Справа № 510/1158/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.08.2014 р.
Ренійський районний суд Одеської
області

у складі: - головуючого судді Дудник
В.І.;

- при секретарі Пройка С.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні в м. Рені цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги
визнала, щодо їх задоволення не
заперечувала, просила розглянути
справу в попередньому судовому
засіданні у її відсутності.

Позивач на задоволенні позову
наполягав, просив розглянути справу
без його участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити
при проведенні попереднього судового
засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України
при визнанні позову ухвалюється судове
рішення в порядку, встановленому ст. 174
цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були
дослідженні наступні докази: копія
довідки-характеристики № 53 від 30.05.1991р.
на житловий будинок, виданої ОСОБА_3;
копії поверхового плану, генерального
плану, зведеного оціночного акту на
домоволодіння; копія свідоцтва про
право на спадкування за законом від
25.02.1977р.; копія свідоцтва про укладення
шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5; копія
свідоцтва про смерть ОСОБА_6 - померла
ІНФОРМАЦІЯ_1; копія свідоцтва про
народження позивачки.

Судом в ході судового розгляду справи
встановлено, що позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із вищевказаними
вимогами, зазначивши, що матері
відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на
підставі свідоцтва про право на
спадкування за законом від 25.02.1977р.
належав житловий будинок із надвірними
спорудами, розташований по АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, після її
смерті фактично спадщину прийняла
відповідачка. У 2001р. відповідачка
ОСОБА_2, як фактичний спадкоємець за
законом, не маючи на той час
відповідних правовстановлюючих
документів на нерухомість, продала
позивачу вищевказаний житловий
будинок, передавши у володіння та
користування фактично належну їй
нерухомість. Тоді ж позивач заселився
на житлоплощу вищевказаного
домоволодіння, з того часу мешкає там.
Отже, з 2001р. по теперішній час позивач
фактично, відкрито володіє житловим
будинком АДРЕСА_1, стежить за його
технічним станом, сплачує за утримання
комунальні послуги та ін. На момент
фактичного укладення угоди про
купівлю-продаж нерухомості сторони по
справі не могли оформити її у
письмовому вигляді та засвідчити
нотаріально, оскільки відповідачка
ОСОБА_2, як спадкоємець за законом, не
оформила правовстановлюючі документи
на житловий будинок .

У зв'язку із вищевикладеними
обставинами ОСОБА_1 вважає, що має право
на житловий будинок із надвірними
спорудами, оскільки з 2001р. володіє та
безперервно користується ним, слідкує
за його технічним станом, несе витрати
у зв'язку із його утриманням, зберігає у
себе всю документацію на
домоволодіння, як власник нерухомості,
отже з підстав ст. 344 ЦК України набув
право власності на житловий будинок.

Вивчивши матеріали справи та надані
документи, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивача
обґрунтовані і підлягають задоволенню,
оскільки його доводи знайшли своє
належне підтвердження в судовому
засіданні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено
цим Кодексом. Право власності на
нерухоме майно, що підлягає
державній реєстрації, виникає за
набувальною давністю з моменту
державної реєстрації. Особа, яка
заявляє про давність володіння, може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є.

Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери набувається за рішенням
суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем
чужого майна є особа, яка фактично
тримає його у себе. Фактичне володіння
майном вважається правомірним, якщо
інше не випливає із закону або не
встановлено рішенням суду.

В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ним чинності.
Акт цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи. Якщо
цивільні відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України, цей
Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004
року. Правила статті 344 ЦК України про
набувальну давність поширюються
також на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня
2001 року).

Як виходить з доводів позивача, у 2001р.
між ним та ОСОБА_2 фактично була
досягнута домовленість про
купівлю-продаж житлового будинку
АДРЕСА_1. Письмово та в нотаріальному
порядку сторони цю угоду не оформляли
за незалежними від позивача причинами.
Таким чином, з 2001р. по теперішній час
позивач безперервно, відкрито володіє
житловим будинком, сплачує всі належні
платежі, як власник нерухомості,
розпоряджається ним, проводить ремонти
та ін. За весь час володіння позивачем
будинком, відповідачка, як фактичний
власник і спадкоємець, не пред'являла
до позивача жодних вимог про
витребування нерухомості, не брала
участі у її утриманні та не несла
витрат по сплаті належних платежів. На
момент розгляду справи в суді ОСОБА_2
не заперечувала щодо фактів, вказаних
у позові, визнала позовні вимоги в
повному обсязі.

Таким чином, суд встановив, що
володіння позивачем житловим будинком
є добросовісним (тобто позивач вважав,
що він володіє нерухомістю з законних
підстав, оскільки була фактично
досягнута домовленість про
купівлю-продаж нерухомості),
правомірним, відкритим (позивач,
вважаючи себе власником, сплачував
комунальні платежі за утримання
будинку, розпоряджається житлом та ін.)
та безперервним. Таким чином, суд
вважає, що житловий будинок цілком з
законних підстав було передано у
володіння та користування ОСОБА_1,
внаслідок чого останній набув право
власності на нього за набувальною
давністю.

З урахуванням викладених позивачем та
досліджених у судовому засіданні
обставин, суд вважає можливим
задовольнити вимоги позивача щодо
визнання за ним права власності на
житловий будинок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 130, 174, 60, 212, 213
ЦПК України, ст. ст. 5, 15, 328, 344, 397 ЦК
України, -

В И Р І Ш
И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 за набувальною
давністю право власності на житловий
будинок із надвірними спорудами (окрім
самочинно побудованих), розташований
по АДРЕСА_1, що належав в порядку
спадкування ОСОБА_2 та рахується
зареєстрованим за ОСОБА_6, померлою
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Строк оскарження рішення в Апеляційний
суд Одеської області через Ренійський
районний суд Одеської області: 10 днів -
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
В.І. Дудник