перехрестя, зобов'язаний був надати
дорогу позивачу, оскільки позивач
знаходився справа від відповідача
ОСОБА_2 Однак, відповідач ОСОБА_2 цього
не зробив, внаслідок чого трапилась
ДТП. Постановою Івано-Франківського
міського суду від 27.04.2012 року ОСОБА_2
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення
передбаченого ст. 124 КУпАП на накладено
адміністративне стягнення. Однак,
постановою Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 17
травня 2012 року постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 27
квітня 2012 року скасовано з підстав
неправильності складання інспектором
протоколу про адміністративне
правопорушення. Позивач вважаєа
відповідача ОСОБА_2 винним у скоєнні
ДТП оскільки його вина підтверджується
схемою ДТП, протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями сторін після ДТП,
фотографіями механічних ушкоджень
отриманих транспортними засобами
внаслідок ДТП. Згідно звіту про оцінку
вартості матеріального збитку
завданого позивачу, вартість
матеріального зитку становить 52 084 грн.
16 коп., а вартість відновлювального
ремонту з врахуванням зносу - 27 768 грн. 63
коп. Відповідальність відповідача
ОСОБА_2 не була застрахована, тому
страхове відшкодування підлягає
стягненню з Моторного (транспортного)
страхового бюро України.

В судовому засіданні представник
позивача вимоги позову підтримав з
мотивів наведених в ньому. Суду
пояснив, що вина ОСОБА_2
підтверджується схемою ДТП,
поясненнями сторін, протоколом про
адміністративне правопорушення,
показами свідка - інспектора, який
складав протокол та схему ДТП,
висновками експертизи.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні вимоги позову не
визнали відповідач суду пояснив, що на
перехресті його автомобіль раптово
зупинився, мотор не заводився, він
включив аварійні вогні, проїхала
декілька автомобілів, а потім він
відчув удар, це все відбувалось
протягом хвилини. Не заперечив проти
стягнення коштів з Моторного
(транспортного) страхового бюро
України.

Представник відповідача Моторного
(транспортного) страхового бюро
України в судові засідання не
з'являвся, про дату, час та місце
судових засідань повідомлявся
належним чином. До суду надіслав
письмові заперечення на позов. Просив в
задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_6, інспектор ДАІ м.
Івано-Франківська, який оформляв ДТП за
участю позивача та відповідача суду
пояснив, що винним у ДТП він вважав
відповідача ОСОБА_2, оскільки той
порушив п. 16.12. ПДР. ОСОБА_2 мав
пропустити автомобіль яким керував
позивач. Схема ДТП відповідає
фактичним обставинам ДТП. Від підпису в
протоколі ОСОБА_2, відмовився тому
свідків в протокол інспектор не
вписував.

Вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача, покази свідка,
дослідивши письмові докази у справі,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 386 ЦК
України власник, права якого порушені,
має право на відшкодування завданої
йому майнової та моральної шкоди.

Згідно звіту про оцінку вартості
матеріального збитку від 27.04.2012 р.,
вартість матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля Сітроен
Джампі, номерний знак НОМЕР_1, становить
27 768 грн. 63 коп. (а.с.11-27).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу
України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин 2 ст. 1187 ЦК
України, шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного
суду України «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6,
під володільцем джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа
або громадянин, що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки в силу права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або з інших
підстав (договору оренди, довіреності
тощо).

Також, в п. 4 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», зазначено, що
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», суди повинні мати на увазі,
що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода,
завдана особі чи майну фізичної або
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи. Потерпілий
подає докази, що підтверджують факт
завдання шкоди за участю відповідача,
розмір завданої шкоди, а також докази
того, що відповідач є завдавачем шкоди
або особою, яка відповідно до закону
зобов'язана відшкодувати шкоду.

Позивач та його представник вказують,
що саме відповідач ОСОБА_2 08.03.2012 року
керуючи транспортним засобом марки
Санг-Йонг, номерний знак НОМЕР_2, не
пропустив автомобіль позивача та
допустив зіткнення, чим порушив п. 16.12
ПДР України.

На підтвердження своїх тверджень та
вини відповідача позивач та його
представник надали суду копію
постанови Івано-Франківського
міського суду, схему ДТП, пояснення
учасників ДТП, висновок експерта, де як
вважає представник позивача чітко
вказано, що винним у ДТП є відповідач.

Однак, постановою Апеляційного суду
Івано-Франківської області постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 27.04.2012
року скасовано та провадження у справі
закрито відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.
Суддею зазначено у постанові
Апеляційного суду Івано-Франківської
області що в матеріалах справи про
адміністративне правопорушення
належні докази вини відповідача ОСОБА_2
у вчиненні ДТП відсутні.

Відповідно до частини четвертої статті
61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою. У зв'язку із
цим у разі прийняття судом постанови
про закриття провадження у справі про
адміністративне правопорушення,
наприклад, через закінчення строків
накладення адміністративного
стягнення (стаття 38 Кодексу України про
адміністративні правопорушення), суд
повинен звернути увагу на те, чи
містить така постанова суду відповіді
на питання про те, чи мала місце
дорожньо-транспортна пригода та чи
сталася вона з вини відповідача (п. 4
Постанови ВССУ від 01.03.2013 року № 4).

Інші докази, які надані представником
позивача, зокрема висновок експерта,
покази свідка, не підтверджують
беззаперечної вини відповідача ОСОБА_2
у вчиненні ДТП.

Однак, відповідно до ст. 60 ЦПК України,
на сторін покладено обов'язок
доказування і подання доказів. Це
положення є одним із найважливіших
наслідків принципу змагальності. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Суд сприяє сторонам в отриманні
доказів, які вони не можуть отримати
самостійно, однак, не наділений
повноваженнями збирати докази
самостійно.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях, тобто твердженнях, які
самі по собі потребують доведення.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги позивача є не
обґрунтованими та не доведеними, а тому
позов не підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного, відповідно
до п. 4 Постанови Пленуму Верховного
суду України «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6,
п.4 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», зазначено, що
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», ст.ст. 15, 16, 1166, 1167 ЦК України,
ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61 ч.1 ЦПК України,
керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Моторного (транспортного) страхового
бюро України про відшкодування шкоди
спричиненої ДТП та стягнення судових
витрат відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 05
вересня 2014 року.

Суддя
Бабій О.М.