АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5913/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Кудрявцева Т. О. Доповідач -
Калиновський А.Б. Категорія 5
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І.,
Єлізаренко І.А.

При секретарі - Півненко С.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 27 лютого 2014 року
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя
особа - Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку "ЮГ"- 407 про
визнання квартири спільною частковою
власністю, визнання права власності,
визначення порядку володіння та
користування квартирою, усунення
перешкод в користуванні квартирою, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
27 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3
до ОСОБА_2, третя особа - ОСББ "ЮГ"- 407 про
визнання квартири спільною частковою
власністю, визнання права власності,
визначення порядку володіння та
користування квартирою, усунення
перешкод в користуванні квартирою
задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_1
спільною частковою власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_3 право особистої
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди в
користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_3 у квартиру
АДРЕСА_1.

Визначено порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 та виділено у
користування ОСОБА_3 житлову кімнату
№6, площею 11,9 кв.м., а житлову кімнату №7,
площею 16,3 кв.м., виділити в користування
ОСОБА_2; приміщення: №1 - коридор, площею
6,7 кв.м., №2 - кухня, площею 8,1 кв.м., №3 -
ванну кімнату, площею 2,6 кв.м., №4 -
туалетну кімнату, площею 1,1 кв.м., №5 -
кладову, площею 1,2 кв.м., залишивши в
загальному користуванні.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 понесені витрати по справі -
сплачений судовий збір у сумі 344 грн. 10
коп.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 69
Сімейного кодексу України, дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ч.3 ст. 358 ЦК України кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Судом встановлено, що 02.11.1991 року
між позивачем та відповідачем було
укладено шлюб.

02.03.1996 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
був укладений нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_2
купив квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 47,9 кв. м., право власності на яку
зареєстровано за останнім, що
підтверджується листом КП «ДМБТІ» від
13.12.2013 року.

04.07.2006 року шлюб між позивачем та
відповідачем було розірвано.

Відповідач перешкоджає у
користуванні квартирою позивачці, на
вхідних дверях спірної квартири
відповідачем замінені замки, ключів
від яких позивачка не має, що не
заперечувалося ним та свідком ОСОБА_5 в
судовому засіданні, а також
підтверджується Актом недопуска,
складеним ОСББ «Юг»-407 від 17.09.2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3, суд правильно виходив з того, що
спірна квартира, придбана в період
шлюбу сторін є їх спільним майном і
частки сторін в цьому нерухомому майні
є рівними та, крім того, позивачка
позбавлена можливості потрапити до
квартири, користуватися та
розпоряджатися нею як спільним майном
подружжя.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
про те, що судом помилково не
застосовано сплив строку позовної
давності та не відмовлено у
задоволенні позовних вимог не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки
відповідно до п.15 роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» початок
позовної давності для вимоги про поділ
спільного майна подружжя, шлюб якого
розірвано, обчислюється не з дати
прийняття постанови державного органу
РАЦС чи з дати набрання рішенням суду
законної сили, а від дня, коли один із
співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до
суду із вказаним позовом у
передбачений чинним законодавством
строк, а саме після того, як їй на
початку 2013 року стало відомо, що
відповідач порушив її право спільної
сумісної власності на майно подружжя, а
саме відчужив в 2010 році сумісно
придбаний автомобіль марки
«Фольксваген Гольф ІІ» 1986 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, та має намір
позбавити її права на користування та
розпорядження сумісним майном -
спірною квартирою.

Посилання відповідача на те, що
розділ майна подружжя відбувся ще в 2002
році, коли позивачка забрала свої та
сумісно придбані в шлюбі речі зі
спірної квартири та переселилася у
придбану нею за сумісні кошти квартиру
по АДРЕСА_2 є необґрунтованими,
оскільки судом встановлено, що ця
квартира - по АДРЕСА_2, була придбана
батьками позивачки за їх гроші і не є
майном подружжя, а речі, які забрала
позивачка, коли виїздила в 2003 році із
спірної квартири, є її особистим
майном.

Доводи відповідача про те, що
спірна квартира придбана за гроші його
батьків, а тому не підлягає розподілу є
безпідставними і не підтверджуються
матеріалами справи.

Відповідач не надав суду будь-яких
доказів на спростування вищевказаного
і, таким чином, відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК
України, розпорядився своїми правами
на власний розсуд.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх позовних вимог і
заперечень.

Таким чином, рішення суду відповідає
нормам матеріального та
процесуального права. Підстав для його
зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 27 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: