Справа № 462/5617/14
Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/783/6704/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю представника апелянта Худзій
Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Іноземної
компанії «Сельскабет Сверігесвай 22,
Скандерборг АпС» на ухвалу
Залізничного районного суду м.Львова
від 09 вересня 2014 року у справі за
поданням державного виконавця
Франківського ВДВС Львівського
міського управління юстиції про
примусове проникнення до приміщень,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою суду від 09
вересня 2014 року подання задоволено.

Надано дозвіл Франківському
відділу ДВС Львівського МУЮ на
примусове проникнення до приміщень,
належних на праві приватної власності
Компанії Сельскабет Сверігесвай 22,
розташованих на території за адресою:
м. Львів, вул. Конюшинна,28 у яких
перебуває майно боржника - ТзОВ
«П.Г.С.-Україна» для вчинення
виконавчих дій (перевірка цілісності
майна та передачі майна на зберігання
приватному підприємству
«Торгівельно-логістичний центр» та
проведення оцінки майна.

Ухвалу оскаржила Іноземна
компанія «Сельскабет Сверігесвай 22,
Скандеборг АпС» в особі представника
Худзій Д.М. В апеляційній скарзі
зазначає, що судом першої інстанції
неповно з»ясовано обставини, що мають
значення для справи, не доведено
обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими,
висновки суду не відповідають
обставинам справи а також порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального права. Стверджує, що у
приміщенні Іноземної компанії
«Сельскабет Сверігесвай 22, Скандерборг
АпС» за адресою м. Львів вул.
Конюшинна,28 відсутнє будь-яке майно
ТзОВ «П.Г.С.-Україна», оскільки договір
оренди нежитлових приміщень №16/03-13 від
16 березня 2013 року розірвано і орендар
повернув (звільнив) приміщення
орендодавцю, що підтверджується Актом
прийому передачі об»єкта оренди від 31
березня 2014 року. Зазначає, що в
порушення ЗУ «Про виконавче
провадження» та Інструкції про
проведення виконавчих дій, державний
виконавець не звертався до Іноземної
компанії з питанням чи знаходиться у її
приміщеннях майно, що належить
боржнику ТзОВ «ПГС-Україна», а відтак у
нього не було права з»являтися у
приміщення іноземної компанії для
опису майна. Крім цього, в акті опису
арешту майна не було зазначено
ідентифікуючих ознак майна, а це
свідчить про те, що фактично опис не
проводився, а його перелік дослівно
було переписано з статуту ТзОВ
«ПГС-Україна». Також в акті опису й
арешту майна не вказано серії та номеру
бланку, а відтак такий не відповідає
зразкам наданих в Інструкції про
проведення виконавчих дій, а отже не
може підтверджувати вчинення
виконавчої дії. Просить ухвалу
скасувати та постановити нову ухвалу
,якою у задоволенні подання відмовити
повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника апелянта
Худзій Д.М. на підтримання доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість ухвали
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що 08.05.2014 року головним
державним виконавцем Франківського
ВДВС Львівського МУЮ Харко Марією
Михайлівною винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження на
підставі наказу №914/726/14 виданого 25.04.2014
року Господарським судом Львівської
області відповідно до якого з ТзОВ
«П.Г.С.-Україна» на користь ПП
«Торгівельно-логістичний центр»
стягнуто 222 483,18 грн. основного боргу та
4449, 66 грн. судового розгляду. (а.с.5).

Постановою державного виконавця від 08
травня 2014 року накладено арешт на все
майно, що належить боржнику ТзОВ
«П.Г.С.Україна» у межах суми звернення
стягнення 222483,18 грн. та заборонено
здійснювати відчуження будь-якого
майна, яке належить боржнику ТзОВ
«П.Г.С.-Україна» (а.с.7).

16.05.2014 року Постановою головного
державного виконавця Франківського
ВДВС ЛМУЮ Харко М.М. накладено арешт на
кошти, які містяться на рахунках ЗГРУ
КБ «Приватбанк» та належать боржнику
ТзОВ «П.Г.С.-Україна»(а.с.6).

26.05.2014 року державним виконавцем
Залізничного ВДВС ЛМУЮ Амбриз Р.А.
проведено перевірку наявності майна
боржника ТзОВ «П.Г.С.-Україна» за
адресою м. Львів, вул. Конюшинна,28,
описано майно, накладено на нього арешт
і встановлено обмеження користування
ним до моменту повної сплати боржником
заборгованості на користь стягувача
або до моменту реалізації в рахунок
погашення боргу згідно з рішенням суду.
Описане майно прийнято на зберігання
Директором ПП
«Торгівельно-логістичний центр»
Цукорник С.Г.(а.с.8-11).

Актом державного виконавця Харко М.М.
від 06.08.2014 року встановлено, що при
виході за адресою м. Львів, вул.
Конюшинна,28 за місцем знаходження
майна ТзОВ «П.Г.С.-Україна» для
проведення перевірки майна, яке було
описано державним виконавцем 26.05.2014
року, що описане майно не було надано
для огляду представниками компанії
«Сельскабет Сверігвей 22 та вчинялись
перешкоди у допуску до приміщень де
знаходиться майно боржника (а.с.12).

Відповідно до Основного Закону України
держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності і
господарювання; усі суб'єкти права
власності рівні перед законом; права і
свободи людини і громадянина
захищаються судом; судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій її
території; обов'язковість рішень суду є
однією з основних засад судочинства
(частина четверта статті 13, частина
перша статті 55, частина п'ята статті 124,
пункт 9 частини третьої статті 129).

Згідно з частиною другою статті 13
Закону України „Про судоустрій і
статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI
судові рішення, що набрали законної
сили, є обов'язковими до виконання
усіма органами державної влади,
органами місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України
неодноразово зазначав, що виконання
судового рішення є невід'ємною
складовою права кожного на судовий
захист і охоплює, зокрема, законодавчо
визначений комплекс дій, спрямованих
на захист і відновлення порушених прав,
свобод, законних інтересів фізичних та
юридичних осіб, суспільства, держави
(пункт 2 мотивувальної частини Рішення
від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012);
невиконання судового рішення загрожує
сутності права на справедливий розгляд
судом (пункт 3 мотивувальної частини
Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Таким чином, право на судовий захист є
конституційною гарантією прав і свобод
людини і громадянина, а обов'язкове
виконання судових рішень - складовою
права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України
питання про примусове проникнення до
житла чи іншого володіння боржника -
фізичної особи або особи, якої
знаходиться майно боржника чи майно та
кошти, належні боржникові від інших
осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий
документ про її відібрання, при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця.

Законом України «Про виконавче
провадження» визначено умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів, що відповідно до закону
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених
цьому законі, що спрямовані на
примусове виконання судових рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
які провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України
„Про виконавче провадження", державний
виконавець при здійсненні виконавчого
провадження має право: безперешкодно
входити до приміщень і сховищ, що
належать боржникам або зайняті ними,
проводити огляд зазначених приміщень і
сховищ, при необхідності примусово
відкривати їх в установленому порядку,
опечатувати ці приміщення і сховища;
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в порядку, встановленому
законодавством.

Враховуючи те, що боржник ТзОВ
«П.Г.С.-Україна» рішення суду
добровільно не виконано, районний суд
дійшов правильного висновку про те, що
подання є підставним, обгрунтованим та
з метою забезпечення виконання
судового рішення необхідно надати
дозвіл державному виконавцеві на
примусове проникнення до приміщень,
належних Компанії Сельскабет
Сверігвей 22 у яких перебуває майно
боржника для вчинення відповідних
виконавчих дій.

Твердження апелянта про те, що в
приміщенні апелянта відсутнє будь-яке
майно боржника є голослівним, оскільки
не надано жодних належних та
допустимих доказів про те, що майно
описане державним виконавцем 26.05.2014
року не належить боржнику, а є
власністю будь-якої іншої фізичної чи
юридичної особи, що свідчить про мету
приховання майна боржника.

Посилання апелянта на те, що під час
проведення виконавчих дій державний
виконавець порушив ЗУ «Про виконавче
провадження» та вимоги Інструкції про
проведення виконавчих дій, колегія
суддів приймає до уваги, однак такі
порушення дають право на звернення з
скаргою порядку ст.383 ЦПК України і не
можуть бути предметом розгляду при
вирішенні питання про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для скасування
оскаржуваної ухвали, що постановлена з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права та спрямована на
виконання рішення суду.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, п.4 ч.1
ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Іноземної компанії
«Сельскабет Сверігесвай 22, Скандерборг
АпС» відхилити.

Ухвалу Залізничного районного суду м.
Львова від 09 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та в касаційному
порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ю.Р.Мікуш

Судді:
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин