Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/1255/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
справу за скаргою Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Таврика» на дії головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції в м.Києві
Лебедєвої Л.Ю. про визнання незаконною
та скасуванню постанови на арешт майна
боржника за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на ухвалу Корольовського районного
суду м.Житомира від 23 червня 2014 року, -

встановила:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Банк «Таврика» (далі - ПАТ
«Банк «Таврика») звернулося із скаргою
на дії головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в м.Києві Лебедєвої Л.Ю. по
винесенню постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 19.08.2013 року по
виконавчому провадженню № 38987648,
мотивуючи тим, що банк є боржником у
справі за позовом ОСОБА_3 про стягнення
коштів. Постановою Правління
Національного банку України від 20.03.2013
року прийнято рішення про ліквідацію
банку та почато процедуру ліквідації з
призначенням начальника відділу
тимчасової адміністрації, а тому
накладення обмеження на майно банку не
допускається.

Ухвалою Корольовського районного суду
м.Житомира від 23 червня 2014 року скаргу
задоволено. Визнано незаконною та
скасовано постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 19.08.2013 року,
винесену по виконавчому провадженню №
38987648.

Апелянт ОСОБА_3 просить ухвалу суду
скасувати з посиланням на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права. Вважає, що
скаржник пропустив строк на оскарження
постанови державного виконавця і судом
не враховано, що завершення
виконавчого провадження порушує її
права на належне виконання рішення
суду.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів апеляційного суду вважає, що
скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи скаргу, суд послався на
те, що державний виконавець прийняв
рішення про накладення арешту на майно
ПАТ «Банк «Таврика» у період процедури
ліквідації банку, що не допускається
законом.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.46 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» з дня призначення
уповноваженої особи Фонду втрачають
чинність публічні обтяження чи
обмеження на розпорядження (у тому
числі арешти) будь-яким майном (коштами)
банку. Накладення нових обтяжень чи
обмежень на майно банку не
допускається.

Судом встановлено, що постановою
Правління Національного банку України
від 20.03.2013 року № 97 відкликано
банківську ліцензію Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Таврика» (а.с.13) та рішенням виконавчої
дирекції Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб від 20.03.2013 року № 17
розпочато процедуру його ліквідації з
21.03.2013 року (а.с.12).

В цей же день рішенням виконавчої
дирекції Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб від 20.03.2013 року № 18
призначено уповноважену особу Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію Публічного акціонерного
товариства «Банк «Таврика» (а.с.14).

19.08.2013 року по виконавчому провадженню
№ 38987648 про стягнення з ПАТ «Банк
«Таврика» на користь ОСОБА_3 суми боргу
в розмірі 65594,07 грн., відкритим 23.07.2013
року, головним державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в м.Києві Лебедєвою Л.Ю.
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження на все майно, що належить
боржнику (а.с.5, 6).

Вказані дії державним виконавцем були
вчинені після початку процедури
ліквідації, про що є інформація у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців
(а.с.7-10), чим порушено норми закону, а
тому дії державного виконавця є
неправомірними.

Щодо строку звернення до суду колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.385 ЦПК України скаргу
може бути подано до суду у десятиденний
строк з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
її прав чи свобод.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про
виконавче провадження» копії постанов
державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження
(далі - документи виконавчого
провадження), що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам
із супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувану.

За ч.4 ст.57 цього Закону копії постанови
державного виконавця про арешт коштів
чи майна боржника надсилаються не
пізніше наступного робочого дня після
її винесення боржнику та банкам чи
іншим фінансовим установам або
органам, зазначеним у частині другій
цієї статті, та органам, що ведуть
Державний реєстр обтяжень рухомого
майна. Постанова державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника може
бути оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу вищевказаних норм
вбачається, що постанова про арешт
коштів чи майна боржника може бути
оскаржена у десятиденний строк з часу,
коли особа дізналася про порушення
свого права, тобто протягом 10 днів з
часу отримання її копії або іншим чином
дізналася про її наявність.

Про порушення свого права скаржник
дізнався при отриманні відповіді з
«АІС» від 30.01.2014 року (а.с.16), яким
підтверджено накладення арешту на
майно банку за вищевказаної постановою
(п.5 відповіді), а отже, з цього часу
розпочався строк звернення до суду.

Скаргу подано 06.02.2014 року в межах
десятиденного строку на оскарження
(а.с.18).

Доводи апелянта про те, що вона
отримала копію оскаржуваної постанови
своєчасно, а тому і банк знав про неї, є
лише припущенням, оскільки сам факт
відправлення копії постанови (а.с.45) не
доводить тієї обставини, що вона була
отримана боржником. Іншого учасниками
розгляду справи не доведено, а тому
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для залишення
скарги без розгляду за пропуском
строку звернення із скаргою до суду.

Прийнявши до уваги наведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
щодо неправомірності дій державного
виконавця та постановив законну і
обґрунтовану ухвалу.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків, викладених у
ухвалі.

Суд першої інстанції постановив
ухвалу з додержанням норм
матеріального та процесуального права
, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст.209, 303, 304, 307, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Корольовського районного суду
м.Житомира від 23 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий
Судді: