АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/9534/2014
інстанції - Сіромашенко Н.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Рубан С.М.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою старшого
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві МаховоїДіани Анатоліївни на
ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 15 травня 2014 року в справі за
поданням старшого державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Махової
Діани Анатоліївни про примусове
проникнення до житла, заінтересовані
особи: ОСОБА_2, Публічне акціонерне
товариство «Банк «Фінанси та кредит» в
особі Центрального регіонального
управління Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та кредит», -

ВСТАНОВИЛА:

Заявник звернувся до суду з вказаним
поданням, просив вирішити питання про
примусове проникнення до житла
боржника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1,
для подальшого проведення виконавчих
дій.

Подання обґрунтовував тим, що в
провадженні Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
знаходиться виконавче провадженні
№39958752 з примусового виконання
виконавчого листа Шевченківського
районного суду міста Києва від 28 лютого
2013 року по справі №2-4142/11 про стягнення
солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь
ПАТ «Банк Фінанси та кредит» в особі
Центральне регіональне управління ПАТ
«Банк «Фінанси та кредит»
заборгованості по кредиту в сумі 3232755,16
грн.

Вказаний виконавчий лист відносно
боржника - ОСОБА_2 стягувачем
пред`явлено для примусового виконання
до відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві.

01 жовтня 2013 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження та надано
семиденний термін для самостійного
виконання рішення суду. Проте, рішення
суду боржником виконане не було.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 15.05.2014 року в
задоволені подання старшого
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Махової Діани Анатоліївни про
примусове проникнення до житла,
заінтересовані особи: ОСОБА_2, Публічне
акціонерне товариство «Банк «Фінанси
та кредит» в особі Центрального
регіонального управління Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та кредит» - відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду,
старший державний виконавець ВПВР УДВС
ГУЮ у м. Києві Махова Д.А. подала
апеляційну скаргу, в якій просить її
скасувати та постановити нову ухвалу,
якою подання про примусове проникнення
до житла задовольнити.

В скарзі посилався на те, що суд першої
інстанції розглядаючи заяву про
примусове проникнення до житла,
безпідставно виходив з того, що
заявником не надано доказів належного
сповіщення боржника про опис квартири,
оскільки про намір проведення опису
квартири, боржнику неодноразово
направлялися вимоги за № 153/4 від 07.03.2014,
за № 153/4 від 08.04.2014 року, проте останні
були повернуті відправнику з поміткою
«за закінченням терміну зберігання»,
що свідчить про ухиляння боржника від
виконання рішення суду. Вказував, що
суд належним чином не дослідив факт
неповідомлення боржником про можливу
зміну місця свого перебування або ж
просто уникнення ОСОБА_2 від отримання
поштової кореспонденції від ВПВР УДВС
ГУЮ у м. Києві, належної оцінки цьому не
дав, а передчасно вважав подання
заявника таким, що подане без достатніх
доказів сповіщення боржника. Крім того
зазначив, що прийнявши рішення про
відмову у задоволенні подання про
примусове проникнення до житла, суд
першої інстанції фактично унеможливив
виконання заявником рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 28.02.2013 року по справі № 2-4142/11
про стягнення солідарно з ОСОБА_2,
ОСОБА_4 на користь АТ «Банк «Фінанси та
Кредит» заборгованості в сумі 3 232 755,16
грн.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення представника банку,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України питання про
примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника - фізичної
особи або особи, у якої знаходиться
майно боржника чи майно та кошти,
належні боржникові від інших осіб, або
дитина, щодо якої є виконавчий документ
про її відібрання, при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим законом заходів
примусового виконання рішень, у зв'язку
з чим та зокрема має право
безперешкодно входити до приміщень і
сховищ, що належать боржникам або
зайняті ними, проводити огляд
зазначених приміщень і сховищ, у разі
необхідності примусово відкривати та
опечатувати такі приміщення і сховища,
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувана державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно положень п. 9 ч. 3 ст. 5 вказаного
Закону, державний виконавець при
здійсненні виконавчого провадження
має право звертатися до суду з поданням
про постановлення вмотивованого
рішення про примусове проникнення до
житла чи іншого володіння боржника -
фізичної особи або іншої особи, у якої
знаходиться майно боржника чи майно та
кошти, належні боржникові від інших
осіб.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, о в провадженні
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві знаходиться виконавче
провадженні №39958752 з примусового
виконання виконавчого листа
Шевченківського районного суду міста
Києва від 28 лютого 2013 року по справі
№2-4142/11 про стягнення солідарно з
ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк
Фінанси та кредит» в особі Центральне
регіональне управління ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит» заборгованості по
кредиту в сумі 3232755,16 грн.

Виконавче провадження на підставі ст. 19
ЗУ «Про виконавче провадження» було
відкрито 01 жовтня 2013 року відповідно до
постанови державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Маховою Д.А. При цьому боржнику
було запропоновано державним
виконавцем самостійно виконати
рішення суду в семиденний термін з
моменту винесення постанови.

Проте добровільно рішення суду
боржником виконано не було.

Також, державним виконавцем 03 жовтня 2013
року було винесено постанову про арешт
майна боржника та оголошено заборону
на його відчуження.

Згідно договору іпотеки №1109 від 12
квітня 2007 року ОСОБА_2 було передано в
іпотеку іпотекодержателю квартиру
АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на
праві власності на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського округу ОСОБА_5 12 квітня 2007
року.

Потрапити до квартири за вищевказаною
адресою для проведення виконавчих дій
08.04.2014 року та 22.04.2014 року державний
виконавець не зміг, оскільки двері
квартири ніхто не відкрив, що
підтверджується актами державного
виконавця (а.с 25-29).

Відмовляючи в задоволенні заяви про
примусове проникнення до житла
боржника, суд першої інстанції виходив
з того, що не були надані у порядку
ст.57-59 ЦПК України докази відносно того,
що ОСОБА_2 були отримані вимоги
державного виконавця від 07 березня 2014
року, 08 квітня 2014 року, а отже, відсутні
докази щодо її належного сповіщення
про опис квартири.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, так як
він не відповідає встановленим
обставинам справи та вимогам Закону .

Звертаючись до суду із поданням про
примусове проникнення до житла, яке
належить боржнику ОСОБА_2 державний
виконавець посилався на те, що на
прийом до державного виконавця та на
вимоги про негайну сплату суми боргу
боржник до відділу державного
виконавчої служби не з'являвся, у
наданий для добровільного виконання
семиденний строк рішення суду
боржником не виконано, здійснені
державним виконавцем заходи,
спрямовані на виконання рішення, не
досягли результату, при цьому боржник
не надає доступу до житла, яке
знаходиться за адресою: квартиру
АДРЕСА_1, та належить йому на праві
власності, що ускладнює здійснення ним
виконавчих дій в порядку Закону
України «Про виконавче провадження», а
також унеможливлює виконання судового
рішення.

У відповідності до ст. 30 Конституції
України, кожному гарантується
недоторканість житла. Не допускається
проникнення до житла чи іншого
володіння особи, проведення в них
огляду чи обшуку як за вмотивованим
рішенням суду.

Конституційна гарантія
недоторканності житла не поширюється
на випадки, коли суспільні інтереси
вимагають правомірного обмеження прав
людини, зокрема, для захисту прав і
законних інтересів інших членів
суспільства. Обмеження права особи на
недоторканність житла, яке визначено в
Конституції України й
міжнародно-правових актах, визнається
легітимним втручанням держави в права
людини з метою забезпечення загального
блага.

Аналіз положень Закону України «Про
виконавче провадження» та
процесуальних норм дає підстави для
висновку, що законодавець збалансував
права як особи, що ініціює питання
звернення з поданням до суду про
примусове проникнення до житла, так і
особи, щодо якої такі заходи
застосовано. При цьому питання про
примусове проникнення до житла
вирішується не інакше як шляхом
прийняття вмотивованої ухвали суду з
додержанням принципу верховенства
права.

Так, в матеріалах справи наявні докази,
що державним виконавцем направлялися
ОСОБА_2 вимоги державного виконавця від
07 березня 2014 року, 08 квітня 2014 року про
необхідність здійснення виходу до її
квартири (а.с. 24, 28). Проте, боржник
зловживаючи своїми правами не
отримував їх, що свідчить про ухилення
боржника від виконання рішення суду.

Тобто, ОСОБА_2 чинила перешкоди у
здійсненні державним виконавцем своїх
обов'язків щодо виконання виконавчого
документу шляхом входження до житла
боржника з метою його опису.

Даних обставин суд першої інстанції не
дослідив у повному обсязі, а тому
прийшов до помилкового висновку про
відмову в задоволенні подання
державного виконавця.

Отже, державний виконавець, у порядку
визначеному законом звернувся до суду
з поданням про примусове проникнення
до житла боржника, оскільки, в даному
випадку, єдиним можливим засобом
виконання судового рішення є примусове
проникнення до житла боржника для
опису майна з метою подальшої його
реалізації в рахунок погашення
заборгованості.

Крім того, колегія суддів враховує
також і те, що житло, в яке виконавець
просить надати дозвіл на примусове
входження боржником передано в іпотеку
стягувачу, що також підтверджує
можливість надання доступу до
останнього.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні, і
відповідно, підлягають задоволенню.

Згідно п. 2, ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши апеляційну скаргу на
ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд змінює або скасовує
ухвалу суду першої інстанції і
постановляє нову ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенню було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу старшого державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Махової
Діани Анатоліївни задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 15 травня 2014 року, скасувати
та постановити нову наступного змісту.

Подання старшого державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Махової ДіаниАнатоліївни про
примусове проникнення до житла
задовольнити.

Надати дозвіл Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві на
примусове проникнення до жила боржника
ОСОБА_2 за адресою: квартира АДРЕСА_1, з
метою виконання виконавчого листа
Шевченківського районного суду міста
Києва від 28 лютого 2013 року по справі
№2-4142/11 про стягнення солідарно з
ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк
Фінанси та кредит» в особі Центральне
регіональне управління ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит» заборгованості по
кредиту.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: