АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/8356/2014
Головуючий в суді 1 інстанції
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Євпаторійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 03
жовтня 2013 року по справі за позовом
Прокурора міста Євпаторії Автономної
Республіки Крим в інтересах держави до
Євпаторійської міської ради, ОСОБА_3
про визнання недійсним рішення та
державного акту,

встановила:

Рішенням Євпаторійського міського
суду Автономної Республіки Крим від 03
жовтня 2013 року задоволено позов
Прокурора міста Євпаторії Автономної
Республіки Крим в інтересах держави до
Євпаторійської міської ради, ОСОБА_3
про визнання недійсним рішення та
державного акту.

Визнано недійсним рішення
Євпаторійської міської ради АР Крим
від 14.12.2006 року №5-9/37 «Про передачу у
власність ОСОБА_3 земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд».

Визнано недійсним виданий ОСОБА_3
державний акт на право власності на
земельну ділянку, площею 0,0732 га,
розташовану за адресою АДРЕСА_1, серії
ЯД № 578030, Євпаторійським міським
управлінням земельних ресурсів 23.01.2007
року та зареєстрований в Книзі
реєстрації записів державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 4856.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позову, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Вказував, що на підставі договору
дарування від 28 вересня 2006 року він
став власником будинку АДРЕСА_1. В
договорі зазначено, що будинок та
господарські споруди розташовані на
неприватизованій земельній ділянці
площею 732 кв.м, який перебуває у
власності Територіальної громади м.
Євпаторія.

Посилався на те, що земельна ділянка
передана йому у власність не для
будівництва, а під наявний об'єкт
нерухомості, належний йому на праві
власності відповідно до договору
дарування, а тому рішення
Євпаторійської міської ради АР Крим
від 14.12.2006 року є законним та
обґрунтованим.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 17 грудня 2013 року,
рішення Євпаторійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 03
жовтня 2013 року було скасоване та
ухвалено нове, яким у задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 квітня 2014 року
рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 17 грудня 2013 року
скасовано, а справу направлено на новий
апеляційний розгляд.

30 травня 2014 року дана справа надійшла
на апеляційний розгляд до Апеляційного
суду м. Києва на підставі ст. 12 Закону
України від 15.04.2014 року «Про
забезпечення прав і свобод громадян та
правовий режим на тимчасово окупованій
території України».

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
прокурор м. Євпаторії посилався на те,
що у червні 2013 року під час проведення
відповідної перевірки стало відомо про
порушення інтересів держави, оскільки
рішенням Євпаторійської міської ради
АР Крим від 14.12.2006 року № 5-9/37 ОСОБА_3 у
власність передано земельну ділянку за
адресою : АДРЕСА_1 для будівництва і
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд. На підставі
вказаного рішення ОСОБА_3 23.01.2007 року
було видано державний акт.

Згідно з висновком технічної
документації щодо передачі у власність
земельної ділянки, виданим 16.11.2006 року
Євпаторійським міським управлінням
земельних ресурсів за №723/06, уся
земельна ділянка площею 0,0732 га входить
у першу зону санітарної охорони
курорту. Режим використання земельної
ділянки визначено відповідно до вимог
першої зони санітарної охорони
курорту. Перша зона ( зона суворого
режиму), згідно ст. 31 Закону України
«Про курорти» охоплює місця виходу на
поверхню мінеральних вод, території на
яких розташовані родовища лікувальних
грязей, пляжі, а також прибережну смугу
моря і прилеглу до пляжів територію
шириною не менш як 100 метрів.

Відповідно до ст. 88 Водного кодексу
України уздовж морів та навколо
морських заток і лиманів виділяється
прибережна захисна смуга шириною не
менше двох кілометрів від урізу води.

Статтею 83 ЗК України визначено, що
землі водного фонду, до яких належать і
прибережні захисні смуги, не можуть
передаватися у приватну власність.

Враховуючи, що законом встановлена
пряма заборона щодо виділення
земельних ділянок у прибережних
захисних смугах у власність та під
забудову житловими будинками,
господарськими спорудами та будівлями,
прокурор зазначав, що Євпаторійською
міською радою зазначене рішення
прийнято з порушенням норм земельного
та водного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач є власником житлового
будинку АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування від 28.09.2006 року, укладеного з
дарувальником ОСОБА_4, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_5 та
зареєстрованого у реєстрі за № 3497.
Право власності за відповідачем
зареєстровано Кримським
республіканським підприємством «Бюро
реєстрації та технічної
інвентаризації м. Євпаторії» 03.10.2006
року.

Рішенням Євпаторійської міської ради
від 14.12.2006 року № 5-9/37 відповідачу
ОСОБА_3 у власність передано земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_1, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд .

На підставі даного рішення відповідачу
23.01.2007 року видано державний акт серії
ЯД №57830 на право власності на земельну
ділянку площею 0,0732 га за зазначеною
адресою з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд.

Згідно з висновком із технічної
документації щодо передачі у власність
земельної ділянки відповідачу для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд, виданого 16.11.2006 року
Євпаторійським міським управлінням
земельних ресурсів за №723/06, уся
земельна ділянка площею 0,0732 га входить
у першу зону санітарної охорони
курорту. Режим використання земельної
ділянки визначено відповідно з
вимогами першої зони санітарної
охорони.

Відповідно до висновку
Державної Азово-Чорноморської
екологічної інспекції від 27.06.2013 року
№14/2170, при обстеженні спірної ділянки
встановлено, що земельна ділянка
площею 0,0732 га, яка перебуває у
власності відповідача , знаходиться на
відстані 25-27 метрів від урізу води
Чорного моря.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
на час прийняття рішення від 14.12.2006 року
№5-9/37 про передачу у власність ОСОБА_3
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, Євпаторійська
міська рада мала керуватися
встановленими нормативно - правовими
актами щодо розмірів прибережних
захисних смуг, а саме 2-х кілометровою
зоною від урізу води Чорного моря.

Таким чином, встановивши, що рішення
Євпаторійської міської ради від 14.12.2006
року №5-9/37 суперечить діючому
законодавству, суд першої інстанції
дійшов висновку, що таке рішення слід
визнати недійсним. Відповідно до цього
виданий державний акт на право
власності на земельну ділянку ЯД за
№578030, виданий Євпаторійським міським
управлінням земельних ресурсів 23.01.2007
року також підлягає визнанню
недійсним.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
доказів, колегія суддів вважає, що
зазначені висновки є законними і
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи та положенням
матеріального закону. Норми
матеріального права відповідно до
спірних правовідносин застосовані
правильно.

Доводи апеляційної скарги відповідача
є аналогічними доводам, викладеним в
обґрунтування заперечення на позовну
заяву, вони були предметом розгляду
суду першої інстанції, отримали
належну правову оцінку та правильно
були відхилені судом.

Статтею 88 Водного кодексу України
визначено, що з метою охорони
поверхневих водних об'єктів від
забруднення і засмічення та збереження
їх водності вздовж річок , морів і
навколо озер, водосховищ та інших
водойм в межах водоохоронних зон
виділяються земельній ділянки під
прибережні захисні смуги. Уздовж морів
та навколо морських заток і лиманів
виділяється прибережна захисна смуга
шириною не менше двох кілометрів від
урізу води.

Згідно зі ст.89 Водного кодексу
України, прибережні захисні смуги є
природоохоронною територією з режимом
обмеженої господарської діяльності.

Статтею 90 Водного кодексу
встановлено, що прибережна захисна
смуга уздовж морів, морських заток і
лиманів входить у зону санітарної
охорони моря.

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу
України, землі водного фонду, до яких
належать і прибережні захисні смуги, не
можуть передаватися у приватну
власність.

Судом першої інстанції правильно не
прийняті до уваги доводи відповідача
про те, що земельна ділянка була
передана йому не під будівництво, а під
вже наявний об'єкт нерухомості, що
належить відповідачу на праві
власності відповідно до договору
дарування від 28.09.2006 року, оскільки
зазначена обставина не має правового
значення.

Частиною 1 ст. 120 ЗК України в редакції,
чинній на час набуття відповідачем
права власності на жилий будинок та на
час ухвалення оспорюваного рішення
Євпаторійською міською радою, було
встановлено, що при переході права
власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її
частину може переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди.

Доводи апелянта з посиланням на ст. 377
ЦК України про те, що до нього як нового
власника житлового будинку земельна
ділянка перейшла на праві власності у
розмірах встановлених договором, - є
безпідставними та необґрунтованими,
оскільки спростовуються змістом
самого договору дарування.

В пункті 2 договору дарування від 28.09.2006
року зазначено, що земельна ділянка, на
якій розташований даний житловий
будинок по АДРЕСА_1 знаходиться у
власності Територіальної громади
міста Євпаторії, рішення про передачу
земельної ділянки у власність або в
оренду не приймалось, державний акт на
право власності або користування не
видавався.

Посилання апелянта на ті обставини, що
межі прибережної захисної смуги не
встановлювались в натурі та що проект
землеустрою прибережної захисної
смуги - відсутній - колегія суддів також
не приймає до уваги, оскільки
використання земельної ділянки,
розташованої у межах двокілометрової
захисної смуги для ведення будівництва
та обслуговування житлового будинку
суперечить вимогам Водного кодексу
України та нормативно-правовим актам,
чинним у цій галузі.

Так, наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України №434 від 05.11.2004 року
затверджений «Порядок погодження
природоохоронними органами матеріалів
щодо вилучення (викупу), надання
земельних ділянок» , який визначає
механізм погодження природоохоронними
органами вибору земельних ділянок для
розміщення об'єктів, місць
розташування об'єктів та проектів
відведення земельних ділянок, щодо
усіх категорій земель незалежно від
форм власності чи користування.

Пунктом 2.9 зазначеного порядку
встановлено , що у разі відсутності
належної землевпорядної документації
та встановлених у натурі (на
місцевості) меж щодо водоохоронних зон
та прибережних захисних смуг водних
об'єктів, природоохоронний орган
забезпечує їх збереження шляхом
урахування при розгляді матеріалів
щодо вилучення (викупу) , надання цих
земельних ділянок нормативних
розмірів прибережних захисних смуг,
встановлених ст. 88 Водного Кодексу
України, та орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 08.05.1996 року №486 «
Про затвердження Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них», з урахуванням
конкретної ситуації.

Відповідно до п.11 Постанови Кабінету
Міністрів України від 08.05.1996 року №486
«Про затвердження Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них» водоохоронна зона
морів, морських заток і лиманів, як
правило, збігається з прибережною
захисною смугою і визначається шириною
не менш як 2 кілометри від урізу води.

Отже, не зважаючи на відсутність
відповідної землевпорядної
документації щодо встановлення меж
прибережної захисної смуги,
матеріалами справи підтверджено
підстави для віднесення спірної
земельної ділянки до такої, що
розташована у межах прибережної
захисної смуги, виходячи з нормативних
розмірів прибережних захисних смуг,
встановлених ст. 88 Водного кодексу
України.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов законного і обґрунтованого
висновку про неправомірність
прийнятого Євпаторійською міською
радою рішення від 14.12.2006 року про
передачу ОСОБА_3 у власність земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 126 ЗК України ( в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами.

Оскільки державний акт на право
приватної власності на землю видається
на підставі рішення органу місцевого
самоврядування або органу виконавчої
влади, тому вирішення питання про
правомірність видачі державного акта
безпосередньо залежить від законності
рішення, на підставі якого такий акт
виданий ( правова позиція Верховного
Суду України, викладена у постанові №
6-93цс 13 від 23.10.2013 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає обґрунтованим висновок суду
першої інстанції про визнання
недійсним виданого ОСОБА_3 державного
акту на право власності на спірну
земельну ділянку.

Крім того, ухвалюючи оскаржуване
рішення, суд першої інстанції
правильно зазначив про відсутність
підстав вважати, що прокурор звернувся
до суду з пропуском позовної давності,
оскільки про порушення інтересів
держави прокурору стало відомо з
відповіді Міськрайонного управління
Держземагентства у м. Євпаторії, Саках
і Сакському районі АР Крим від 03.06.2013
року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що ним допущено
порушення матеріального та
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення спору.

Враховуючи викладене,
апеляційний суд приходить до висновку
про те, що судом першої інстанції дана
належна оцінка доводам сторін у
сукупності з наданими сторонами
доказами, висновки суду відповідають
обставинам справи, доводи, викладені у
апеляційній скарзі, не спростовують їх,
тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Євпаторійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 03
жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Судді: