АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4312/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 625/27/14-ц
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 18» серпня 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової
Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі: Кривошеіної
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «АвтоФінанс» на рішення
Коломацького районного суду
Харківської області від 14 травня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«АвтоФінанс» про визнання договору
фінансового лізингу недійсним та
застосування наслідків недійсності
правочину,-

в с т а н о
в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулися до суду з зазначеним та в
подальшому уточненим позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«АвтоФінанс». В обґрунтування свого
позову посилалися на те, що 20.12.2013 року
між ТОВ «Лізингова компанія
«АвтоФінанс» та ОСОБА_1 укладено
договори фінансового лізингу № 008960 та
№ 008962, відповідно до яких
лізингодавець взяв на себе
зобов'язання придбати предмет лізингу
у власність, а саме трактори МТЗ - 892 та
передати його у користування
лізингоодержувачу на строк та умовах
передбачених договором. ОСОБА_1 сплатив
відповідачу 35000,00 грн. комісії за
організацію та оформлення договорів.
Зазначили, що відповідач не має
відповідної ліцензії та договори
містять умови, що створюють істотний
дисбаланс прав та обов'язків на шкоду
споживачу. Вказали, що договори
оформлено без додержання передбаченої
законом форми, а саме договори
нотаріально не засвідчені та без
письмової згоди ОСОБА_2, тому вони є
недійсними. Просили визнати недійсним
договір фінансового лізингу № 008962 від
20.12.2013 року, який укладено між ТОВ
«Лізингова компанія «АвтоФінанс» та
ОСОБА_1, визнати недійсним договір
фінансового лізингу № 008960 від 20.12.2013
року, який укладено між ТОВ «Лізингова
компанія «АвтоФінанс» та ОСОБА_1,
стягнути з ТОВ «Лізингова компанія
«АвтоФінанс» на користь ОСОБА_1 35000,00
грн.

Рішенням Коломацького районного суду
Харківської області від 14 травня 2014
року позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
задоволено, визнано недійсним договір
фінансового лізингу № 008960 від 20.12.2013
року, який укладено між ТОВ «Лізингова
компанія «АвтоФінанс» та ОСОБА_1,
визнано недійсним договір фінансового
лізингу № 008962 від 20.12.2013 року, який
укладено між ТОВ «Лізингова компанія
«АвтоФінанс» та ОСОБА_1, стягнуто з ТОВ
«Лізингова компанія «АвтоФінанс» на
користь ОСОБА_1 35000,00 грн. та в дохід
держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ
«Лізингова компанія «АвтоФінанс»
подала апеляційну скаргу, в якій
просила рішення суду - скасувати,
ухвалити нове, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити. При цьому
посилалася на неповне з`ясування судом
обставин справи, що мають значення для
справи, на невідповідність висновків
суду обставинам справи, на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального права. Вважала, що суд не
надав належної оцінки доказам у справі,
не звернув уваги на те, що договір
фінансового лізингу не потребує
нотаріального посвідчення.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає за необхідне апеляційну
скаргу - задовольнити, рішення суду -
скасувати з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що договори
фінансового лізингу, укладені з
фізичною особою, підлягають
обов'язковому нотаріальному
посвідченню.

Проте, з таким висновком суду повністю
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених
дослідженими в судовому засіданні
доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущений строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Судом встановлено, що 20.12.2013 року між
ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс»
та ОСОБА_1 укладено два договори
фінансового лізингу: № 008960 та № 008962,
предметом яких є сільськогосподарська
техніка - трактори МТЗ - 892.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
фінансовий лізинг» від 16.12.1997 року із
змінами та доповненнями відносини, що
виникають у зв'язку з договором
фінансового лізингу регулюються
положеннями ЦК України про лізинг, найм
(оренду), купівлю - продаж, поставку з
урахуванням особливостей, що
встановлюються цим Законом.

Правовідносини, що виникають із
договору лізингу регулюються
параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому
відсутні положення щодо обов'язковості
нотаріального посвідчення такого
договору.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
фінансовий лізинг» від 16.12.1997 року із
змінами та доповненнями договір
лізингу має бути укладений в письмовій
формі. Істотними умовами договору
лізингу є: предмет лізингу; строк, на
який лізингоодержувачу надається
право користування предметом лізингу;
розмір лізингових платежів та інші
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Посилання позивачів та представника
ОСОБА_1 на те, що вказані договори
підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню, тому їх
позов необхідно задовольнити, судовою
колегією не приймаються з наступних
підстав.

Дійсно, частиною 2 статті 799 ЦК України
передбачено, що договір найму
транспортного засобу за участю
фізичної особи підлягає нотаріальному
посвідченню.

Проте, вказана стаття є складовою
параграфа 5 глави 58 ЦК України, який
регулює відносини, що виникають із
найму (оренди) транспортного засобу, а
тому є передчасним до правовідносин, що
виникають із договору лізингу,
застосована бути не може, оскільки,
незважаючи на схожість цих відносин,
законодавством вони розділені як такі,
що мають окреме регулювання. Крім того,
ці правовідносини регулюються
спеціальним законом - Законом України
«Про фінансовий лізинг», яким як вже
зазначалося вище не передбачено
обов'язкового нотаріального
посвідчення. Таким чином, нотаріальне
посвідчення укладеного між сторонами
договору фінансового лізингу в силу
положень вказаного Закону та параграфа
6 глави 58 ЦК України не є обов'язковим.
Такий висновок міститься і в судових
рішеннях Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28.05.2014 року та
04.06.2014 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Частиною 4 статті 203 ЦК України
передбачено, що правочин має вчинятися
у формі, встановленій законом.

Оскільки діючим законодавством не
передбачено обов'язкового
нотаріального посвідчення договорів
фінансового лізингу, судова колегія
вважає, що підстав для визнання
договорів фінансового лізингу
недійсними підстав не має.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції не врахував обставини справи
та вимоги закону і дійшов помилкового
висновку щодо визнання договорів
фінансового лізингу недійсними з
застосуванням наслідків недійсності
правочину, тому рішення суду підлягає
скасуванню за безпідставністю з
відмовою позивачам в задоволенні
позову.

При цьому судова колегія звертає увагу
на те, що суд першої інстанції
правильно зазначив, що позивачами не
надано доказів на підтвердження того,
що договір фінансового лізингу
укладено між сторонами із
застосуванням нечесної
підприємницької практики, не надано
доказів на підтвердження підстав для
визнання умов договору
несправедливими в силу вимог Закону
України «Про захист прав споживачів»
від 12.05.1991 року із змінами та
доповненнями, а також правильно вказав,
що при укладанні вказаних договорів, в
яких грошові кошти є не предметом
договору, а лише засобом платежу,
письмової згоди подружжя законом не
вимагається. Позивачі рішення суду
першої інстанції не оскаржували, тому
їх не згода з судовим рішенням, яка
викладена ними в запереченнях, не може
бути підставою для скасування судового
рішення, оскільки відповідно до ч. 1 ст.
303 ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.3.ч. 1 ст. 307, п.3 ч.1
ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш и л а
:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «АвтоФінанс» - задовольнити.

Рішення Коломацького районного суду
Харківської області від 14 травня 2014
року - скасувати і в задоволенні позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя

Судді