АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9000/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді Оніщука
М.І.,

суддів Українець
Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 27 травня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про
виділ в натурі майна у власність,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про
виділ в натурі майна у власність.
Просила суд виділити їй у власність
кімнату площею 10,3 кв.м., ОСОБА_3 кімнату
площею 12,7 кв.м., ОСОБА_4 разом із
неповнолітньою донькою ОСОБА_5 кімнату
площею 17,9 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1,
площу загального користування
залишити у спільному користуванні.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що вона є співвласником квартири
АДРЕСА_1 разом із відповідачами та
неповнолітньою донькою відповідача
ОСОБА_4 у рівних долях. Зазначає, що
відповідач ОСОБА_4 псує все в квартирі,
не прибирає за собою, захарастила
квартиру гуманітарною допомогою, не
виключає газ, не прибирає за собою, веде
аморальний спосіб життя, не сплачує
комунальні послуги, у зв'язку з чим у
позивача з відповідачем ОСОБА_4
склались погані стосунки та вважає, що
в одній квартирі з нею проживати
неможливо.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 27 травня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодившись з рішенням суду
оскаржила його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі позивач просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушенням судом норм
матеріального і процесуального права,
зокрема вказує, що судом не було
прийнято до уваги клопотання позивача
про призначення технічної експертизи
жилого приміщення.

Позивач та відповідач ОСОБА_3 в
судовому засіданні підтримали
апеляційну скаргу з викладених в ній
підстав та просили її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлялись
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили, а тому колегія суддів
визнала за можливе розглянути справу
за їх відсутності, оскільки їх неявка
не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст.
305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано належних та
допустимих доказів, в розумінні ст.ст.
58,59 ЦПК України, на підтвердження
заявлених позивних вимог.

Вказані висновки суду є законним та
обґрунтованим і колегія суддів
повністю з ними погоджується, з огляду
на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 у рівних долях, що
підтверджується копією свідоцтва про
право власності на житло.

Згідно довідки за формою №3 у
зазначеній квартирі проживають ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд та має право вчиняти
щодо свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, призначені
та придатні для постійного проживання
в них.

Згідно зі ст. 383 цього ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ в натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Разом з тим, поділ квартири в натурі
може бути здійснений лише у випадку,
якщо існує технічна можливість
виділення частки в натурі. Належним та
допустимим доказом в даному випадку
може слугувати відповідний експертний
висновок щодо технічної можливості
виділення частки в натурі.

Посилання апелянта на неприйняття
судом клопотання про призначення
технічної експертизи жилого
приміщення не підтверджується
матеріалами справи.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 143 ЦПК
України для з'ясування обставин, що
мають значення для справи і потребують
спеціальних знань у галузі науки,
мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд
призначає експертизу за заявою осіб,
які беруть участь у справі.

Частиною 3 вказаної статті визначено,
що особи, які беруть участь у справі,
мають право подати суду питання, на які
потрібна відповідь експерта. Кількість
і зміст питань, за якими має бути
проведена експертиза, визначається
судом. При цьому суд має мотивувати
відхилення питань осіб, які беруть
участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 ЦПК України,
експертиза призначається ухвалою суду,
де зазначаються: підстави та строк для
проведення експертизи; з яких питань
потрібні висновки експертів, ім'я
експерта або найменування експертної
установи, експертам якої доручається
проведення експертизи; об'єкти, які
мають бути досліджені; перелік
матеріалів, що передаються для
дослідження, а також попередження про
відповідальність експерта за завідомо
неправдивий висновок та за відмову без
поважних причин від виконання
покладених на нього обов'язків

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд цілком обґрунтовано
зазначає, що в судовому засіданні
позивач не подавала письмової заяви
про проведення експертизи на
встановлення можливості виділу в
натурі частки квартири, хоча це питання
й ставилось на обговорення та сторонам
роз'яснювалось їх право на звернення до
суду з відповідним клопотанням.

Таким чином, беручи до уваги
вищевикладене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції оцінюючи належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, дійшов правомірного та
обґрунтованого висновку про
недоведеність заявлених позивачем
вимог, зокрема щодо наявності
технічної можливості виділення часток
майна в натурі.

За таких підстав, суд цілком правомірно
дійшов висновку про відсутність
доказів, які б підтверджували
наявність технічної можливості
виділення часток квартири в натурі.
Крім того, позивачем зазначалось, що
докази, які б підтверджували таку
можливість відсутні. Позивач не довів,
а в порядку ст. 60 ЦПК, зобов'язаний був
довести можливість виділу частки
квартири в натурі.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає безпідставними
твердження позивача, викладені в
апеляційній скарзі, про те, що суд не
призначив експертизу, оскільки
матеріали справи, в тому числі журнал
судового засідання, не містять жодних
даних про звернення позивача з
відповідним клопотанням до суду. При
цьому сліл зазначити, що процесуальним
законом не надано право суду
самостійно вирішувати питання про
призначення експертизи.

Таким чином, суд першої інстанції повно
та всебічно розглянув справу, надав
всім доводам сторін належну правову
оцінку, оцінив належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності та постановив законне,
правильне по суті і справедливе
рішення, в межах заявлених позовних
вимог.

При апеляційному розгляді справи
порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст.
218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 27 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді