АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц79612544
Головуючий у 1 інстанції - Петріщева І.В
Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В.,Поливач
Л.Д.

при секретарі Колотілову О.О.

розглянула в відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Територіальної
громади міста Києва в особі Київської
міської ради, треті особи Головне
управління юстиції у місті Києві,
П‛?ятнадцята державна Київська
нотаріальна контора,Деснянська
районна у місті Києві державна
адміністрація, ОСОБА_2 про визначення
додаткового строку на прийняття
спадщини

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 2 вересня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з зазначеним позовом, який
обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2
року померла її племінниця
ОСОБА_4,після смерті якої відкрилась
спадщина на квартиру АДРЕСА_1. На
обґрунтування причин поважності
пропуску прийняття спадщини,позивачка
посилалась на те, що останній раз
бачила племінницю в квітні 2011 року і за
пропозицією останньої вони домовилися
зустрітися у неї в вересні 2011 року -
коли остання запросить її в гості. Не
дочекавшись запрошення вона
зрозуміла,що могло щось статись та
почала розшукувати племінницю, в межах
своїх можливостей - звернулася до
Деснянського РУГУ, де її відмовили в
прийнятті заяви. І, тільки 22 серпня 2013
року її зателефонувала невідома жінка
та повідомила про смерть ОСОБА_4, після
чого вона і звернулася до компетентних
органів і в результаті, її офіційно
повідомили про смерть племінниці і
про те, що належну померлій квартиру за
ордером виділено ОСОБА_5

З огляду на зазначені обставини,
позивачка просила визнати причини
пропуску строку для прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_4 поважними та
визначити її додатковий строк для
прийняття спадщини .

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 2 вересня 2014 року ОСОБА_1 в
задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції представник ОСОБА_1 -
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу та
посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального права
просить рішення скасувати та
ухвалити нове про задоволення позову
ОСОБА_1

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги вказує, зокрема, що порушення
судом процесуального права полягає в
неповному з'ясуванні обставин справи
,що мають значення для правильного
вирішення справи та в невірній оцінці
судом наданих доказів. Так,судом
безпідставно не враховані доводи
позивачки про те, що вона розшукувала
свою племінницю в межах своїх
можливостей, з урахуванням віку та
стану здоров'я, і строк для прийняття
спадщини пропустила в результаті
бездіяльності Деснянського РУ ГУ та
Деснянської РДА, яка вводила її в оману
та не надавала інформацію, що на
квартиру ОСОБА_4 видано ордер. На
підтвердження поважності пропуску
строку позивачка надала відповідь РУ
ГУ МВСУ в м. Києві від 11 вересня 2013 року,
висновок про результати розгляду її
заяви від 7 вересня 2013 року та відповіді
Деснянської РДА в м. Києві від
4 та від 12 вересня 2013 року. Зазначені
докази свідчать про те, що як тільки в
серпні 2013 року позивачці стало відомо
про смерть ОСОБА_4, вона зразу ж
звернулась до компетентних органів,але
офіційно про смерть ОСОБА_4 вона
дізналась лише з відповіді
Деснянського РУ ГУ від 6 листопада 2013
року.

Окрім цього,вважає апелянт,є такими що
не ґрунтуються на законі висновки суду
про те, що позивачка не зверталась до
нотаріуса з заявою про видачу
свідоцтва про право на спадщину,
оскільки про смерть племінниці вона
узнала поза строками прийняття
спадщини, тому способом захисту свого
порушеного права,вона обрала саме
звернення до суду.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції ОСОБА_1 та її представник
доводи апеляційної скарги підтримали,
з підстав викладених в апеляційній
скарзі та просили її задовольнити.

Відповідач та треті особи про розгляд
справи повідомлялись відповідно до
закону, про причини неявки суд не
повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка
сторін,або інших осіб,які беруть участь
у справі,належним чином повідомлених
про час та місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи в
апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді Шахової
О.В., пояснення ОСОБА_1 та її
представника, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу
України для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини.

Згідно з правилами статті 1220 ЦК та
статті 249 ЦПК часом відкриття спадщини
слід вважати день смерті особи,
зазначений у свідоцтві про смерть,
виданим відповідним державним органом
реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу
України за позовом спадкоємця, який
пропустив строк для прийняття спадщини
з поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_3 року
померла ОСОБА_4,якій за життя на праві
власності належала квартира АДРЕСА_1
(а.с.63).

Згідно копії спадкової справи № 72012
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
відкрито провадження і згідно
Спадкового реєстру внесено
реєстраційний запис щодо реєстрації
спадкової справи, з зазначенням
спадкодавця - ОСОБА_4 (а.с.58-87,68).

З матеріалів спадкової справи
вбачається також, що 10 березня 2012 року
до приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
звернувся ОСОБА_7 з заявою про
прийняття спадщини після смерті його
дружини - ОСОБА_4, з якою перебував у
фактичних шлюбних відносинах, а 23
квітня 2013 року він подав заяву про
видачу йому свідоцтва про право на
спадщину за законом на спадкове майно,
що складається з квартири АДРЕСА_1 (а.с.
59, 69).

Згідно постанови приватного нотаріуса
ОСОБА_6 від 23.04.2013 року №250/02-14, ОСОБА_7 у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом щодо майна померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 відмовлено, з
підстав ненадання останнім
необхідних документів та
недоведеності родинних стосунків з
померлою (а.с. 70).

23 грудня 2013 року до приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 також
звертався ОСОБА_2 з заявою про
прийняття спадщини після смерті його
сестри ОСОБА_4,а 25 грудня 2013 року з
заявою про видачу йому свідоцтва про
право на спадщину за законом на
спадкове майно, а саме квартиру
АДРЕСА_1, проте йому також в письмовій
формі було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину, у
зв'язку тим, що ним не подавалась заява
про прийняття спадщини (а.с.80)

13 травня 2014 року ОСОБА_2 повторно
звернувся до приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 з заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_4 та надав
рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 15.04.2014 року,яким йому
визначено додатковий строк для подання
заяви про прийняття спадщини (а.с.81.)

Проте, рішення суду не набрало законної
сили і згідно рішення Апеляційного
суду міста Києва від 18 червня 2014 року
скасоване і ОСОБА_2 в позові про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_4 відмовлено
(а.с.126-128).

Відповідно до ст. 1277 ЦК України, у разі
відсутності спадкоємців за заповітом і
за законом,усунення їх від їх права на
спадкування,неприйняття ними спадщини,
а також відмови від її прийняття суд
визнає спадщину відумерлою за заявою
відповідного органу місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Як вбачається, за рішенням
Деснянського районного суду міста
Києва від 26 листопада 2012 року визнано
відумерлою спадщину, що відкрилась
після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,а саме
квартиру АДРЕСА_1 та передано її у
власність територіальної громади
міста Києва в особі Київської міської
Ради (а.с.129).

Рішенням Київської міської ради від 22
травня 2013 року № 3769433 «Про зарахування
до комунальної власності
територіальної громади міста Києва
квартири" до комунальної власності
територіальної громади міста Києва
зараховано квартиру АДРЕСА_1 та
передано її до сфери управління
Деснянської районної в місті Києві
державної адміністрації (а.с.35).

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволені позову
суд першої інстанції,встановивши
приведені обставини, виходив з того,що
відповідно до ст.60 ЦПК остання не
надала доказів на підтвердження своїх
доводів поважності пропуску строку, а
саме відповідно до закону причин,
пов'язаних з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таких висновків суд першої інстанції
дійшов після повного, всебічного
з'ясування обставин справи, перевірки
доводів і заперечень сторін, надання
належної правої оцінки зібраним у
справі доказів та застосування
правових норми, які регулюють дані
правовідносини, з огляду на що рішення
суду відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, є законним та
обґрунтованим і підстав для його
скасування не вбачається.

Колегія суддів не приймає доводи
апеляційної скарги про невірну оцінку
судом наданих доказів, оскільки оцінка
доказів судом першої інстанції
проведена у відповідності до вимог ст.
212 ЦПК

Як вбачається, судом прийняті подані
позивачкою докази,на які вона
посилається, як на підставу своїх
вимог, а саме: довідка ОСОБА_1 про
інвалідність (а.с. 4); відповідь
Деснянського Районного Управління
Головного Управління Міністерства
Внутрішніх Справ України в м. Києві від
11.09.2013 року №46/9442 (а.с. 5); Висновок про
результати розгляду матеріалів
перевірки по заяві ОСОБА_1 від 07 вересня
2013 року (а.с. 6); відповіді Деснянської
районної в місті Києві державної
адміністрації від 12.09.2013 року №102/0-1481,
від 04.09.2013 року №102/0-1481 (а.с. 7,8); витяг з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян про державну реєстрацію
народження відповідно до статей 126, 133,
135 Сімейного кодексу України про
реєстрацію актового запису про
народження ОСОБА_4, дата народження 20
січня 1960 р., що підтверджується копією
свідоцтва про народження (а.с. 9, 84);
Архівна довідка м. Києва від 22.01.2014 року
№02-13/0-1/125 (а.с. 10-12); свідоцтво про
одруження (а.с. 13); свідоцтво про
народження (а.с. 13); Витяг з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян про смерть (а.с. 14).

Виходячи з вимог ст. 212 ЦПК України, суд
першої інстанції оцінивши
належність,допустимість,достовірність
кожного доказу окремо,а також
достатність і взаємний зв'язок доказів
в їх сукупності,надав їм оцінку за
своїм внутрішнім переконанням та
вважав, що позивач звернулася до
зазначених установ лише у вересні 2013
року та після того,як узнала про
можливість повернення собі квартири,
що нею не заперечувалось,
посилаючись,при цьому на те, що не могла
знати про смерть племінниці, оскільки
вважала, що остання не бажала
спілкуватись з невідомих їй причин,
останній раз вона з нею бачилась в
квітні 2011 року, дома у неї не була, їй не
телефонувала, чекала її запрошення.

Зазначена оцінка співпадає (та
призвела) до обґрунтованого висновку
суду про те, що позивачка не надала
належних, достатніх та допустимих
доказів на підтвердження своїх вимог
про поважність пропуску нею строку про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4
в розумінні ст.1272 ЦК, з огляду на що
доводи апеляційної скарги на
незаконність рішення суду першої
інстанції, з зазначених підстав, не
ґрунтуються на законі.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданих відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмету спору на
власний розсуд.

За змістом зазначеної норми, обрання
способу захисту свого порушеного права
та права визначення предмету та
правових підстав позову, законом
передбачено виключно позивачеві і суд
без його згоди не може їх змінити.

Під підставами позову, які згідно ст. 11
ЦПК може змінити тільки позивач, слід
розуміти відповідно до п.5 ч.1 ст.119 цього
Кодексу обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги.

Згідно ст. 4 ЦПК здійснюючи
правосуддя,суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб,державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Як вбачається позовні вимоги ОСОБА_1
про визначення її додаткового строку
для прийняття спадщини після ОСОБА_4
судом першої інстанції розглянуті у
відповідності до вимог закону та в
заявлених нею межах.

Рішення суду відповідає вимогам ст.ст.
213, 214 ЦПК України.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_1
судом першої інстанції враховано
роз'яснення, викладені в п. 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах
про спадкування", а саме, що при
розгляді цих справ слід перевіряти
наявність або відсутність спадкової
справи стосовно спадкодавця у
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини наявність у
матеріалах справи обґрунтованої
постанови про відмову нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, зокрема
відмови у видачі свідоцтва про право на
спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі
додаткового строку, суд досліджує
поважність причини пропуску строку для
прийняття спадщини. При цьому
необхідно виходити з того, що поважними
є причини, пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Окрім цього суд першої інстанції
врахував та підставно послався в своїх
висновках на п. 2 листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-14 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» зазначено, що при
вирішенні справ про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини слід врахувати, що додатковий
строк визначається у разі, якщо суд
визнає причини пропуску строку для
прийняття спадщини поважними. У
зазначеній категорії справ є
обов'язковим обґрунтування в
мотивувальній частині судового
рішення поважності причин пропуску
строку для подання заяви про прийняття
спадщини. Суди переважно правильно
вирішують питання поважності пропуску
строку для подання заяви про прийняття
спадщини та визначають поважними:
тривалу хворобу, перебування
спадкоємця тривалий час за межами
України, відбування покарання в місцях
позбавлення волі, перебування на
строковій військовій службі тощо.
Судом не можуть бути визнані поважними
такі причини пропуску строку для
подання заяви про прийняття спадщини,
як юридична необізнаність позивача
щодо строку та порядку прийняття
спадщини, необізнаність особи про
наявність спадкового майна, похилий
вік, непрацездатність, незнання про
існування заповіту, встановлення судом
факту, що має юридичне значення для
прийняття спадщини тощо.

З огляду на викладене, ці та інші доводи
апеляційної скарги про порушення
судом процесуального та матеріального
права не знайшли свого підтвердження,
на правильність висновків суду не
впливають та їх не спростовують та є
такими, що не тягнуть за собою
безумовне скасування рішення суду.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313,315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 2 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів, з моменту її
проголошення.

Головуючий

Судді