Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 вересня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі суддів:
Чужі Ю.Г. (головуючий), Кожух О.А.,
Кондора Р.Ю., при секретарі Марчишаку
Ю.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Свалявського районного суду від 12
березня 2013 року по справі за позовом
ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_3
про стягнення заборгованості та
звернення стягнення на майно, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ПАТ «Дельта Банк»
(далі: Товариство) звернулося в суд із
даним позовом посилаючись на те, що
27.07.2007 року між ОСОБА_4 та Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» (правонаступник АТ
«УкрСиббанк», далі: Банк) був укладений
кредитний договір № 0.

Згідно умов цього договору Банк надав
відповідачу кредит у розмірі 10 000
доларів США на споживчі потреби, а
позичальник зобов'язався сплатити
відсотки за користування кредитом у
розмірі 13,5% річних та повернути кошти
до 29.07.2024 року.

В подальшому сторонами цього правочину
було укладено додаткові угоди до нього
(від 27.07.2007 року, 11.09.2008 року, 31.01.2009 року,
20.03.2009 року), в яких сторони домовилися,
зокрема, що для ідентифікації
кредитного договору може
застосовуватися як номер договору
зазначений при укладенні так і номер в
системі обліку Банку - № 2.

Для забезпечення виконання
зобов'язання позичальника за цим
кредитним договором між Банком та
ОСОБА_3 27.07.2007 року був укладений
договір іпотеки № 0, згідно умов
якого, остання передала Банку в іпотеку
належний їй будинок загальною площею
91,9 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1.

Взяті на себе зобов'язання позичальник
належним чином не виконує і станом на
15.11.2012 року у нього перед Банком виникла
заборгованість в розмірі 85 847,14 грн., з
яких: - заборгованість за кредитом
становить 63 623,80 грн.; - заборгованість
за відсотками 22 223,34 грн.

17.12.2012 року між Банком і Товариством був
укладений договір купівлі-продажу прав
вимоги за кредитами, зокрема, щодо
кредитного договору № 0 2),
укладеного 27.07.2007 року з ОСОБА_4, а також
забезпечувального договору іпотеки,
укладеного 27.07.2007 року з ОСОБА_3

Посилаючись на дані обставини, норми ЦК
України, Закону України «Про іпотеку»
та умови кредитного договору і
договору іпотеки, позивач просив
ухвалити рішення, яким: стягнути на
його користь з ОСОБА_4 заборгованість
за кредитним договором у розмірі 85 847,14
грн.; в рахунок погашення цієї
заборгованості звернути стягнення на
належний ОСОБА_3 предмет іпотеки,
шляхом його продажу на прилюдних
торгах у межах процедури виконавчого
провадження.

Рішенням Свалявського районного суду
від 12 березня 2013 року позов задоволено
повністю.

На дане рішення ОСОБА_4 було подано
апеляційну скаргу, яку визнано
неподаною та повернуто апелянту
ухвалою судді апеляційного суду
Закарпатської області від 19.04.2013 року.

В обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_3 посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, в зв'язку з чим
просить рішення місцевого суду
скасувати та провадження у справі
закрити.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа
розглянута у відсутності сторін, які
належним чином повідомлені про час і
місце розгляду справи а повідомлення
представника Банку про причини неявки
в судове засідання колегією визнані не
поважними.

Дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляції, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
таких підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд керуючись
принципом диспозитивності, відповідно
до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та
роз'яснень Верховного Суду України
викладених в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2008 року
№ 12 "Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку", перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції не роблячи висновків
щодо неоскарженої частини судового
рішення.

Тому апеляційний суд перевіряє
законність рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги
ОСОБА_3 у частині вимоги про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Матеріалами справи встановлено, що
27.07.2007 року між ОСОБА_4 та Банком був
укладений кредитний договір № 0.

Згідно умов цього договору Банк надав
позичальнику кредит у розмірі 10 000
доларів США на споживчі потреби, а
останній зобов'язався сплатити
відсотки за користування кредитом у
розмірі 13,5% річних та повернути кошти
до 29.07.2024 року.

В подальшому сторонами цього правочину
було укладено додаткові угоди до нього
(від 27.07.2007 року, 11.09.2008 року, 31.01.2009 року,
20.03.2009 року), в яких сторони домовилися,
зокрема, що для ідентифікації
кредитного договору може
застосовуватися як номер договору
зазначений при укладенні так і номер в
системі обліку Банку - № 2.

Для забезпечення виконання
зобов'язання позичальника за цим
кредитним договором між Банком та
ОСОБА_3 27.07.2007 року був укладений
договір іпотеки № 0, згідно умов
якого, остання передала Банку в іпотеку
належний їй будинок загальною площею
91,9 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1.

Взяті на себе зобов'язання позичальник
належним чином не виконує і станом на
15.11.2012 року у нього перед Банком виникла
заборгованість в розмірі 85 847,14 грн., з
яких: - заборгованість за кредитом
становить 63 623,80 грн.; - заборгованість
за відсотками 22 223,34 грн.

17.12.2012 року між Банком і Товариством був
укладений договір купівлі-продажу прав
вимоги за кредитами, зокрема, щодо
кредитного договору № 0 2),
укладеного 27.07.2007 року з ОСОБА_4, а також
забезпечувального договору іпотеки,
укладеного 27.07.2007 року з ОСОБА_3

Оскільки позичальник є відмінною від
особи іпотекодавця (майнового
поручителя), одночасне заявлення
Товариством вимоги про стягнення
заборгованості з позичальника та
вимоги про стягнення заборгованості
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки є передбаченим правом вибору
позивача способу судового захисту (п. 9
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин").

Порядок звернення стягнення на
передане в іпотеку нерухоме майно
встановлений Законом України "Про
іпотеку" № 898-1Y (далі - Закон № 898-1Y), ЦК
України та умовами укладеного між
сторонами Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону № 898-1Y у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону № 898-1Y
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішенням
суду, виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Разом з тим, вирішуючи питання про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, колегія суддів враховує те, що
з 07 червня 2014 року набрав чинності
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», нормами якого
встановлено тимчасову заборону у
визначених цим законом випадках на
примусове стягнення нерухомого
житлового майна, яке вважається
предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону
України «Про іпотеку».

Встановлено, що майно ОСОБА_3 виступає
як забезпечення зобов'язань
громадянина України ОСОБА_4 за
споживчим кредитом, наданим йому в
іноземній валюті, воно
використовується як місце постійного
проживання майнового поручителя, у
якого у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно, а загальна
площа такого будинку не перевищує 250 кв.
м.

Також встановлено, що ОСОБА_3 не є
суб'єктом відповідальності за
корупційні правопорушення в розумінні
ст. 4 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції».

З урахуванням вимог вищезазначеного
закону та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України колегія суддів дійшла висновку
про необхідність скасування рішення
суду першої інстанції в частині
вирішення вимоги про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 307-309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Свалявського районного суду
від 12 березня 2013 року в частині вимоги
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та стягненні судових витрат з
ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким:

У задоволенні позовної вимоги ПАТ
«Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді: