АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №2-34/12 № апеляційного
провадження:22-ц/796/6396/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Шевченко
Т.МДоповідач у суді апеляційної
інстанції: Побірченко Т.І. 18
листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючої судді
Побірченко Т.І.

суддів
Невідомої Т.О., Пікуль А.А.
при секретарі
Троц В.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 10 червня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Департаменту
комунальної власності м. Києва
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), приватного
підприємства «Міміно», ОСОБА_3, ОСОБА_7,
треті особи: виконавчий орган
Київської міської ради (Київська
міська державна адміністрація),
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
про визнання недійсними договорів
купівлі-продажу нежитлового
приміщення, визнання недійсним та
скасування свідоцтва про право
власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися
з позовом, в якому просили визнати
недійсним договір купівлі-продажу
нежитлового приміщення від 20 червня 2006
року, посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, визнати недійсним
договір купівлі-продажу нежитлового
приміщення від 26 грудня 2006 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, визнати недійсним
договір купівлі-продажу нежитлового
приміщення від 06 травня 2008 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_11, визнати недійсним
свідоцтво про право власності серії
ЯЯЯ № 567524, видане 3 травня 2006 року
Головним управлінням комунальної
власності м. Києва. Посилаються на те,
що вони є власниками квартир у будинку
АДРЕСА_1. Всі квартири у цьому будинку
приватизовані, тому у приватну
власність власників квартир перейшли
всі допоміжні приміщення будинку.
Кожен з них є співвласником усіх
спірних допоміжних приміщень будинку
(частини підвалу). Укладені без згоди
співвласників будинку договори
купівлі-продажу частини підвалу
порушують норми цивільного
законодавства. 20 червня 2006 року між
Фондом приватизації комунального
майна Голосіївського району м. Києва та
приватним підприємством «Міміно»
укладено договір купівлі-продажу
нежилих приміщень з №1 по №10 (групи
приміщень №83) (в літ.А) загальною площею
235 кв.м, які знаходяться по АДРЕСА_1. 26
грудня 2006 року приватне підприємство
«Міміно» та ОСОБА_3 уклали договір №2262
купівлі-продажу нежилих приміщень з №1
по №10 (групи приміщень №83) (в літ.А),
загальною площею 235 кв.м.. За договором
купівлі-продажу від 6 травня 2008 року
нежилі приміщення з №1 по №10 (групи
приміщень №83) (в літ.А), загальною
площею 235 кв.м., багатоквартирного
житлового будинку № АДРЕСА_1 (літ. А)
перейшли до ОСОБА_7. На думку позивачів,
через незаконні дії відповідачів
створено загрозу аварійної ситуації в
будинку, крім того вони не можуть
володіти та користуватися спірними
приміщеннями.

Рішенням Голосіївського
районного суд м. Києва від 10 червня 2013
року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просив рішення скасувати та ухвалити
нове по суті позовних вимог,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин справи.
Зазначає, що при укладенні оспорюваних
правочинів були дотримані усі вимоги
ст.203 ЦК України, а тому відсутні
підстави для визнання їх недійсними.
Висновок суду про те, що спірне
приміщення має статус допоміжного, на
яке поширюється дія Закону України
«Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку», не
відповідає встановленим обставинам
справи. Посилання на висновок № 6554/10-15
судової будівельно-технічної
експертизи від 04 серпня 2011 року
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз як доказ
по справі безпідставне, оскільки
висновок проведений методом
зіставлення даних візуально -
інструментального обстеження і
наданої технічної документації.

Вказана справа вже була предметом
розгляду в судах апеляційної та
касаційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду м.
Києва від 03 вересня 2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення
Голосіївського районного суд м. Києва
від 10 червня 2013 року скасовано та
ухвалено нове про відмову в
задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 березня 2014
року рішення апеляційного суду м. Києва
від 03 вересня 2013 року скасовано та
направлено справу на новий апеляційний
розгляд, оскільки суд невірно визначив
характер спірних правовідносин сторін
та дійшов передчасного висновку про те,
що позивачами не було надано доказів в
обґрунтування позову щодо
незаконності оспорюваних договорів, а
також порушення вчиненням оспорюваних
правочинів їх прав та законних
інтересів, невірно застосував норми
матеріального права.

Представник ПП «Міміно» - Ночка І.П.
в судове засідання подала клопотання
про відкладення розгляду справи у
зв'язку з її участю в судовому
засіданні в Господарському суді
Київської області, проте не надала
жодного належного та допустимого
доказу на підтвердження вищевказаного
клопотання.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення ОСОБА_4, представника
позивача ОСОБА_13, представника
Департаменту комунальної власності м.
Києва виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) - Захарченко
К.П., перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України,
власникам квартири у дво- або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників нежитлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку.

За умовами ч.2 ст.10 Закону України «Про
приватизацію держаного житлового
фонду» власники квартир
багатоквартирних будинків та житлових
приміщень у гуртожитку є
співвласниками допоміжних приміщень у
будинку чи гуртожитку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою і зобов'язані брати участь
у загальних витратах, пов'язаних з
утриманням будинку і прибудинкової
території відповідно до своєї частки у
майні будинку чи гуртожитках.
Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і
т. ін.) передаються у власність
квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

Рішеннями Конституційного Суду
України від 2 березня 2004 року №4-рп/2004 у
справі №1-2/2004 та від 9 листопада 2011 року
№ 14-рп/2011 у справі №1-22/2011 визначено, що
допоміжні приміщення (підвали, сараї,
кладочки, горища, колясочні та ін..),
відповідно до п. 2 ст.10 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», передаються
безоплатно у спільну власність
громадян одночасно з приватизацією
ними квартир, що засвідчується єдиним
документом - свідоцтвом про право
власності на квартиру.

Згідно ч.2 ст.369 ЦК України,
розпоряджання майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників. Згода
співвласників на вчинення правочину
щодо розпорядження спільним майном,
який підлягає нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, має бути висловлена
письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ст.391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до свідоцтв про право
власності на майно ОСОБА_5 є власником
квартири № 76, ОСОБА_6 - власник квартири
№ 77, ОСОБА_4 - квартири АДРЕСА_1 (т.1
а.с.10-13).

Рішенням Київської міської ради № 208/1642
від 27 грудня 2001 року «Про формування
комунальної власності територіальних
громад районів м. Києва» затверджено
перелік об'єктів комунальної власності
територіальної громади м. Києва та
територіальних громад районів м. Києва.

На підставі розпорядження № 80/1 від
19.09.2005 року «Про оренду нежитлових
приміщень комунальної власності
територіальної громади Голосіївського
району м. Києва» в оренду ПП «Міміно»
надано нежиле приміщення підвалу по
АДРЕСА_1, площею 235 кв.м (т.1 а.с.27).

Рішенням 40 сесії IV скликання
Голосіївської районної у м. Києві Ради
№ 40/11 від 24.11.2005 року встановлений
перелік об'єктів комунальної власності
територіальної громади Голосіївського
району м. Києва, що підлягають
приватизації та надано дозвіл на їх
приватизацію (т.1 а.с.125).

Спірне нежиле приміщення по АДРЕСА_1
зазначено у п.8 додатку до Рішення як
об'єкт, що підлягав приватизації
орендарем ПП «Міміно», там же вказаний
спосіб приватизації - шляхом викупу.

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 06 листопада 2012 року (т.2
а.с.225-227), яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 лютого 2013
року (т.2 а.с.244-247) визнано нечинним та
скасовано п.8 додатку до рішення
Голосіївської районної у м. Києві ради
№40/11 від 24.11.2005 року «Про перелік
об'єктів комунальної власності
Голосіївського району м. Києва, які
підлягають приватизації шляхом
викупу» в частині включення до
переліку об'єктів нерухомого майна, що
перебувають у комунальній власності
територіальної громади Голосіївського
району м. Києва та підлягають
приватизації - нежилі приміщення за
адресою: АДРЕСА_1 та виключено
зазначений вище об'єкт з переліку, який
є невід'ємною частиною цього рішення.

Судом встановлено, що 20 червня 2006 року
між Фондом приватизації комунального
майна Голосіївського району м. Києва та
ПП «Міміно» укладено договір
купівлі-продажу нежилого приміщення з
№ 1 по № 10 (групи приміщень № 83) (в літ.А),
загальною площею 235 кв.м., які
знаходяться по АДРЕСА_1. Відчужувані
приміщення на день укладення договору
належали Територіальній Громаді
Голосіївського району м. Києва на праві
комунальної власності на підставі
свідоцтва про право власності серії
ЯЯЯ №567624, виданого 3 травня 2006 року
Головним управлінням комунальної
власності м. Києва виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА) на
підставі наказу Головного управління
комунальної власності м. Києва від 3
травня 2006 року № 716-В, зареєстрованого
Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна 29
травня 2006 року в реєстровій книзі №
138п-120 за реєстровим № 7961-п. Загальна
вартість відчужуваного об'єкту склала
499 858 грн. (т.1а.с.39-40).

26 грудня 2006 року між ПП «Міміно» та
ОСОБА_3 укладено договір купівлі -
продажу нежилих приміщень № 1 по № 10
(групи приміщень № 83) (в літ.А),
загальною площею 235 кв.м., які
знаходяться по АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
(т.2 а.с.77-78).

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 6 травня 2008 року
укладено договір купівлі-продажу
спірних приміщень, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
(т.2 а.с.26).

Оскільки позивачі набули право
спільної власності на допоміжне
приміщення площею 235 кв.м. одночасно з
набуттям права власності на їхні
квартири, що підтверджується
відповідними свідоцтвами про право
власності на житло, письмової згоди на
вчинення правочину щодо належного їм
спільного майна не надавали, суд
прийшов до вірного висновку про те, що
своїми діями відповідачі порушили
право позивачів на спірне приміщення.

Позовні вимоги належним чином
розглянуті судом першої інстанції,
всім дослідженим доказам дана належна
правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
впливають на законність ухваленого
рішення. Підстав для скасування
рішення з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст. ст. 307,308,313,314,317,319
ЦПК України, колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 10 червня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

В касаційному порядку може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий-

Судді-