Справа № 466/6962/13
Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/3511/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді: Гірник Т.А.

суддів: Бакуса В.Я., Кабаля І.І.,

секретар - Глинський О.А.

з участю ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3

відповідачки ОСОБА_4 та її
представник а ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 14 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, п»ятої Львівської
державної нотаріальної контори,
третьої особи автогаражного
кооперативу «Мальви» про визнання
майном подружжя та права власності на
частину гаражу,-

В С Т А Н О
В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2
звернулась з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, п»ятої Львівської
державної нотаріальної контори з рядом
вимог, які заявою 17.01.2014 року змінила
та доповнила. Просила визнати за нею
право власності, як у спільному майні
подружжя на ? частину гаражного боксу
НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 у
автогаражному кооперативі «Мальви»,
який залучено в якості третьої особи.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 14.03.2014 року позовні
вимоги задоволено, визнано гаражний
бокс НОМЕР_1, розташований на АДРЕСА_1
майном подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_2.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на ?
частку гаражного боксу НОМЕР_1,
розташованого на АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням відповідач
ОСОБА_4 оскаржила таке в апеляційному
порядку. Вважає його незаконним та
необґрунтованим. Просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
повністю відмовити у задоволенні
позовних вимог, як безпідставних та
врахувати, що позивачем пропущено
строк позовної давності на звернення
за захистом порушеного права.
Посилається на те, що суд не врахував,
що за даними довідки гаражного
кооперативу, повністю пайовий внесок
за гараж внесено ОСОБА_8 03.03.1999 року і
лише з цього часу у нього виникло право
власності на це майно, а рішенням
Шевченківського районного суду м.
Львова від 18.03.2013 року встановлено
факт проживання відповідачки ОСОБА_4
з ОСОБА_8 однією сім»єю без реєстрації
шлюбу з червня 1999 року та перебування
з цього періоду у фактичних шлюбних
відносинах, а також рішення того ж
суду від 22.12.1999 року, яким розірвано
шлюб між позивачем та ОСОБА_8 та
встановлено припинення сторонами
подружній відносин з листопада 1997
року. Відтак, отримавши свідоцтво про
право власності на спірний гараж 19.03.1999
року на підставі розпорядження
Шевченківської районної адміністрації
від 19.03.1999 року - ОСОБА_8 набув право
власності на весь гараж, тому такий в
цілому входить до складу спадщини
після його смерті 8 вересня 2011 року.
Крім того, позивачем пропущено строк
позовної давності на звернення до суду
з вимогами, оскільки після розірвання
шлюбу між подружжям ОСОБА_8 минуло
понад три роки, а за змістом діючої на
той час норми ст. 29 КпШС України, для
пред»явалення позову про поділ майна,
встановлено трирічний строк позовної
давності.

Інші відповідачі рішення не
оскаржили.

В запереченнях на апеляційну
скаргу позивач ОСОБА_2 просить рішення
суду першої інстанції залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення. Мотивує тим, що судом
правильно застосовано норми
матеріального права, встановлено
характер спірних правовідносин.
Матеріалами справи встановлено
закінчення будівництва спірного
гаражу в період перебування її у шлюбі
із ОСОБА_8 Тому такий є спільним майном
колишнього подружжя. Після розірвання
шлюбу продовжувала користуватися
спірним гаражем. Строк на звернення до
суду не пропущено, оскільки порушене
відповідачем лише по смерті ОСОБА_8

Інші учасники не з»явились, усі
належно повідомлені про розгляд справи
за апеляційною скаргою, про причини
неявки не повідомили. Колегія суддів
вважає можливим розгляд справи у
відсутності учасників, що повторно не
з»явились, що відповідає вимогам ч. 2
ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що така не підлягає до
задоволення.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданих
відповідно до вимог цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. При цьому
кожна із сторін зобов»язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
таким вимогам відповідає.

Відповідно до ч. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги
позивача, суд першої інстанції виходив
із встановлених у справі обставини, а
саме, що позивач ОСОБА_2 перебувала у
шлюбі з ОСОБА_8 з 19.09.1971 року. Рішенням
Шевченківського районного суду м.
Львова від 22 грудня 1999 року цей шлюб
розірвано.

У відповідності до діючого на
час ухвалення рішення про розірвання
шлюбу КпШС, а саме ст. 44 - шлюб
вважається припиненим з моменту
реєстрації розірвання шлюбу в органах
запису актів цивільного стану.
Відповідно до ст. 180 КпШС реєстрація
розірвання шлюбу на підставі рішення
суду провадилась після пред»явлення
подружжям або одним з них копії
рішення, що набрало законної сили/
виписки з нього/, а також квитанції про
сплату визначеної судом суми. А тому
по 21.04.2000 року ОСОБА_8 та ОСОБА_2
вважались такими, що перебувають у
шлюбі./ а.с. 5/

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 пормер /
а.с. 6/. Згідно свідоцтва про право
власності на гараж від 19.03.1999 р., видане
Шевченківською районною адміністрацію
Львівської міської ради на підставі
розпорядження вказаної адміністрації
від 19.03.1999р. - був власником гаражного
боксу НОМЕР_1 по АДРЕСА_1/ а.с. 4/.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що спірний автогаражний бокс
збудований за час перебування у
шлюбі позивачки та ОСОБА_8, а отже є
спільним майном цього подружжя, на яке
вони мають рівні права, що
узгоджується з вимогами ст. 22 КпШС / 1970
року/.

Суд всебічно дослідив обставини
справи та обгрунтовано врахував
пояснення представника автогаражного
кооперативу про те, що оскільки
довідка про сплату пайового внеску
видавалась 03.08.99 р., відтак у тексті
зазначено, що станом на вказану дату
сплачено пайовий вклад. Між тим,
фактично кожен за власні кошти будував
свій гараж та будівництво спірного
гаражу було завершено ще у 1994 р. та
пайові внески вносились поетапно, а не
однією сумою у день видачі довідки.
Такі пояснення представника третьої
особи не спростовано, а тому підставно
враховані судом.

Частки подружжя в майні, яке є
спільною сумісною власністю,
визнаються рівними, що було
врегульовано ст.28 КпШС України.

Щодо посилання апелянта на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 18.03.13 р., що набрало законної
сили, то таке було враховано судом
першої інстанції. Суд у мотивувальній
частині оскаржуваного рішення
зазначив, що цим рішенням встановлено
факт проживання однією сім»єю та
перебування у фактичних шлюбних
відносинах ОСОБА_4 з ОСОБА_8 з червня
1999 року по вересень 2011 р. Між тим, як
вбачається з документів щодо права
власності на спірний гараж, таке було
набуте до вказаного періоду, про що
березні 1999 р. видано відповідне
свідоцтво, тобто у період шлюбу
подружжя ОСОБА_8, тому не може
вважатись виключно власністю ОСОБА_8

Мотиви рішення суду від 22.12. 1999 року
про розірвання шлюбу між подружжям
ОСОБА_8 - не спростовують правильності
висновків суду першої інстанції, з
якими погоджується судова колегія.

Щодо мотивів апеляційної скарги про
пропущення позивачем строку позовної
давності з посиланням на ч.3 ст. 29 КпШС
України, то з такими колегія суддів не
погоджується.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК
України - перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу яка
його порушила.

При розгляді справи в суді апеляційної
інстанції позивач ствердила
безперешкодне користування спірним
гаражем до смерті ОСОБА_8 і заявлення
на такий претензій ОСОБА_4 лише після
смерті ОСОБА_8, а до цього
безперешкодне користування гаражем,
сплату членських внесків, про що до
справи долучено копії квитанцій і не
спростовано апелянтом.

На підставі наведеного колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, п.1ч.1
314, ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 14 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскарженою у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий

Судді