АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі
Троц В.О.,

за участю:

заявника ОСОБА_2,

представника заявника
ОСОБА_3,

представника

Органу опіки та піклування
Дранової Л.О.,

заінтересованої особи
ОСОБА_5,

прокурора
Стретович М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 4 вересня 2014 року по
цивільній справі за заявою ОСОБА_2,
заінтересована особа Орган опіки та
піклування Дніпровської районної у м.
Києві державної адміністрації про
визнання недієздатним ОСОБА_5 та
призначення опікуна,

В С Т А Н О В И ЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з заявою, в якій просив визнати
недієздатним ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
призначити його опікуном над
недієздатним.

В обґрунтування заявлених вимог
вказував, що ОСОБА_5 є його племінником
і страждає на стійку психічну хворобу,
внаслідок якої не може усвідомлювати
значення своїх дій і керувати ними, а
тому потребує опіки. При цьому, також
зазначав, що батьки ОСОБА_5 розлучені,
мати померла, а батько сином не
цікавиться і не забезпечує його
інтереси.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 04.09.2014 заяву задоволено -
визнано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
недієздатним та призначено його
опікуном ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, який не
брав участі у справі, однак вважає, що
суд вирішив питання про його права і
обов'язки, просить рішення скасувати та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні заяви. Вказує на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
оскільки суд задовольняючи заяву не
врахував, що у ОСОБА_5 є батько, який є
його законним представником. Заявник
не є близьким родичем його сина, а тому
не мав права звернення до суду з даною
заявою. Також вказує, що він, як батько,
є заінтересованою особою, однак його не
було залучено до участі у справі.
Вважає, що судом було грубо порушено
вимоги закону, що призвели до визнання
фізичної особи, яка має обмежену
дієздатність, недієздатною на підставі
надання заявником неправдивих
свідчень, без перевірки наданої
інформації, без розшуку батька, без
розшуку близьких родичів та за
відсутності доказів стійкого та
хронічного психологічного розладу.

В судовому засіданні заявник та його
представник, а також представник
Органу опіки та піклування проти
задоволення апеляційної скарги
заперечували за її безпідставністю та
необґрунтованістю і просили рішення
суду залишити без змін.

З'явившись в судове засідання ОСОБА_5
повідомив суду, що він не заперечує
проти призначення його опікуном дядька
- ОСОБА_2, оскільки з ним він знаходиться
в гарних стосунках і останній дбає про
нього.

Прокурор в судовому засіданні просив
рішення скасувати вказуючи на те, що
заявник не мав права звернення до суду
з даною заявою, оскільки він не є ні
членом сім'ї, ні близьким родичем
ОСОБА_5

Апелянт в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, про
причини неявки суд не повідомив, а тому
колегія суддів визнала за можливе
розглянути справу за відсутності
апелянта, оскільки його неявка не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились з судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів
оскаржуване рішення суду повністю
відповідає вказаним вимогам
процесуального закону.

Задовольняючи заяву суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_5
страждає на стійку психічну хворобу,
внаслідок якої не може усвідомлювати
значення своїх дій і керувати ними, а
тому потребує опіки. Визначаючи особу
опікуна, суд виходив з висновку органу
опіки та піклування про можливість
призначення опікуном ОСОБА_2

Вказані висновки суду є законними та
обґрунтованими, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_6
та ОСОБА_7, що підтверджується
свідоцтвом про народження (а.с. 10).

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 11.03.1978, що
підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу (а.с. 6).

02.10.1990 шлюб між ними розірвано, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу (а.с. 7).

Заявник ОСОБА_2 є рідним дядьком ОСОБА_5,
оскільки заявник та мати ОСОБА_5 -
ОСОБА_7 є рідними братом та сестрою, що
підтверджується свідоцтвами про
народження (а.с. 8, 9).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с. 4).

Звертаючись до суду з даною заявою
заявник вказував, що ОСОБА_5 є його
племінником і страждає на стійку
психічну хворобу з дитинства,
внаслідок якої не може усвідомлювати
значення своїх дій і керувати ними, а
тому потребує опіки. Вказував також, що
після смерті його сестри - матері
ОСОБА_5, останній залишився проживати
сам в квартирі і, з урахуванням його
психічної хвороби, не може самостійно
дбати про свої інтереси. При цьому,
також зазначав, що батьки ОСОБА_5
розлучені, мати померла, а батько сином
не цікавиться і належним чином не
забезпечує його інтереси.

Під час розгляду справи судом було
призначено судову психіатричну
експертизу. Відповідно до акту
судово-психіатричного експерта № 512
від 17.06.2014, ОСОБА_5 страждає стійким
хронічним психічним розладом «Легка
розумова недорозвиненість з помірно
вираженими емоційно-вольовими
порушеннями». Дана психічна хвороба,
якою страждає ОСОБА_5 являється стійким
психічним захворюванням. ОСОБА_5 за
своїм психічним станом не здатний
розуміти значення своїх дій та
керувати ними. ОСОБА_5 потребує
встановлення над ним опіки (а.с. 49-51).

Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична
особа може бути визнана судом
недієздатною, якщо вона внаслідок
хронічного, стійкого психічного
розладу не здатна усвідомлювати
значення своїх дій та (або) керувати
ними.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 60 ЦК України
суд встановлює опіку над фізичною
особою у разі визнання її недієздатною
і призначає опікуна за поданням органу
опіки та піклування.

У відповідності з висновком Органу
опіки та піклування Святошинської
районної у м. Києві державної
адміністрації № 140 від 01.09.2014, останній
вважає доцільним призначити опікуном
гр. ОСОБА_8 в разі визнання ОСОБА_5
недієздатною особою.

З огляду на викладене, у суду першої
інстанції були належні правові
підстави для висновку про
недієздатність ОСОБА_5 та про
можливість призначення його опікуном
ОСОБА_2

Вищенаведене спростовує доводи
апеляційної скарги про відсутність
підстав для висновку про
недієздатність ОСОБА_5, а твердження
про те, що ОСОБА_9 працює, не може бути
підставою для висновку про
дієздатність особи, за наявності
відповідного висновку
судово-психіатричної експертизи.

Також не заслуговують на увагу
посилання апелянта на те, що судом не
було враховано, що у ОСОБА_5 є батько,
який є його законним представником,
оскільки апелянт, знаючи про психічну
хворобу сина, який є повнолітнім, не був
позбавлений права звернутись до суду
про визнання недієздатним сина та
призначення себе опікуном, проте таким
правом не скористався. Натомість, з
пояснень заявника та безпосередньо
ОСОБА_5, вбачається, що апелянт належним
чином не забезпечував інтереси сина.

Частиною 5 ст. 63 ЦК України передбачено,
що фізичній особі може бути призначено
одного або кількох опікунів чи
піклувальників, а відтак апелянт не
позбавлений права порушувати питання
про призначення його опікуном.

Крім цього, колегія суддів вважає
безпідставними та необґрунтованими
доводи апелянта та пояснення прокурора
про те, що заявник не мав права
звернення до суду з даною заявою, так як
він не є ні членом сім'ї, ні близьким
родичем ОСОБА_5

Так, у відповідності з вимогами ч. 3 ст.
237 ЦПК України заява про визнання
фізичної особи недієздатною може бути
подана членами її сім'ї, близькими
родичами, незалежно від їх спільного
проживання, органом опіки та
піклування, психіатричним закладом.

Частиною 4 ст. 63 ЦК України визначено, що
опікун або піклувальник призначаються
переважно з осіб, які перебувають у
сімейних, родинних відносинах з
підопічним, з урахуванням особистих
стосунків між ними, можливості особи
виконувати обов'язки опікуна чи
піклувальника.

Більш того, ст. 1263 ЦК України
закріплено, що у третю чергу право на
спадкування за законом мають рідні
дядько та тітка спадкодавця

Таким чином, законодавцем в різних
нормах права закріплено, що рідний
дядько відноситься до числа близьких
родичів, а відтак він має право
звернення до суду з заявою про визнання
недієздатним, в даному випадку, свого
племінника, оскільки безумовно
знаходиться з ним у родинних
відносинах, а також має право на
призначення його опікуном. При цьому,
окрім висновку органу опіки та
піклування про можливість призначення
заявника опікуном, колегія суддів
також враховую особисте ставлення
підопічного до нього та наявність у
заявника можливості виконувати
обов'язки опікуна.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції повно та всебічно
розглянув справу, надав всім доводам
сторін належну правову оцінку, оцінив
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та на законність
рішення не впливають.

При апеляційному розгляді справи
порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 4 вересня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді