АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/9886/2014
інстанції - Наборзняк М.І.
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Рубан С.М.

при секретарі Мившук В.М.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 27 травня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа:
Святошинська районна в м. Києві
державна адміністрація в особі органу
опіки і піклування про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною,
встановлення способу її виховання, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення представника відповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, третя особа:
Святошинська районна в м. Києві
державна адміністрація в особі органу
опіки і піклування про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною,
встановлення способу її виховання.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що він є батьком ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Дочка народилась під час
шлюбу між сторонами, який був
зареєстрований 17.04.2010 року, розірваний
31.01.2013 року.

Позивач бажає приймати участь у
вихованні та догляді за дитиною, але
відповідачка йому перешкоджає в цьому.
Він сплачує аліменти на утримання
дитини добровільно. Позовні вимоги
визначив наступним чином:

Усунути йому перешкоди у
спілкуванні з донькою ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення
графіку зустрічей та спілкування з нею:

щовівторка та щосуботи з 10 години до 22
години за адресою АДРЕСА_1.

кожні півроку у літній та зимній
періоди по два тижні для оздоровлення
та лікування дитини на території
України.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 27.05.2014 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа:
Святошинська районна в м. Києві
державна адміністрація в особі органу
опіки і піклування про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною,
встановлення способу її виховання -
задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні
з його дитиною - донькою ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення
наступного способу його участі у
спілкування з нею:

щовівторка з 17 години до 20 години. Перші
5 зустрічей провести в присутності
матері.

щосуботи з 10 години до 20 години. Перші 5
зустрічей провести в присутності
матері.

надалі проводити зустрічі при умові
збереження режиму для дитини.

два тижні літнього періоду.

один тиждень взимку.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій
просила його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити в повному обсязі.

В скарзі посилалася на те, що суд не
повно з'ясував обставини справи, які
мають значення для її вирішення.
Встановлений судом графік зустрічей
позивача з дитиною буде негативно
впливати на нормальний режим життя та
відпочинку останньої. Суд не врахував
необхідності фізичного і творчого
розвитку дитини, що насамперед є
першочерговим завданням як батьків,
так і органів, що вирішують подальшу
долю дитини. Також зазначила , що судом
не взято до уваги, що висновок
Святошинської районної в місті Києві
державної адміністрації від 23.04.2014 р. №
107-2255/40 «Про вирішення питання щодо
участі гр. ОСОБА_3 у вихованні дитини»
носить виключно рекомендаційний
характер, оскільки особи, які його
складали вивчали можливість участі
позивача у вихованні доньки поверхово,
не враховуючи ні інтересів самої
дитини, ні її інтересів та прав, як
матері. Судом не з'ясовано можливості
створення позивачем умов для належного
психологічного та емоційного розвитку
дитини, та формування у неї моральних
цінностей. Також вказувала на те, що
судом безпідставно не було застосовано
ч. 1 ст. 158 та ст. 159СК України, не
визначено місце зустрічей батька з
дитиною.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник відповідача доводи скарги
підтримав в повному обсязі.

Позивач до апеляційного суду не
з`явився, про дату судового засідання
повідомлений.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 51 Конституції України сім'я,
дитинство, материнство і батьківство
охороняються державою.

Статтею 151 СК України передбачено, що
батьки мають переважне право перед
іншими особами на особисте виховання
дитини.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки зобов'язані
виховувати дитину, піклуватися про її
здоров'я, фізичний, духовний і
моральний розвиток, навчання,
створювати належні умови для розвитку
її природних здібностей, поважати
гідність дитини, готувати її до
самостійного життя та праці.

В положенні принципу 6 «Декларації прав
дитини» Генеральної Асамблеї ООН від
20.11.1959 p., зазначено, що «дитина для
повного і гармонійного розвитку її
особистості потребує любові і
розуміння; вона повинна, коли це
можливо, зростати під піклуванням і
відповідальністю своїх батьків, у
всякому випадку в атмосфері любові і
морального та матеріального
забезпечення; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виключні обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю».

У відповідності до ч.2 та ч.4 ст.150 СК
України батьки зобов'язані піклуватися
про здоров'я дитини, її фізичний,
духовний та моральний розвиток. Батьки
зобов'язані поважати дитину.

Згідно ч.ч.1-3, ст.157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею. Той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Як зазначає ч.1 ст.12 Закону України «Про
охорону дитинства» виховання в сім'ї є
першоосновою розвитку особистості
дитини. На кожного з батьків
покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 17.04.2010 року, який рішенням
Святошинського районного суду м. Києва
від 31.01.2013 року, розірвано. Від шлюбу
мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9),
яка після розлучення проживає з
відповідачкою.

Сторони по справі не домовились про
порядок участі батька у вихованні
дитини, внаслідок чого позивач був
змушений звернутись до суду.

Відповідно до висновку Святошинської
районної в місті Києві державної
адміністрації від 23.04.2014 р. № 107-2255/40
«Про вирішення питання щодо участі гр.
ОСОБА_3 у вихованні дитини», комісією з
питань захисту прав дитини
Святошинської районної в м. Києві
державної адміністрації від 10.04.2014 року
(протокол №6) рекомендовано визначити
наступні способи участі гр. ОСОБА_3 у
вихованні та спілкуванні з малолітньою
дочкою, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1:

- щовівторка з 17 год. 00 хв. до 20
год. 00 хв. Перші п'ять зустрічей
провести у присутності матері;

- щосуботи з 10 год. 00 хв. до 20 год.
00 хв. Перші п'ять зустрічей провести у
присутності матері. Надалі проводити
зустрічі при умові збереження режиму
дня дитини;

- два тижня літньої відпустки
батька;

- один тиждень відпустки батька
взимку.

Вказані обставини справи, які суд
вважав встановленими є доведеними.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, висновки суду
першої інстанції про те, що позивач, як
батько ОСОБА_5, має позитивні
характеризуючи дані, має можливість та
бажання приймати активну участь у
вихованні дитини, враховуючи його
особисту прихильність до доньки,
психологічну прив'язаність й бажання
бути батьком для неї, те, що таке
спілкування не перешкоджатиме
нормальному розвитку дитини,
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Крім того, суд першої інстанції вірно
виходив з того, що при встановленні
позивачу годин участі у вихованні та
спілкуванні з донькою з деяким
корегуванням необхідно враховувати
інтереси дитини, стан здоров'я та вік.

Посилання відповідачки на те, що
визначений судом порядок не відповідає
інтересам дитини є не доведеними та не
базуються на обгрутованих доводах
відповідачки, які заслуговують на
увагу.

Доводи про те, що висновок наданий
Святошинською РДА, щодо можливого
способу участі батька у вихованні
дитини складений поверхово, без
врахування інтересів дитини є
надуманими та не відповідають
дійсності.

Посилання на те, що дитина не зможе
відвідувати гуртки при такому способі
участі батька є припущенням, тому, що в
рішенні зазначено, що зустрічі
необхідно проводити таким чином, щоб
режим життя дитини дотримувався.

Разом з тим заслуговують на увагу
доводи скарги з приводу того, що судом
не зазначено місце проведення
зустрічей.

При цьому суд не врахував вимоги ч.2 ст.
159 СК України, відповідно до якої суд
визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини(періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування.

Враховуючи вік дитини, а також можливе
відвідування нею дитячого закладу,
колегія суддів приходить до висновку,
що у вівторок у встановлений судом час,
недоцільно проводити зустрічі за
місцем фактичного проживання батька,
який проживає за межами м. Києва.

Разом з тим в суботу, суд вважає
можливим відвідування дитиною місця
проживання батька за адресою: АДРЕСА_1.,
так як відповідачкою не наведено
достатньо доводів, які б могли бути
підставою для відмови позивачу
проводити зустрічі з дочкою у вихідний
день за своїм місцем проживання.

Враховуючи наведене, колегія вважає
необхідним змінити, ухвалене рішення,
доповнивши, його встановленим місцем
проведення зустрічей батька з дитиною
по суботах.

Разом з тим встановлення місця
зустрічей щовівторка з 17 до 20 години є
недоцільним, так як час таких зустрічей
є нетривалим і вони можуть відбуватись
як за місцем проживання дитини так і за
його межами за домовленістю між
сторонами, протягом визначеного судом
часу.

В іншій частині, встановлений судом
порядок спілкування, відповідає
інтересами дитини та інтересами
батьків, тобто є справедливим по
відношенню, як до малолітньої так і до
її батьків. Дотримуючись такої
рівноваги, особлива увага націлена
насамперед до найважливіших інтересів
дитини, які за своєю природою та
важливістю мають переважати над
інтересами батьків.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 27 травня 2014 року змінити.

Зазначивши місцем спілкування ОСОБА_3 з
дочкою, щосуботи,-

місце його проживання, за адресою:
АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20-ти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий
Судді: