Справа №1417/3247/12
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

Миколаївський районний суд
Миколаївської області

в складі: головуючого - судді
Карікової Л.В.,

при секретарі
Кописєвої О.Л.,

позивачки
ОСОБА_1,

адвоката
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4,

третьої особи
ОСОБА_5,

розглянувши 08 жовтня 2014 року у
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на боці відповідача -
ОСОБА_5 про поділ спільного майна
подружжя,

В с т а н о в и
в :

В грудні 2012 року позивачка ОСОБА_1
звернулась з позовом в Миколаївський
районний суд Миколаївської області до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя.

Свої вимоги позивачка
обґрунтувала тим, що з відповідачем
перебувала у шлюбі з 11.07.1982 року. Під
час шлюбу спільно з відповідачем було
придбано житловий будинок та земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_1. Крім того,
під час шлюбу ними було придбано
земельну ділянку, площею 0, 58 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Посилаючись на вищезазначене
позивачка просила визнати набуте нею
та відповідачем зазначене майно за час
шлюбу спільною власністю подружжя,
здійснити поділ житлового будинку та
земельних ділянок в рівних частках по ?
за нею та відповідачем та визнати за
нею право власності на ? частку
зазначеного вище майна.

В подальшому позивачка ОСОБА_1
збільшила розмір своїх позовних вимог,
посилаючись на те, що під час шлюбу з
відповідачем ними також було придбано
трактор Беларусь-82.1, державний номер
НОМЕР_1; транспортний засіб МТЗ -82,
державний номер НОМЕР_2; сіялку СЗС-З.6;
диски для обробки землі; екскаватор
ЄО-2621 В-3 державний номер НОМЕР_3;
оприскувач шланговий 600/12м ОП-600/12 та
культиватор

На підставі викладеного
позивачка ОСОБА_1 остаточно просила
визнати набуте нею та відповідачем
зазначене майно за час шлюбу спільною
власністю подружжя, здійснити поділ
житлового будинку та земельних ділянок
в рівних частках по ? за нею та
відповідачем.

Крім того просила виділити їй
трактор Беларусь-82.1, державний номер
НОМЕР_1; транспортний засіб МТЗ -82,
державний номер НОМЕР_2; сіялку СЗС-З.6
та диски для обробки землі.

Відповідачу просила виділити
екскаватор ЄО-2621 В-3, державний номер
НОМЕР_3; оприскувач шланговий 600/12м
ОП-600/12 та культиватор.

Заочним рішенням Миколаївського
районного суду Миколаївської області
від 06.03.2014 року позовні вимоги
позивачки ОСОБА_1 було задоволено
частково.

Визнано спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3:

- житловий будинок АДРЕСА_1,

- трактор колісний, марки МТЗ -82.1, рік
випуску 2009, заводський номер НОМЕР_8,
номер двигуна НОМЕР_4, державний номер
НОМЕР_1;

- екскаватор, марки ЄО-2621В-3, рік випуску
1990, заводський номер НОМЕР_10, номер
двигуна НОМЕР_5, державний номер
НОМЕР_3;

- оприскувач шланговий 600/12м. ОП-600/12;

- трактор -Беласусь-82.1;

- сівалку СЗС-3.6;

- диски для обробки землі;

- культиватор.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право
власності по ? частці житлового будинку
АДРЕСА_1.

В порядку поділу спільного майна
подружжя виділено у власність ОСОБА_1 -
трактор колісний, марки МТЗ -82.1, рік
випуску 2009, заводський номер НОМЕР_8,
номер двигуна НОМЕР_4, державний номер
НОМЕР_1;

- сівалку СЗС-3.6 та дисків для обробки
землі.

У власності ОСОБА_3 залишено
екскаватор, марки ЄО-2621В-3, рік випуску
1990, заводський номер НОМЕР_10, номер
двигуна НОМЕР_5, державний номер
НОМЕР_3;- оприскувач шланговий 600/12м.
ОП-600/12; культиватор; трактор
-Беласусь-82.1;

В іншій частині ОСОБА_1 в
задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання щодо судових
витрат по справі.

Ухвалою Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 06.05.2014
року заочне рішення Миколаївського
районного суду Миколаївської області
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя було скасовано та справу
призначено до судового розгляду в
загальному порядку.

Під час розгляду справи ухвалою
Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 27.08.2014 року
до участі у справі в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору на боці
відповідача залучено доньку сторін -
ОСОБА_5

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала,
підтвердивши викладені в позові
обставини та просила їх задовольнити.

Адвокат ОСОБА_2 також просила
задовольнити позов.

Під час розгляду справи 07.10.2014
року адвокат ОСОБА_2 заявила клопотання
про оголошення по справі перерви для
уточнення позовних вимог, яке було
підтримано позивачкою.

Ухвалою суду позивачці та її
адвокату було надано строк для
виготовлення уточненої позовної заяви
та по справі оголошено перерву до 10
годин 08.10.2014 року.

Однак, на судове засідання , яке
було призначено на 10 годину 08.10 2014 року
ані адвокат ОСОБА_2, ані позивачка
ОСОБА_1 не з`явились, не зважаючи на
застереження суду, причини неявки суду
не повідомили, заяву про уточнення
позовних вимог суду не надали, також не
надали суду заяву про відмову від
позову.

З врахуванням процесуальної
поведінки позивачки та її адвоката, яка
свідчить про недобросовісне
здійснення своїх процесуальних прав і
невиконання процесуальних обов'язків,
зловживання ними своїми
процесуальними правами, думки інших
учасників процесу та наявності в
матеріалах справи наданих сторонами
достатніх доказів, для вирішення
справи по суті, суд вважає можливим
закінчити розгляд справи у відсутності
позивачки та її адвоката.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав
частково та пояснив, що крім житлового
будинку, який дійсно належить йому,
інше майно, а саме
сільськогосподарська техніка належить
його доньці - ОСОБА_5, яку від продав
останній в 2010 році. Трактора МТЗ -82,
державний номер НОМЕР_2 у нього не було
ніколи. Культиватор та сівалку від
брав в оренду. Крім того, відповідач
пояснив, що усю техніку він придбав без
участі позивачки, після того, як вони
припинили шлюбні стосунки, про що також
зазначено в рішенні суду про
розірвання шлюбу. Земельні ділянки
надавалися йому особисто. Тому, не
заперечує поділити житловий будинок
відповідно до закону, щодо інших вимог -
просив відмовити позивачці в позові.

Третя особа ОСОБА_5 суду пояснила,
що вона є донькою сторін. В серпні 2010
році вона дійсно купила у відповідача
- агрегат ґрунтообробний дисковий за 25
тис. грн.., екскаватор - за 30 тис. грн.,
оприскувач за 7 тис. грн. , трактор МТЗ
-82.1 за 100 тис грн. Вона разом із сином
зареєстрована та проживає в житловому
будинку, який належить відповідачу.
Вона переїхала проживати до
відповідача з червня 2013 року, оскільки
відповідач потребував догляду після
тяжкої хвороби. Вважає за можливим
виділити позивачці належну їй частку в
спільному майні подружжя, щодо
розподілу сільськогосподарської
техніки - заперечує, оскільки техніка
належить не відповідачу, а їй.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, свідка ОСОБА_6, який
пояснив, що сторони не спілкувались з
2006 року, хоча і проживали в одному
будинку, дослідивши наявні у справі
докази суд, установив такі факти та
відповідні правовідносини.

Згідно з приписами ст. 5 ЦК України та п.
4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України, норм розділу Прикінцевих
положень СК України, правовий статус
майна щодо якого виник спір,
визначається нормами матеріального
права, яке діяло на час його придбання
(утворення).

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено,
що об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено,
що дружина та чоловік мають рівні права
на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України
встановлено, що у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Із змісту пункту 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
4 жовтня 1991 р. (з наступними змінами)
«Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» вбачається, що у приватній
власності громадян можуть знаходитись
жилі будинки, збудовані на відведеній у
встановленому порядку земельній
ділянці і право власності на жилий
будинок у іншій особі виникає коли
будівництво велось подружжям у період
шлюбу та жилий будинок у зв`язку з цим є
їх спільною сумісною власністю.

Крім того, в силу статей 60-72 СК
України та постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року №11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» - майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з
поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба, тощо) самостійного
заробітку(доходу).

Вважається, що кожна річ, набута
за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об`єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної
власності подружжя, що підлягає поділу,
відповідно до частин 2 та 3 статті 325 ЦК
України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім`я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом, зокрема об`єктом права
спільної сумісної власності є
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя, а також ним можуть бути:
квартира, жилі й садові будинки»
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, паєнакопичення в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов`язальними
правовідносинами, тощо.

Вирішуючи спір між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільного майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з`ясовувати джерело і
час його придбання.

Дружина та чоловік мають рівні
права на володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Подружжя має право домовитися між
собою про порядок користування майном,
що йому належить на праві спільної
сумісної власності.

Рівність прав кожного із
подружжя на володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності
(якщо інше не встановлено домовленістю
між ними) та необхідність взаємної
згоди подружжя на розпорядженням
майном, що є об`єктом права його
спільної сумісної власності повинно
беззастережно дотримуватися
подружжям.

Дружина і чоловік мають право на
поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом.

Як вбачається з матеріалів справи
сторони зареєстрували шлюб 11 липня 1982
року

Рішенням Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 10
травня 2012 року шлюб між сторонами був
розірваний.

За час перебування подружжя в
зареєстрованому шлюбі, сторонами за
спільні кошти придбано житловий
будинок АДРЕСА_1 який сторони
зареєстрували на праві власності за
відповідачем ОСОБА_3

Відповідно до свідоцтва про право
особистої власності на житловий
будинок від 22 листопада 1989 року,
спірний житловий будинок належить
відповідачу ОСОБА_3 на підставі рішення
виконкому Миколаївської районної ради
народних депутатів від 21листопада 1989
року.

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку
відповідачу ОСОБА_3 на праві власності
належить земельна ділянка, площею 0,25
га, передану останньому для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_2 на підставі рішення
виконкому Кривобалківської сільської
ради Миколаївського району
Миколаївської області №45 від 22 грудня
1993 року.

Згідно архівного витягу рішення
виконавчого комітету Кривобалківської
сільської ради народних депутатів №45
від 22 грудня 1993 року відповідачу
ОСОБА_3 в порядку приватизації
передано безоплатно в приватну
власність спірну земельну ділянку для
будівництва та обслуговування
житлового будинку.

Крім того згідно державного акту на
право власності на земельну ділянку
відповідачу ОСОБА_3 на праві власності
також належить земельна ділянка,
площею 0,5800 га, передану останньому для
ведення особистого селянського
господарства, яка розташована з в
межах Кривобалківської сільської ради
Миколаївського району Миколаївської
області на підставі розпорядження
Миколаївської районної державної
адміністрації Миколаївської області
№376-р від 05 жовтня 2009 року.

З повідомлення Миколаївської
державної інспекції по нагляду за
технічним станом машин та обладнання
(Держтехнагляд) від 24 квітня 2012 року
№55/01-24 вбачається, що за ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу від 15.06.2010 року №
НОМЕР_7 зареєстровано трактор
колісний, марки МТЗ -82.1, рік випуску 2009,
заводський номер НОМЕР_8, номер двигуна
НОМЕР_4, державний номер НОМЕР_1 та на
підставі свідоцтва про реєстрацію від
20.03.2008 року № НОМЕР_9 - екскаватор,
марки ЄО-2621В-3, рік випуску 1990,
заводський номер НОМЕР_10, номер
двигуна НОМЕР_5, державний номер
НОМЕР_3.

МТЗ -82, державний номер НОМЕР_2 в
інспекції Держтехнагляду
Миколаївської ОДА не зареєстрований та
на обліку не стоїть.

Згідно довідки ТОВ «Техноторг» від
11вересня 2013 року ОСОБА_3 в ТОВ
«Техноторг» придбав наступну
сільськогосподарську техніку:

21 квітня 2010 року відповідно до
видаткової накладної № РН-0001193 придбав
оприскувач шланговий 600/12м. ОП-600/12,
загальною вартістю 8000 грн.;

09 червня 2010 року відповідно до
видаткової накладної №Тех-006090 придбав
трактор -Беласусь-82.1, загальною
вартістю 110 000 грн.

З тексту рішення Миколаївського
районного суду Миколаївської області
від 10.05.2012 року про розірвання шлюбу,
яке набрало законної сили 22.05.2012 року
вбачається, що сторони остаточно
припинили шлюбні стосунки в 2009 році і з
того часу проживають окремо та спільне
господарство ними не ведеться.

Отже, перебуваючи у шлюбі сторони
набули у спільну сумісну власність
житловий будинок АДРЕСА_1.

Трактор колісний, марки МТЗ -82.1,
рік випуску 2009, заводський номер
НОМЕР_8, номер двигуна НОМЕР_4, державний
номер НОМЕР_1; екскаватор, марки
ЄО-2621В-3, рік випуску 1990, заводський
номер НОМЕР_10, номер двигуна НОМЕР_5,
державний номер НОМЕР_3; оприскувач
шланговий 600/12м. ОП-600/12; трактор
-Беласусь-82.1; диски для обробки землі
відповідачем ОСОБА_3 хоча і було
придбано в період шлюбу, але вже після
припинення сторонами шлюбних відносин,
а тому це майно не може бути визнано
таким, що придбано сторонами в період
шлюбу.

Згідно вимог ст. 5 ЦПК України суд
зобов'язаний поважати честь і гідність
усіх учасників цивільного процесу і
здійснювати правосуддя на засадах їх
рівності перед законом і судом
незалежно від раси, кольору шкіри,
політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, мовних та
інших ознак.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом

Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України
особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані добросовісно здійснювати
свої процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Отже, підстави набуття права
спільної сумісної власності подружжя (
тобто перелік юридичних фактів, які
складають підстави виникнення права
спільної сумісної власності на майно
подружжя) визначені в ст. 60 СК України.
За змістом цієї норми майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності.

Належність майна до спільної
сумісної власності подружжя
визначається не тільки фактом
придбання його під час шлюбу, але й
спільною участі подружжя коштами або
працею в набутті майна.

З врахуванням вищезазначеного
суд приходить до висновку про те, що
належних та допустимих доказів
належності зазначеного вище майна
(сільськогосподарської техніки) до
спільної сумісної власності та його
придбання за час шлюбу за спільною
участі подружжя коштами або працею в
набутті цього майна позивачкою суду не
надано.

Що стосується сівалки СЗС-3.6,
культиватора та трактора МТЗ -82.1,
державний номер НОМЕР_6 , то позивачкою
не надано доказів їх належності
позивачу та придбання його в період
шлюбу за спільні кошти.

Крім того, як встановлено судом
відповідно до договорів купівлі
продажу №14155, №14156, №14158, №14159 від 05.08.2010
року екскаватор, трактор МТЗ-82.1.
реєстраційний номер НОМЕР_1, агрегат
ґрунтообробний дисковой, та оприскувач
гідравлічний навісний відповідачем
ОСОБА_3 продано ОСОБА_5 та на даний час
належить останній.

З врахуванням вищезазначеного
суд приходить до висновку про часткове
задоволення вимог позивачки ОСОБА_1, а
саме -підлягають задоволенню вимоги
позивачки щодо визнання спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 спірного житлового будку та
визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 права
власності по ? частці спірного
житлового будинку.

В задоволенні вимог про визнання
спільною сумісною власністю подружжя
зазначеної вище сільськогосподарської
техніки слід відмовити у зв`язку з не
доведенням позивачкою своїх позовних
вимог.

Що стосується поділу земельних
ділянок, суд приходить до наступного:

Законом України від 11 січня 2011
року № 2913-VI "Про внесення зміни до
статті 61 Сімейного кодексу України
щодо об'єктів права спільної сумісної
власності подружжя", який набрав
чинності 8 лютого 2011 року, статтю 61 СК
України доповнено частиною п'ятою, якою
передбачено, що об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя є житло,
набуте одним із подружжя під час шлюбу
внаслідок приватизації державного
житлового фонду, та земельна ділянка,
набута внаслідок безоплатної передачі
її одному з подружжя із земель
державної або комунальної власності, у
тому числі приватизації.

Разом із тим відповідно до
частини першої статті 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно з частинами першою та
другою статті 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності; акт цивільного
законодавства не має зворотної дії в
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

Виходячи з цього, земельна
ділянка одержана громадянином у
власність на підставі ст.ст. 81, 116
Земельного Кодексу України, шляхом
приватизації, під час шлюбу, але до 08
лютого 2011 року, незалежно від того, що
на ній подружжям розпочато будівництво
житлового будинку, є його особистою
приватною власністю, а не спільною
сумісною власністю подружжя.

Отже, за практикою Верховного
Суду України про перегляд судових
рішень із мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих норм права та
згідно з листом Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15.05.2012 року №648/0/4-12 земельні
ділянки, які було оформлено у власність
в ході приватизації земельної ділянки
в період з 08 лютого 2011 року до 12 червня
2012 року, якщо це відбулося в період
перебування у шлюбі, є спільною
сумісною власністю подружжя. Земельні
ж ділянки, набуті у власність під час
шлюбу, але в період до 08 лютого 2011 року,
або після 12 червня 2012 року є особистою
власністю дружини або чоловіка, в
залежності від того, хто його набув.

Крім того, відповідно до Закону
України «Про внесення змін до
Сімейного Кодексу України, щодо майна,
що є особистою приватною власністю
дружини, чоловіка» від 17 травня 2012 року
частину п`яту ст. 61 виключено з
Сімейного Кодексу України.

Одночасно цим Законом доповнено
частину четверту та п`яту статті 57
Сімейного Кодексу України, відповідно
до якої, особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є:

- житло, набуте нею, ним за час шлюбу
внаслідок його приватизації,
відповідно до Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду";

- земельна ділянка, набута нею, ним за
час шлюбу внаслідок приватизації
земельної ділянки, що перебувала у її,
його користуванні, або одержана
внаслідок приватизації земельних
ділянок державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій, або одержана із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених Земельним
кодексом України".

Однак, цей Закон набрав законної
сили 12.06.2012 року.

Таким чином, земельні ділянки, а
також житло, які було оформлено у
власність в ході приватизації в період
до 08 лютого 2011 року є особистою
власністю дружини, або чоловіка, в
залежності від того, хто його набув.

З врахуванням вищезазначеного,
суд приходить до висновку про те, що
земельні ділянки набуті у власність
відповідачем ОСОБА_3 у 1993 році та в 2009
році, є його особистою приватною
власністю, та не є спільною сумісною
власністю і поділу не підлягає.

Щодо розподілу між сторонами
судових витрат суд приходить до такого.

Під час розгляду справи судом
було встановлено, що загальна вартість
спірного майна становить 180891 грн.12 коп.,
вартість ? частки спірного майна
становить 90445 грн. 56 коп. Отже, ціна
позову становить 90445 грн.56 коп., а розмір
судового збору, який підлягає до сплати
становить 904 грн.45 коп. Як вбачається з
матеріалів справи позивачкою сплачено
судовий збір в розмірі 434 грн., а тому з
позивачки слід стягнути на користь
держави недоплачений розмір судового
збору, який становить 470 грн. 45 коп., а з
відповідача слід стягнути на користь
позивачки судовий збір в розмірі 229
грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11,60,209,213,215 ЦПК
України, суд

В и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя
задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3:

- житловий будинок АДРЕСА_1,

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право
власності по ? частці житлового будинку
АДРЕСА_1.

В іншій частині ОСОБА_1 в
задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 229 грн.
40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
держави недоплачений розмір судового
збору в сумі 470 грн.45 коп.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Миколаївської області через
Миколаївський районний суд
Миколаївської області протягом десяти
днів з дня проголошення рішення або
отримання копії цього рішення, якщо
особи, які брали участь у справі, не
були присутні під час проголошення
судового рішення.

Суддя
Л.В.Карікова

08.10.2014