АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/7641/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 415/4011/13-ц
Категорія: право власності
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Котелевець А.В.,

Кіпенка І.С.,

при секретарі - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 26 вересня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті
особи: Інспекція державного
архітектурно - будівельного контролю у
Луганській області, Лисичанська міська
рада, про усунення перешкод у праві
користування власністю шляхом
знесення самовільно збудованої
прибудови,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_7
звернулись до суду з вказаним позовом,
в якому просили зобов»язати
відповідачів знести самовільно
збудовану прибудову до
багатоквартирного житлового будинку.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилалися на те, що вони є
співвласниками житлової квартири
АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 здійснила самочинне
будівництво, добудувавши до належної
їй квартири №2, що знаходиться на
першому поверсі цього будинку,
прибудову, яка була прибудована до
квартири позивачів, що обмежує їх у
можливості вільного доступу до балкону
своєї квартири та порушує їх право
користування нею. Власниками житлової
квартири №2, крім ОСОБА_4, є також ОСОБА_5
та ОСОБА_6

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 26 вересня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3 - відмовлено у повному обсязі.

З таким рішенням ОСОБА_2 не погодилась,
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати вказане рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції слід залишити без змін з
підстав, передбачених ст.. 308 ЦПК
України.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позивачі не надали суду
доказів того, що є перешкоди з боку
відповідачів у праві користування ними
спільної сумісної власності.

Такі висновки колегія суддів вважає
правильними.

За змістом ч. 1 ст. 317, 319 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до положень статей 186, 381 ЦК
України, розташовані на земельній
ділянці поряд із житловим будинком
господарсько-побутові будівлі й
споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо
є приналежністю головної речі
(будинку).

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що ОСОБА_2, ОСОБА_3 є співвласниками
житлової квартири АДРЕСА_1 м.
Лисичанську Луганської області, а
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є співвласниками
житлової квартири №2 за вищевказаною
адресою (а.с.8,53).

Житлова квартира №3 знаходиться на
другому поверсі двоповерхового
чотирьох квартирного житлового
будинку, а квартира №2 розташована на
першому поверсі під квартирою
позивачів. Квартири мають окремі входи
з двору (а.с.5-7, 64-66).

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 прибудували
одноповерхову прибудову, конструкція
даху якої була прикріплена до стіни
балкону квартири позивачів (а.с. 37-38); на
теперішній час прибудова перероблена і
не кріпиться до стіни балкону квартири
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 153-156).

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля споруда, інше
нерухоме майно вважається самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності.

Вимоги відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування про зобов'язання особи,
яка, маючи дозвіл на будівництво
нерухомого майна, допустила при цьому
істотне відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, чи істотне
порушення будівельних норм і правил,
провести відповідну перебудову можуть
бути заявлені як у разі, коли ці
відхилення були допущені при
будівництві нерухомості, так і
внаслідок перебудови під час її
експлуатації (частина сьома статті 376
ЦК).

Під істотним порушенням будівельних
норм і правил слід розуміти, зокрема,
недодержання архітектурних,
санітарних, екологічних, протипожежних
та інших вимог і правил, а також зміну
окремих конструктивних елементів
житлового будинку, будівлі, споруди, що
впливає на їх міцність і безпечність.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», знесення нерухомості,
збудованої з істотним відхиленням від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотним порушенням будівельних норм і
правил (у тому числі за відсутності
проекту), можливе лише за умови, що
неможлива перебудова нерухомості
відповідно до проекту або відповідно
до норм і правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, або
якщо особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від такої
перебудови. В інших випадках суд за
позовом відповідного державного
органу чи органу місцевого
самоврядування може на підставі
частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати
забудовника здійснити перебудову
житлового будинку, будівлі, споруди або
іншого об'єкта нерухомості, який
побудовано чи будується з істотними
відхиленнями від проекту або з
істотним порушенням основних
будівельних норм і правил, у тому разі,
коли таке будівництво суперечить
суспільним інтересам, порушує права
інших осіб, коли порушення будівельних
норм і правил є істотним, а також є
технічна можливість виконати
перебудову.

Матеріали справи свідчать, що вказана
прибудова до квартири АДРЕСА_2
здійснена відповідно до проекту
перепланування житлової квартири
АДРЕСА_1 у м. Лисичанську Луганської
області. Крім того, висновком з
технічного обстеження об'єкта
перепланування вищевказаної квартири
встановлено, що добудова до квартири №2
прибудови «а4» не вплинула на міцність,
стійкість і надійність конструктивних
елементів будинку АДРЕСА_1 м.
Лисичанську Луганської області та не
перешкоджає обслуговуванню іншої
частини будівлі та здійсненню
зовнішнього ремонту будівлі іншими
співвласниками будинку (а.с. 56-62, 65).

Виходячи із змісту ч. 7 ст. 376 ЦК України,
суд повинен установити: чи порушує
самочинна будова права інших осіб, а
якщо порушує, то яких саме осіб; чи
відповідає вона державним нормам та
будівельним правилам, які давали б
підстави для прийняття її в
експлуатацію в порядку, установленому
законодавством, чи можливо провести
перебудову самочинної будови для
приведення її у відповідність до
державних норм та будівельних правил,
чи згодні особи, які здійснили
самочинне будівництво провести його
перебудову.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позивач повинен довести істотне
відхилення від проекту або істотне
порушення відповідачем основних
будівельних норм і правил за допомогою
належних і допустимих доказів (ст. ст.
57-59 ЦПК України).

Матеріали справи не свідчать, що спірна
самочинна прибудова порушує права та
інтереси інших співвласників
домоволодіння.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності,
згідно з яким кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, а суд розглядає справу
в межах заявлених вимог і вирішує
справу на підставі наданих доказів.

Будь-яких об'єктивних доказів того, що
внаслідок здійснення самочинної
прибудови порушено права позивачів на
користування чи розпорядження своїм
майном - квартирою АДРЕСА_1 м.
Лисичанську Луганської області суду не
надано.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи та
вимогами чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, постановлено
з дотриманням вимог матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307,
ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 26 вересня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: