Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №279/2459/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року апеляційний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді
Миніч Т.І.,

суддів:
Трояновської Г.С.,

Матюшенка
І.В,

при секретарі судового

засідання
Ковальській Я.В.,

з участю відповідача

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення Коростенського
міськрайонного суду від 30 липня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення аліментів на час
навчання, -

в с т а н о в и в:

У квітня 2014 року позивачки ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом.
Просили стягнути з відповідача
аліменти на своє утримання в розмірі 1/6
частини його заробітку на користь
кожної з них. При цьому посилалися на
те, що відповідач є їхнім батьком. В
даний час їм виповнилося по 18 років та
вони продовжують навчання у вищих
учбових закладах, у зв"язку з чим
потребують матеріальної допомоги
батька. Проте, маючи можливість
надавати таку допомогу, останній
добровільно коштів їм не дає.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду від 30 липня 2014 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено в
задоволенні позову до ОСОБА_5 про
стягнення аліментів на час навчання.

У поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять зазначене
рішення скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.
Зокрема, вважають, що суд не дав
належної оцінки тим обставинам, що вони
потребують матеріальної допомоги у
зв"язку з навчанням, а відповідач має
можливість таку допомогу надавати.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, виходячи
з наступного.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
не має можливості надавати матеріальну
допомогу дітям.

Проте, з такими висновками суду
погодитись неможливо.

Згідно з ч.1 ст.199 СК, якщо повнолітні
дочка або син продовжують навчання і у
зв'язку з цим потребують матеріальної
допомоги, батьки зобов'язані їх
утримувати до досягнення двадцяти
трьох років за умови, що вони можуть
надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до п.20 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
15.05.2006 року „Про практику застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів" обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення ними повноліття, виникає за
обов'язковою сукупністю таких
юридичних фактів: продовження навчання
після досягнення повноліття;
недосягнення дочкою, сином 23 років;
потреби в матеріальній допомозі у
зв'язку з навчанням; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народилися
ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6
(а.с.2,3,10).

У квітні 2014 року дітям відповідача
виповнилося по 18 років. В даний час вони
продовжують навчання на денній формі:
ОСОБА_3 - в Житомирському державному
університеті ім.І.Франка, ОСОБА_4 - в
Національному транспортному
університеті (а.с.4,5).

Розмір одержуваної кожною з них
стипендії становить по 730 грн. щомісяця
(а.с.18,20).

Разом з тим, вони проживають в
гуртожитку, за який сплатили у 2013-2014
роках: ОСОБА_3 - 1680 грн., ОСОБА_4 - 2040 грн.
(а.с.4,5,19).

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи навчальні заклади знаходяться
на відстані близько 100 км. від їх
основного місця проживання. Тому,
несуть витрати на проїзд додому. Крім
того, виходячи із загальновідомих
потреб повнолітніх дітей в їжі та одязі
вони також потребують чималих коштів
для цього.

У зв"язку з навчанням на стаціонарі
позивачки не мають можливості
працювати та одержувати додатковий
дохід.

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що внаслідок навчання на
стаціонарі повнолітні діти
відповідача потребують матеріальної
допомоги.

Разом з тим, відповідач працює та має
постійний дохід (а.с.16). А тому
спроможний надавати утримання дітям.

Апеляційний суд не погоджується з
висновками суду першої інстанції в тій
частині, що неможливість надання
батьком утримання дітям обумовлена
його невеликою заробітною платою,
оскільки обмежень за станом здоров"я до
роботи він не має, є працездатним. А
тому, виходячи з визначеного законом
обов"язку батьків утримувати своїх
дітей, суд вважає за можливе покласти
на нього такий обов"язок шляхом сплати
аліментів.

При визначенні розміру аліментів, суд
враховує можливість надавати
матеріальну допомогу на утримання
дітей також і їх матір"ю.

А тому вважає за можливе визначити
розмір щомісячних аліментів в 1/6 частці
від заробітку відповідача на кожну
дитину.

Мати дітей через невеликий розмір
заробітної плати не має матеріальної
можливості надати двом повнолітнім
донькам належного забезпечення

У зв"язку з цим та відповідно до п.1 ч.1
ст.309 ЦПК оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового - про
задоволення позову.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313,314,316ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задоволити.

Рішення Коростенського
міськрайонного суду від 30 липня 2014 року
скасувати, ухваливши нове.

Позов задоволити. Стягнути з ОСОБА_5
(ід.номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 аліменти на час навчання по 1/6
частині заробітку щомісяця кожній,
починаючи з 15 квітня 2014 року і до
закінчення навчання: ОСОБА_3 по 30.06.2017
року, ОСОБА_4 - по 31.05.2017 року, за винятком
часу канікул.

Допустити по справі негайне виконання
рішення в межах суми платежу за один
місяць.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави
судовий збір в сумі 243,6 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: