АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1496/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 51 Добриднюк Н.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
Скіць М. І. УХВАЛА
13 серпня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоСкіця М. І.суддівОхріменко
Н. І. , Качана О. В. при секретаріВолвенко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Лисянського районного суду
Черкаської області від 24 квітня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8,
третя особа: ПП «Родинний сад» про
усунення члена виконавчого органу від
виконання своїх обов'язків та
зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_8, третя особа: ПП «Родинний сад»
про усунення члена виконавчого органу
від виконання своїх обов'язків та
зобов'язання вчинити певні дії,
посилаючись на те, що 4 серпня 2009 року
Лисянською районною державною
адміністрацією було зареєстровано ІIIІ
«Родинний сад», про що видано свідоцтво
про державну реєстрацію підприємства.
Підприємство було створено ОСОБА_6 та
ОСОБА_8 Вклади засновників у статутний
капітал підприємства визначено у
розмірі 50% на 50%. Загальними зборами
засновників від 3 серпня 2009 року
директором ПП «Родинний сад» було
обрано ОСОБА_8 Відповідно до п.3.1
Статуту ПП «Родинний сад» призначення
та звільнення директора відноситься до
виключної компетенції засновників
підприємства.

8 квітня 2011 року відбулися загальні
збори засновників ПП «Родинний сад», на
розгляд яких виносилося питання про
усунення директора підприємства від
виконання своїх обов'язків та
призначення нового директора, яке було
підтримано засновником ОСОБА_6, частка
якого у статутному капіталі
підприємства складає 50%, та не
підтримано засновником ОСОБА_8, частка
якого в статутному капіталі також
складає 50%.

Підставою для усунення директора від
виконання своїх обов'язків позивач
вказує на систематичне невиконання та
неналежне виконання своїх обов'язків
виконавчим органом (директором),
передбачених п. 3.1 Статуту
підприємства.

Всупереч п. 3.1 Статуту підприємства
відповідач позбавляє його, позивача,
можливості впливати па діяльність
підприємства, оскільки звіти про
використання державної компенсації
коштів йому, як засновнику, не
надаються, одноособово приймаються
рішення щодо визначення діяльності
підприємства та вчинення дій по
спрямуванню коштів державної
компенсації, йому як засновнику не
надаються звіти про діяльність
підприємства, з ним, як засновником, не
затверджуються плани діяльності
підприємства, не затверджується річний
баланс підприємства, всі рішення, які
належать до виключної компетенції
загальних зборів засновників,
приймаються одноособово директором,
чим порушуються умови Статуту
підприємства та суперечить нормам
чинного законодавства.

Намагання позивачем врегулювати
спірні питання з відповідачем в
позасудовому порядку ігноруються
відповідачем, тому він вимушений
звернутися до суду за

захистом своїх прав.

Просив суд ухвалити рішення, котрим
покласти виконання обов'язків
директора на засновника ПП «Родинний
сад» ОСОБА_6, а також зобов'язати
передати справи, документи та печатку
новопризначеному за рішенням суду
керівнику, тобто йому, та зобов'язати
державного реєстратора Лисянської
районної державної адміністрації
внести зміни до реєстру про зміну
директора ПП «Родинний сад» і стягнути
з відповідача судові витрати.

Рішенням Лисянського районного суду
Черкаської області від 24 квітня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 посилаючись на
незаконність рішення, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Звертаючись до суду з даним позовом
ОСОБА_6 зокрема зазначав, що він є одним
із засновників ІIIІ «Родинний сад».

Підприємство було створено ним та
громадянином ОСОБА_8

Організаційна форма підприємства
визначена засновниками як приватна.

Вклади засновників у статутний капітал
підприємства визначено у розмірі 50% на
50%.

Загальними зборами засновників від 3
серпня 2009 року директором ПП «Родинний
сад» було обрано ОСОБА_8

Зазначав, що всупереч п. 3.1 Статуту
підприємства відповідач позбавляє
його можливості впливати па діяльність
підприємства, зокрема звіти про
використання державної компенсації
коштів йому, як засновнику, не
надаються, директором одноособово
приймаються рішення щодо визначення
діяльності підприємства та вчинення
дій по спрямуванню коштів державної
компенсації. Тобто він позбавлений
можливості впливати на господарську
діяльність підприємства.

Підставою для усунення директора від
виконання своїх обов'язків позивач
вказує на систематичне невиконання та
неналежне виконання своїх обов'язків
виконавчим органом (директором),
передбачених п. 3.1 Статуту
підприємства.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції зокрема зазначив, що
усунення виконавчого органу
(директора) від виконання своїх
обов'язків, що закріплене частиною 1
статті 99 Цивільного кодексу України є
виключною компетенцією загальних
зборів учасників, про що зазначено в п.
3.1 Статуту підприємства.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції і
вважає його обґрунтованим, ураховуючи,
що відповідно до п.3.1 Статуту ПП
«Родинний сад» призначення та
звільнення директора відноситься до
виключної компетенції засновників
підприємства.

Так стаття 3 ЦК України серед загальних
засад цивільного законодавства
проголосила свободу договору, свободу
підприємницької діяльності, яка не
заборонена законом.

Свобода договору полягає, зокрема, у
вільному вияві волі сторін, у тому
числі у підприємницькій, господарській
діяльності, на вступ у договірні
відносини, у можливості вільно обирати
собі партнерів у договірних
відносинах, у визначенні умов договору
тощо.

Одним із видів розпорядження власністю
є право власника використовувати своє
майно для здійснення господарської
діяльності.

Під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність (ч. 1 ст. 3 ГК України).

У ч. 1 ст. 42 ГК України розкривається
поняття підприємництва як самостійної,
ініціативної, систематичної, на
власний ризик господарської
діяльності, що здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Проголошена у ст. 43 ГК України свобода
підприємницької діяльності полягає у
праві суб'єктів господарювання без
обмежень приймати рішення і
здійснювати будь-яку підприємницьку
діяльність, яку не заборонено законом.

Відповідно до ст. 55 ГК України
суб'єктами господарювання є юридичні
особи, створені відповідно до
Цивільного кодексу України, та фізичні
особи - громадяни, які здійснюють
господарську діяльність та
зареєстровані як підприємці. Однією з
організаційних форм господарювання є
підприємство (ст. 62 ГК України).

Підприємство, засноване на приватній
власності засновника, є приватним
підприємством (ст. 63 ГК України).

Підприємство є юридичною особою, йому
належить право власності на майно, у
тому числі і яке передане засновником
до статутного фонду як внесок (ст. ст. 62,
66 ГК України).

В силу ст. 92 ЦК України юридична особа
набуває цивільних прав та обов'язків і
здійснює їх через свої органи, які
діють відповідно до установчих
документів та закону.

Результатом наділення юридичних осіб -
приватних підприємств свободою
господарської діяльності та
підприємництва є застосування ними
цивільно-правових договорів як
правової форми їх діяльності.

Реалізація майнових прав приватного
підприємства здійснюється в порядку,
встановленому чинними законодавчими
актами України (ч. 4 ст. 66 ГК України).

До виключної компетенції зборів
засновників приватного підприємства
належить, зокрема, створення та
відкликання виконавчого органу
товариства.

Аналіз зазначених правових норм дає
підстави для висновку про те, що
виконавчий орган товариства є одним із
органів управління товариством.
Виконавчий орган створюється за
рішенням загальних зборів учасників
товариства. Склад виконавчого органу
товариства визначається також
учасниками товариства самостійно
шляхом прийняття рішення на загальних
зборах учасників. Виконавчий орган
може бути одноособовий, тобто
складатись з однієї особи, або
колегіальний - це такий виконавчий
орган товариства, який складається з
декількох осіб.

Відповідне право загальних зборів
учасників, закріплене частиною 1 статті
99 Цивільного кодексу України є
виключною компетенцією загальних
зборів учасників.

Частиною 3 статті 99 Цивільного кодексу
України закріплений загальний порядок
усунення членів виконавчого органу від
виконання своїх обов'язків, а саме
закріплене положення, відповідно до
якого члени виконавчого органу
товариства можуть бути усунені від
виконання своїх обов'язків у будь який
час, якщо в установчих документах не
визначені підстави їх усунення.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що у Рішенні
Конституційного Сулу України від 12
січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі 1-2/2010 за
конституційним зверненням товариства
з обмеженою відповідальністю
"Міжнародний фінансово-правовий
консалтинг" про офіційне тлумачення
частини третьої статті 99 Цивільного
кодексу України зокрема визначено, що
зміст положень частини третьої статті
99 Цивільного кодексу треба розуміти як
право компетентного (уповноваженого)
органу товариства усунути члена
виконавчого органу від виконання
обов'язків, які він йому визначив, у
будь-який час, на свій розсуд, з
будь-яких підстав, але за умови, якщо в
установчих документах товариства не
були зазначені підстави усунення.

Наведене свідчить, що суд вірно
встановив обставини справи та
правильно застосував норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини.

Порушень норм матеріального права, які
призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи не
встановлено.

Доводи апеляційної скарги були
предметом розгляду в суді першої
інстанції і висновків суду не
спростовують і на їх правильність не
впливають.

Оскільки постановлене рішення суду є
законним та обгрунтованим, підстав для
його зміни за наведеними в апеляційній
скарзі доводами колегія суддів судової
палати не вбачає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
не знаходить підстав для скасування
законного і обґрунтованого рішення
суду, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 307, 308, 314, 315, 218 ЦПК України,
колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Лисянського районного суду
Черкаської області від 24 квітня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8,
третя особа: ПП «Родинний сад» про
усунення члена виконавчого органу від
виконання своїх обов'язків та
зобов'язання вчинити певні дії-
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
однак може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :