Провадження № 2/127/4062/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02.09.2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Сичук М. М.,

при секретарі Гороховій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання частково недійсним свідоцтва
про спадщину за законом на земельну
ділянку та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_2 про визнання
частково недійсним свідоцтва про
спадщину за законом на земельну
ділянку та визнання права власності.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін
ОСОБА_3, якій на день смерті належала 23/50
частки житлового будинку з відповідною
часткою господарських будівель і
споруд НОМЕР_1 та 0,0230 га земельної
ділянки по АДРЕСА_1.

На випадок своєї смерті спадкодавець
розпорядилась всією часткою жилого
будинку, залишивши заповіт на ім'я
позивача від 23.07.1992 року.

10.10.2007 року ОСОБА_3 уклала договір
дарування з відповідачем ОСОБА_2 на 27/50
частки будинку.

Відповідно до договору дарування від
8.12.2011 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 0,0230
га землі, що розташована в АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_3 відповідач
отримала свідоцтво про право на
спадщину на 1/4 частку будинку за
законом (обов'язкова доля) відповідно
до свідоцтва про право на спадщину за
законом від 14.12. 2012 року.

Позивач успадкував відповідно до
заповіту матері 3/4 належної частки
будинку.

Оскільки земельна ділянка площею 0,0230
га, що належала покійній ввійшла до
складу спадкового майна, сторони
отримали свідоцтво про право на
спадщину за законом на 1/2 частку
земельної ділянки кожний.

Позивач вважає такий поділ земельної
ділянки незаконним, та наполягає на
виділенні земельної ділянки
пропорційно до їхніх часток у праві
власності на житловий будинок, пояснює,
що для обслуговування його частки
будинку ? частки земельної ділянки буде
достатня для підходу і обслуговування.
Тому змушений звернутись із
вищезазначеним позовом до суду.

Позивач та його представник в судовому
засіданні просили суд постановити
рішення, яким визнати частково
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом від 14.12.2012 року на
ім»я ОСОБА_2, зменшити право власності
на земельну ділянку, що розташована в
АДРЕСА_1, з ? частки до ? частки та
визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частку даної земельної ділянки.

Відповідач та її представник в
судовому засіданні позов не визнали та
заперечили проти його задоволення,
пояснили, що нотаріус визначив частки
земельної ділянки у відповідності до
вимог Закону.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд встановив наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61
цього Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі не
підлягають доказуванню; обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№747665 ОСОБА_3 належала на праві
власності земельна ділянка площею 0,0230
га розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Відповідно до свідоцтва №1556 про право
приватної власності на будівлі від
24.09.2003 року ОСОБА_3 належало 100 відсотків
домоволодіння, яке розташоване в
АДРЕСА_1 (а.с. 64).

Згідно заповіту від 23.07.1992 року ОСОБА_3
заповіла належну ій половину жилого
будинку з відповідною часткою
господарських будівель, що знаходиться
в АДРЕСА_1 своєму синові ОСОБА_1 (а.с. 56).

Відповідно до Договору дарування від
20.10.2007 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 27/50
часток житлового будинку з відповідною
часткою господарських будівель і
споруд, розташованого в АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Відповідно до договору дарування
земельної ділянки від 08.12.2011 року
ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 земельну
ділянку площею 0,0230 гектарів, у межах
згідно з планом, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за заповітом від 17.12.2012 року ОСОБА_1
успадкував після смерті ОСОБА_3 ?
спадкової частки будинку
розташованого по АДРЕСА_1 (а.с. 7).

У витязі з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності від 03.09.2013 року
зазначено, що ОСОБА_1 належить на праві
приватної власності 69/200 часток
житлового будинку з прибудовами,
господарськими будівлями та спорудами,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 14.12.2012 року
ОСОБА_2 успадкувала після смерті ОСОБА_3
? частку спадкової частки будинку
розташованого по АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 17.12.2012 року ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 успадкували по ? частці
земельної ділянки, загальною площею
0,0230 гектарів в межах з планом, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

У витязі з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності від 31.08.2013 року
зазначено, що ОСОБА_1 на праві приватної
власності належить ? частина земельної
ділянки розташованої в АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 22.05.2014 року
виділено в натурі у власність ОСОБА_2 її
частку у праві спільної часткової
власності на земельну ділянку площею
0,0230 га по АДРЕСА_1 згідно варіанту №3
розподілу земельної ділянки висновку
судової будівельно-технічної
експертизи №44 від 17.02.2014 року,
проведеної ТОВ «Подільський центр
судових експертиз», а саме: земельні
ділянки площею 100 кв.м., зазначені
зонами 5,3,4,6 - рожевого кольору та
виділено в натурі у власність ОСОБА_1
його частку у праві спільної часткової
власності на земельну ділянку площею
0,0230 га по АДРЕСА_1 згідно варіанту №3
розподілу земельної ділянки висновку
судової будівельно-технічної
експертизи №44 від 17.02.2014 року,
проведеної ТОВ «Подільський центр
судових експертиз», а саме: земельні
ділянки загальною площею 130 кв.м.,
зазначені зонами 1, 2 зеленого кольору,
враховуючи можливість виходу на
АДРЕСА_1 через прохід загального
користування. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 компенсацію за
відхилення від ідеальної частки
житлового будинку в розмірі 335,00
гривень та земельній ділянці - 5895,00 грн.
(а.с. 41-43).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької
області від 26.06.2014 року рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 22.05.2014 року залишено без
змін (а.с. 91-93).

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільною
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвеціїї про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять всі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1225 ЦК право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців за
загальними правилами спадкування (зі
збереженням її цільового призначення)
при підтвердженні цього права
спадкодавця державним актом на право
власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом. У
порядку спадкування можуть
передаватися також право користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), право користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), право користування чужим
майном (сервітут).

Правило статті 1225 ЦК про те, що при
переході до спадкоємців права
власності на житловий будинок, інші
будівлі та споруди до них переходить
право власності або право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, і у розмірі, який необхідний
для їх обслуговування, якщо інший її
розмір не визначений заповітом,
необхідно розуміти так, що така ділянка
переходить у власність або
користування спадкоємців, якщо її було
надано в установленому порядку, в
межах, визначених при наданні, за умови,
що спадкодавець не складав заповіту
щодо розпорядження земельною ділянкою,
належною йому на праві власності.

Спадкодавець може передавати за
заповітом частину належної йому
земельної ділянки, тоді інша частина
цієї ділянки спадкується за законом. У
разі, коли спадкодавець заповів всю
земельну ділянку або її частину іншим
особам, які не успадковували нерухоме
майно, то спадкоємці мають право на
земельну ділянку, на якій розміщено
нерухоме майно та на частину ділянки,
яка є необхідною для його
обслуговування, незалежно від змісту
заповіту.

За такими правилами здійснюється й
перехід права на землю при спадкуванні
права на частину нерухомого майна, а
якщо був установлений порядок
користування ним - то з урахуванням
цього порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України
частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними.

Книгою 6 ЦК України, а також
спеціальним законодавством, зокрема
Законом України «Про нотаріат»,
підзаконними нормативними актами,
визначено нотаріальний порядок
оформлення права на спадщину, що
відповідає встановленій
законодавством сукупності функцій,
притаманній юрисдикційній діяльності
судів та нотаріусів.

Відповідно до Листа Верховного Суду
України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08
(пункт 11) при розгляді справ про
визнання права власності на спадкове
майно необхідно враховувати, що за
наявності правовстановлюючих
документів на нього, документального
підтвердження місця, часу відкриття
спадщини, підстав закликання до
спадкування та за відсутності спору
між спадкоємцями свідоцтво про право
на спадщину на підставі статей 1296, 1297
Цивільного кодексу України, ст. 34
Закону України від 2 вересня 1993 р. №
3425-ХІІ «Про нотаріат» видається
нотаріусом.

Згідно роз'яснення п. 10 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у
справах про спадкування» відповідно
до ст. 1225 ЦК право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців за загальними правилами
спадкування (зі збереженням її
цільового призначення) при
підтвердженні цього права спадкодавця
державним актом на право власності на
землю або іншим правовстановлюючим
документом. Відповідно до ст. 1245
Цивільного кодексу України частина
спадщини, що не охоплена заповітом,
спадкується спадкоємцями за законом
на загальних підставах. До числа цих
спадкоємців входять також спадкоємці
за законом, яким інша частина спадщини
була передана за заповітом.

Відповідно до ст. 1278 ч. 1 ЦК України
частки кожного спадкоємця у спадщині є
рівними, якщо спадкодавець у заповіті
сам не розподілив спадщину між ними.

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку про
правомірність дій нотаріуса при поділі
земельної ділянки між сторонами, а тому
зазначений позов задоволенню не
підлягає. При цьому суд керується тими
міркуваннями, що відповідно до
заповіту від 23 липня 1992 року позивачу
було заповідано частину жилого
будинку, в подальшому у ОСОБА_3 виникло
право власності на земельну ділянку,
яка не була предметом заповіту та
підлягає спадкуванню в загальному
порядку, тобто по 1/2 кожному спадкоємцю.
З викладених вище мотивів суд вважає,
що не підлягає застосуванню ч. 4 ст. 120 ЗК
України, яка передбачає пропорційний
перехід права власності на земелю.

В звязку з відмовою в задоволенні
позову понесені позивачем витрати слід
залишити за ним. Не підлягають
відшкоудванню понесені відповідачем
витрати на правову допомогу (а.с. 94, 94),
оскільки в справі брав участь
представник відповідача ОСОБА_5, а не
ОСОБА_6

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України,
ст. ст. 328, 1220, 1221, 1225, 1268, 1269, 1278 ЦК
України, Постановою Пленуму Верховного
суду України від 30 травня 2008 року №7
«Про судову практику у справах про
спадкування», суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання частково недійсним
свідоцтва про спадщину за законом на
земельну ділянку та визнання права
власності відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя