Провадження № 2/641/32/2014
Справа № 2020/6647/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року
м. Харків

Комінтернівський районний суд м.
Харкова в складі:

головуючого судді -
Онупко М.Ю.,

за участю секретаря - Вовк
К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю "ОТП
Факторинг Україна" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ОТП
Факторинг Україна", треті особи: ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання пункту
кредитного договору несправедливим та
недійсним, та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТП Факторинг
Україна", ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про
визнання договору поруки недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» звернулось до суду з позовом
до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ CNL-700/570/2007 від 06 квітня 2007 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог,
позивач зазначив, що 06 квітня 2007 року
між Закритим акціонерним товариством
«ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»),
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі
- ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір №
CNL-700/570/2007 відповідно до якого
відповідач отримав кредит у розмірі 120
000 доларів США строком до 06 квітня 2017
року на споживчі цілі. Банк своє
зобов'язання перед позичальником
виконав, та надав йому кредит.

05.01.2009 року до вищезазначеного
кредитного договору між сторонами
було укладено додатковий договір № 1,
06.07.2009 року - додатковий договір № 2 та
11.01.2010 року - додатковий договір № 3.

12 листопада 2010 року між АТ «ОТП Банк»
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг
Україна») було укладено договір
купівлі-продажу кредитного портфелю,
відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» у
відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082,
1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» прийняло право
вимоги за кредитним договором №
CNL-700/570/2007 від 06.04.2007 року.

06.04.2007 року з метою забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2
було укладено договір поруки № SP-CNL
700/570/2007, та договір поруки № SP-CNL
700/570/2007-1 з ОСОБА_3, відповідно до яких
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов'язалися
відповідати перед банком за повне та
своєчасне виконання відповідачем
ОСОБА_1 боргових зобов'язань перед
кредитором за кредитним договором в
повному обсязі таких зобов'язань.

В порушення умов, укладеного між банком
та відповідачем ОСОБА_1 кредитного
договору, останній не виконував свої
зобов'язання з повернення боргу в строк
та на умовах встановлених сторонами в
кредитному договорі у зв'язку з чим
позивач вимушений звернутися до суду.

15.01.2013 року відповідач ОСОБА_3
звернувся до суду з зустрічним позовом
до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1,
третя особа ОСОБА_2 про визнання
договору поруки недійсним в якому
просив визнати недійсним договір
поруки між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 від
06.04.2007 року на забезпечення кредитного
договору укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ
«ОТП Банк». В обґрунтування своїх
вимог посилався на положення ч. 2 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», про те, що йому як
споживачу не було надано інформацію
передбачену Законом, та як наслідок
порушено його права та інтереси, та
право на свідомий і обґрунтований
вибір. Окрім того, договір поруки має
бути укладений у письмовій формі, однак
ОСОБА_3 жодного договору не підписував,
у зв'язку з чим вважає даний договір
недійсним.

12 лютого 2013 року відповідач ОСОБА_1
звернувся до суду з зустрічним позовом
до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті
особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просив
визнати п. 4.1.1 частини №2 кредитного
договору № CNL-700/570/2007 від 06.04.2007 року
укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1
несправедливим та недійсним. В
обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
зазначив, що 06.04.2007 року між ЗАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № CNL-700/570/2007
відповідно до якого йому було надано
грошові кошти строком до 06 квітня 2017
року з процентною ставкою 13,99 % річних
на споживчі цілі. Згодом відсоткова
ставка змінювалась з 13,99 % річних на 15,13
%, 6,5%, 15,52 % річних, на підтвердження чого
в матеріалах справи маються надані ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» додаткові
договори до кредитного договору та
розрахунок заборгованості.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1
посилаючись на положення Закону
України «Про захист прав споживачів»
зазначив, що п. 4.1.1. договору про
встановлення вимоги щодо сплати
споживачем непропорційно великої суми
компенсації у разі невиконання ним
зобов'язань за договором, є
несправедливим. Таким чином, умови
кредитного договору та договору поруки
стосовно пені в розмірі 1% в день є
такими, що не відповідають вимогам
справедливості. Адже, розмір пені 1% в
день, що становить 365 % річних, значно
перевищує відсоткову ставку. Просив
задовольнити вимоги зустрічної
позовної заяви.

В судовому засіданні представник
позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
Дідоха І.З. позовні вимоги підтримала
частково та просила їх задовольнити,
посилаюсь на викладені у позовній
заяві обставини. Та пояснила, що при
складенні розрахунку заборгованості
представниками позивача було допущено
арифметичну помилку в частині
нарахування відсотків за період з
08.02.2010 по 20.10.2010 року, у зв'язку з чим
сума відсотків розрахованих до
сплати відповідачем з урахуванням
заборгованості має скласти на 11 501,72
долари США менше, ніж наведено в
розрахунку.

Проти задоволення зустрічного позову
ОСОБА_1 заперечувала, посилаючись на
те, що при укладенні кредитного
договору всі істотні умови договору
були йому роз'ясненні, та зазначила, що
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є
належним відповідачем по даній справі,
оскільки жодних договорів із ОСОБА_1
укладала і його права не порушувало, та
посилалася на пропуск ОСОБА_1 строку
позовної давності звернення до суду.
Просила відмовити у задоволенні
позову у повному обсязі.

Також заперечувала проти задоволення
позову ОСОБА_3, посилаючись та те, що ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» є неналежним
відповідачем по даній справі, оскільки
договорів з ним не укладало та права
його не порушувало, та зазначила, що
норми Закону України «Про захист прав
споживачів» не розповсюджуються на
правовідносини, що виникли між Банком
та ОСОБА_3 при укладанні договору
поруки, крім того ОСОБА_3 було
пропущено строк позовної давності
звернення до суду, що підставою для
відмови в задоволенні позову.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1
не з'явився, про час та дату розгляду
справи був повідомлений належним
чином, про причини своєї неявки суду
не повідомив.

Представники відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до судового
засідання не з'явилися, про час та
місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, про
причини своєї неявки суду не
повідомили.

Представники відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судовому засіданні
позовні вимоги позивача визнали
частково - в частині нарахування
основного боргу, проти задоволення
позовних вимог в частині стягнення
відсотків та пені заперечували.
Просили застосувати до позовних
вимог щодо стягнення пені позовну
давність, або зменшити їх розмір у
відповідності до ст. 551 ЦК України.
Вимоги зустрічної позовної заяви
свого довірителя підтримали в повному
обсязі та просили її задовольнити,
посилаючись на обставини, викладені в
зустрічній позовній заяві. Позовні
вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3
підтримали та просили їх
задовольнити.

У судове засіданні відповідач ОСОБА_2
та її представник ОСОБА_9 не з'явилися,
про час та дату розгляду справи були
повідомлені належним чином. Надали до
суду заперечення на позовну заяву в
якій проти задоволення позову ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» заперечували, в
зв'язку з їх необгрунтованістю. В
обґрунтування своїх заперечень
посилалася на те, що договір поруки
укладений між нею та ЗАТ «ОТП Банк» є
припиненим у відповідності до ст. 559
ЦК України, у зв'язку з тим, що в період
дії договору розмір відсотків та
обсяг її відповідальності за договором
постійно змінювався та посилалися на
не пред'явлення позивачем до неї, як
до поручителя, вимоги про виконання
зобов'язання у встановлений законом
строк. Також подала до суду заяву про
застосування строків позовної
давності до позовних вимог та заяву
про зменшення розміру пені у
відповідності до ст. 551 ЦК України.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3
не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неявки
суду не повідомив. Надав до суду
письмові заперечення в яких зазначив,
що він оспорює факт підписання ним
поруки та збільшення відсоткової
ставки,та посилався на ненадання
позивачем до суду доказів на
підтвердження розміру заборгованості
боржника, а саме - первинної
бухгалтерської документації, та
зазначив про пропуск позивачем
позовної давності. Просив відмовити
позивачу у задоволенні позовних
вимог та задовольнити його зустрічну
позовну заяву.

Зважаючи на те, що відповідачі та їх
представники, яким достеменно відомо
про те, що в провадженні
Комінтернівського районного суду
знаходиться вищезазначена цивільна
справа, на виклики до суду не
з'являються і не повідомляють суд про
причини неявки, суд вважає можливим
розглянути справу за їх
відсутності.

Дослідивши матеріали справи, докази в
їх сукупності, суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню частково, а зустрічні
позовні заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_1
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 06 квітня 2007 року
між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником
якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір № CNL-700/570/2007
відповідно до якого відповідач отримав
кредит у розмірі 120 000 доларів США зі
сплатою 13,99 % річних, строком до 06 квітня
2017 року на споживчі цілі (т. 1 а.с. 4-7).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору
ОСОБА_1 зобов'язався належним чином
використати, своєчасно погашати суму
кредиту та сплачувати відсотки за
користування кредитом в порядку та у
строки, що визначені кредитним
договором.

Пунктом 1.9.1 кредитного договору
встановлено, що банк має право вимагати
дострокове виконання боргових
зобов'язань в цілому або у визначеній
банком частині у випадку невиконання
чи неналежного виконання
позичальником чи/та майновим
поручителем боргових зобов'язань за
цим договором.

Пунктом 4.1.1 частини №2 кредитного
договору встановлено, що за порушення
прийнятих на себе зобов'язань стосовно
повернення кредитних коштів, сплати
процентів за користування кредитними
коштами у визначені цим договором
строки, позичальник зобов'язаний
сплатити банку пеню в розмірі 1% від
суми несвоєчасно виконаних боргових
зобов'язань за кожний день прострочки.
Зазначена пеня сплачується додатково
до прострочених сум.

Відповідно до п. 1.1.2 кредитного
договору, за прострочення виконання
боргових зобов'язань понад 15
календарних днів позичальник, крім
пені передбаченої п. 4.1.1 договору,
додатково сплачує на користь банку
штраф у розмірі 0,01 % від суми
прострочених боргових зобов'язань, але
не менше 25 грн.

Згідно до п. 4.1.3 кредитного договору, за
прострочення виконання боргових
зобов'язань понад 30 календарних днів
позичальник, крім пені та штрафу
передбачених п.п. 4.1.1, 4.1.2 договору,
додатково сплачує на користь банку
штраф у розмірі 0,02 % від суми
прострочених боргових зобов'язань, але
не менше 50 грн.

05 січня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_1 був укладений додатковий
договір № 1 до Кредитного договору,
відповідно до умов якого сторони
погодили, що кредитний договір буде
доповнений графіком платежів(т. 2 а.с.
52-57). Та 06 липня 2009 року між ЗАТ було
укладено додатковий договір № 2 до, в
якому сторони погодили, що на період з 06
липня 2009 року по 07 грудня 2009 року для
розрахунку відсотків буде
використовуватися відсоткова ставка у
розмірі 6,5 % річних, з 07 грудня 2009 року до
повного виконання зобов'язань за
кредитним договором буде
використовуватися змінена процента
ставка 15,13% (т. 2 а.с. 58-59). А також 11 січня
2010 року був укладений додатковий
договір № 3, відповідно до умов якого
сторони дійшли згоди про те, що в період
з 06 січня 2010 року по 08 лютого 2010 року для
розрахунку відсотків буде
використовуватися процента ставка у
розмірі 6,5 %, а з 08 лютого 2010 року для
розрахунку відсотків буде
використовуватися процента ставка у
розмірі 15,52 % річних (т. 2 а.с.59 зв. бік -65).

06.04.2007 року з метою забезпечення
виконання зобов'язань за вищевказаним
кредитним договором між ЗАТ «ОТП
Банк» та з ОСОБА_2 було укладено
договір поруки № SP-CNL 700/570/2007 та договір
поруки № SP-CNL 700/570/2007-1 з ОСОБА_3,
відповідно до умов якого ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 надали згоду відповідати
виконання зобов'язань ОСОБА_1 за
кредитним договором № CNL 700/570/2007 (т. 1 а.с.
16,17).

Відповідно до п.п. 1.1 вищевказаних
договорів поруки відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 зобов'язалися відповідати перед
банком за повне та своєчасне виконання
відповідачем ОСОБА_1 боргових
зобов'язань перед кредитором за
кредитним договором в повному обсязі
таких зобов'язань.

06 липня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено
додаткові договори до вищезазначених
договорів поруки. В якому сторони
погодили, що боргові зобов'язання до
Кредитному договору у разі їх зміни
забезпечуються порукою без укладення
будь-яких додаткових договорів до
даного договору (т. 2 а.с. 79, 81).

11 січня 2010 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також було укладені
додаткові договори № 2 до зазначених
договорів поруки , відповідно до умов
яких сторони погодили, що сума
невиконаних грошових зобов'язань на
дату укладання даного договору
становить 109 875,93 долари США. Також,
сторони погодили те, що у випадку
невиконання зобов'язань позичальником
Банк має право здійснити договірне
списання коштів з рахунку поручителя
для погашення заборгованості
позичальника по кредитному договору (т.
2 а.с. 80, 82).

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду за захист своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні й суспільні інтереси в спосіб,
визначений законами України.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватись належним чином та
у встановлений термін у відповідності
із умовами договору.

Відповідно ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання є неприпустимо.

Згідно ст. ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо в
зобов'язанні встановлено термін його
виконання, то вона підлягає виконанню в
цей строк.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема - сплати
неустойки.

Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
на неможливість виконання ним
грошового зобов'язання, на підставі ст.
610 ЦК України порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

В результаті неналежного виконання
ОСОБА_1 умов кредитного договору та
станом на 04.05.2011 року у нього утворилася
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 169 361 доларів США 95 центів, що
по курсу НБУ становить на 04.05.2011 року 1 349
018 грн. 76 коп., яка складається з:
заборгованість по кредиту - 109 875,93
доларів США, заборгованість за
відсотками - 23 524,89 доларів США,
заборгованість по пені - 35 961,13 доларів
США (т. 1 а.с.32-33).

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою
(пенею, штрафом) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно до наданого позивачем
розрахунку заборгованості
відповідача за кредитним договором
пеня, яку просить стягнути позивач на
його користь з відповідача становить
286 441,19 грн., та нарахована за період з
12.11.2010 року по 04.05.2011 року.

У своїх запереченнях відповідачами у
справі було заявлено про пропуск
позивачем при зверненні до сулу
строку позовної давності.

У відповідності до положень ст. 257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно до ст. 258 ЦК України до окремих
вимог законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність. Позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до положень ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Позивач з вказаним позовом до суду
звернувся 10.07.2012 року, тобто при
зверненні до суду позивачем було
пропущено строк позовної давності за
вимогами про стягнення з відповідачів
пені за неналежне виконання умов
договору, у зв'язку з чим позовні
вимоги позивача в цій частині
задоволенню не підлягають.

Щодо посилань відповідачів у справі на
порушення позивачем строку позовної
давності до вимог про стягнення
заборгованості за відсотками та
простроченому тілу кредиту, суд
приходить до висновку про їх
необґрунтованість, виходячи з того, що
позивач звернувся з позовом до суду
10.07.2012 року, а останній платіж за
вказаним договором відповідачем було
здійснено 18.03.2010 року.

При проведенні розрахунку
заборгованості відповідача ОСОБА_1 за
спірним кредитним договором, позивачем
було допущено помилку, та невірно
розраховано розмір відсотків за
період з 08.02.2010 по 20.10.2010 року за 450 днів
прострочки, у розмірі 21 315,91 доларів
США, замість 254 днів, що становить 11 163,39
доларів США. У зв'язку з чим позовні
вимоги позивача в частині стягнення
відсотків за користування кредитом
підлягають задоволенню частково у
розмірі 13 372,37 долари США.

Відповідно до ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги),
згідно з ст. 514 вказаного кодексу до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу них прав. Таким чином,
до ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо
права вимоги до відповідачів за
кредитним договором.

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк»
та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було
укладено договір купівлі-продажу
кредитного портфелю, відповідно до
якого ПАТ «ОТП Банк» у відповідності до
ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України
відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» прийняло право вимоги за
кредитним договором № CNL-700/570/2007 від
06.04.2007 року (т. 1 а.с. 18-24, 25-26).

Щодо позовних вимог за зустрічною
позовною заявою ОСОБА_1 про визнання п.
4.1.1. кредитного договору недійсним та
несправедливим, суд приходить до
висновку, що вони не підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. Договори
про надання кредиту укладаються на
власний розсуд кредитодавця і
позичальника та з урахуванням вимог
діючого законодавства України.

Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені між ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Оскільки договір є підставою
виникнення зобов'язання, то зміст цього
зобов'язання розкривається через права
та обов'язки його учасників, визначені
умовами договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
вважається укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з всіх
істотних умов договору. Істотними є
умови про предмет договору, а також ті,
які визнані такими за законом або
необхідні для договорів даного виду, а
також усі ті умови, щодо яких за заявою
однієї зі сторін має бути досягнуто
згоди.

Якщо сторони досягли згоди за всіма
істотними умовами, які визнані такими
законом або необхідні для договорів
даного виду, то договір вважається
укладеним і набуває обов'язкової сили
для сторін.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 і 6 ст. 203
ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним не
вимагається.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про
захист прав споживачів" договір про
надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Частиною 2 статті 11 Закону України Про
захист прав споживачів передбачено
перелік інформації, про яку
кредитодавець зобовязаний повідомити
споживача перед укладенням договору
про надання споживчого кредиту.

Згідно з правилами ст. 18 Закону України
"Про захист прав споживачів" продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Зокрема,
умови договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
прав та обов'язків на шкоду споживача.
Якщо положення договору визнано
несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.

У наведеному Законі чітко прописана
процедура укладання договору, яка
включає питання щодо надання
інформації кредитодавцеві та
споживачеві один про одного та щодо
умов кредитування: мету, для якої
споживчий кредит може бути витрачений,
форми його забезпечення, тип
відсоткової ставки, сукупну вартість
кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту, строк, на який кредит може бути
одержаний, та варіанти його повернення.
При цьому в разі ненадання зазначеної
інформації суб'єкт господарювання,
який повинен її надати, несе
відповідальність, встановлену ст.ст.15 і
23 цього Закону.

Як вбачається зі змісту спірного
кредитного договору, у ньому
передбачено всі істотні умови такого
виду договору відповідно до вимог
чинного на той час законодавства.

Укладаючи кредитний договір, сторони
дійшли згоди щодо укладання договору
на зазначених у них умовах, а відтак, з
власної ініціативи на момент отримання
коштів сторони визначили для себе
правила подальшої поведінки, в тому
числі і щодо ризиків, пов'язаних зі
зміною обставин, з яких вони виходили
при укладенні цього договору.

Відповідач ОСОБА_1 ані в зустрічній
позовній заяві, ні в наданих суду
запереченнях, та представниками
відповідача у судовому засіданні не
наведено обставин, та не надано жодних
доказів, які б свідчили про те, що
спірний договір був укладений без
його вільного волевиявлення, що він був
обмежений у праві вибору кредитної
установи та умов кредитування та що
передбаченими договорами умовами
виключається чи обмежується
відповідальність другої сторони за
порушення зобов'язання або наявні інші
умови, явно обтяжливі для позичальника,
та є несправедливими. Вся необхідна
інформація про умови отримання
кредиту, тип відсоткової ставки, розмір
пені та інші умови були надані
позичальнику, що вбачається з умов
кредитних договорів, графіків
повернення кредиту, заяв та
анкети-заяви на видачу кредиту.

Під час укладення кредитного договору
ОСОБА_1 був ознайомлений з усіма
умовами, у тому числі і з умовами п.
4.1.1. про визначення розміру пені у
випадку порушення взятих на себе
зобов'язань та погодився на них.

Зважаючи на те, що під час підписання
кредитного договору позивач був
ознайомлений з його умовами, висловив
свою згоду щодо умов договору та
волевиявлення шляхом підписання
зазначеного договору, суд вважає
посилання відповідача та його
представників на несправедливість та
дискримінаційність п. 4.1.1. кредитного
договору такими, що не підлягають
задоволенню.

Також при розгляді справи жодної із
визначених законом підстав для
визнання недійсним пункту кредитного
договору позивачем та його
представниками не доведено, та судом
не встановлено.

Окрім того, при зверненні з такими
позовними вимогами ОСОБА_1 було
пропущено строки позовної давності.

Щодо позовних вимог зустрічної
позовної заяви ОСОБА_3 слід зазначити
наступне.

Пунктом 2.3.1. договору поруки
укладеному між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_3 № SR-CNL 700/570/2007-1 від 06.04.2007 року,
зазначено, що він ознайомлений з
положеннями Кредитного договору,
цілком розуміє його зміст та згоден
виступати поручителем за Борговими
зобов'язаннями. Будь-яке посилання в
тексті цього договору на положення
Кредитного договору є достатнім для
волевиявлення волі кожної сторони
щодо змісту посилання.

Тобто, укладаючи вищезазначений
договір поруки з банком, відповідач
ОСОБА_3 був в повному обсязі
ознайомлений з умовами кредитного
договору № CNL-700/570/2007 від 06.04.2007 року між
ОСОБА_1 та банком, йому було
повідомлено про всі істотні умови
договору та надано повну інформацію
про наданий кредит, та своїм підписом
він засвідчив свою згоду на укладення
такого договору, у зв'язку з чим
позовні вимоги зустрічної позовної
заяви ОСОБА_3 задоволенню не
підлягають.

Окрім того норми Закону України «Про
захист прав споживачів», не підлягають
застосуванню до правовідносин, що
виникли між Банком та поручителем
ОСОБА_3, оскільки фінансовий поручитель
не є споживачем послуг Банку.

Щодо посилання ОСОБА_3 на те, що ним не
підписувався договір поруки №SR-CNL
700/570/2007-1 від 06.04.2007 року, то вони не
знайшли свого підтвердження в ході
судового розгляду, будь-яких доказів
на підтвердження вказаного факту
відповідачем до суду надано не було.

Окрім того, в матеріалах справи
містить копія рішення
Комінтернівського районного суду
м.Харкова від 24.02.2014 року, яке було
залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської
області від 14.05.2014 року, у цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» про визнання договору поруки
припиненим, в якому вказано позовні
вимоги позивача ОСОБА_3, в яких
останній просив визнати припиненим
укладений між ним та ЗАТ «ОТП Банк»
договір поруки №SR-CNL 700/570/2007-1 від 06.04.2007
року. Тобто, при розгляді зазначеної
справи ОСОБА_3 не лише не заперечував
факту укладення ним вказаного
договору поруки, а й посилався на його
укладення та просив визнати його
припиненим (т. 1 а.с. 215-220).

Також, необхідно зазначити, що при
зверненні до суду з такими позовними
вимогами відповідачем ОСОБА_3 було
пропущено строк позовної давності.

У своїх запереченнях на позовну
заяву позивача відповідач ОСОБА_2
посилалася на те, що дія договору
поруки укладеного між нею та ЗАТ «ОТП
Банк» від 06.04.2007 року є припиненим у
відповідності до положень ст. 559 ЦК
України, у зв'язку з тим, що в період
дії договору неодноразово
збільшувалася відсоткова ставка за
кредитом, на що нею не було надано
згоди. Також вважала, що договір
поруки є припинений з тих підстав, що
кредитор у встановлений законом строк
не до неї, як до поручителя, не
пред'явив вимоги за вказаним кредитним
договором.

Такі посилання відповідача ОСОБА_2 не
заслуговують на увагу виходячи з
положень ст. 559 ЦК України, та правової
позиції Верховного Суду України (далі -
ВСУ) викладеною у постанові від 18.07.2012
року по справі № 6-78цс12 . Відповідно до
ст. 4 Договору поруки він діє до повного
виконання боржником зобов'язань за
кредитним договором. Відповідальність
Поручителя припиняється лише після
виконання боргових зобов`язань в
повному обсязі. Дата остаточного
повернення коштів відповідно до умов
кредитного договору визначена 06.04.2017
року та ще не настала.

Згідно пункту 24 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ (далі - ВССУ) № 5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
зі змінами внесеними п. 1 Постанови
ВССУ № 7 від 07.02.2014 року «Про внесення
змін і доповнень до постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
відповідно до частини четвертої статті
559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Пред'явленням
вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову.

Право на дострокове повернення
кредиту було реалізовано(застосовано)
Кредитором шляхом подання у 10.07.2012
року позовної заяви про стягнення
солідарно з боржника та поручителів:
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суми заборгованості.

Окрім того, заперечення ОСОБА_2 щодо
зміни розміру відсотків за кредитним
договором, та як наслідку, збільшення
обсягу її відповідальності перед
кредитором, без укладання між нею та
кредитором додаткового договору про
збільшення такої відповідальності,
спростовуються наданими до
матеріалів справи додатковими
договорами до договору поруки №SR-CNL
700/570/2007-1 укладеними між ЗАТ «ОТП Банк»
та ОСОБА_2 від 06.07.2007 року та 11.01.2010 року.
Відповідно до п.4 якого було доповнено
п. 2.2. кредитного договору п. 2.2.1: «В разі
зміни розміру Боргових зобов'язань
після укладення цього договору, так
Боргові зобов'язання забезпечуються в
їх повному розмірі без укладання
будь-яких додаткових договорів до
цього договору».

Щодо викладеного у позовні заяві
прохання позивача про стягнення з
боржника ОСОБА_1, та поручителів
ОСОБА_3 та ОСОБА_10 суми заборгованість
за кредитним договором у солідарному
порядку слід зазначити наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 554 ЦК України
у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Особи які спільно дали поруку,
відповідають перед кредитором
солідарно, якщо інше не встановлено
договором поруки у відповідності до
ч. 3 ст. 554 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що
між банком та поручителями було
укладено два окремі договори поруки.
У зв'язку з чим відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, як поручителі, з якими
укладено окремі договори поруки, не є
солідарними боржниками між собою.
Кожен з них несе солідарну
відповідальність з боржником.

Згідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
по зверненню фізичної чи юридичної
особи, в межах заявлених ними вимог на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у розгляді справи.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Виходячи з наведеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню в частині стягнення на
його користь з відповідачів
заборгованості за кредитним договором
№ CNL 700/570/2007 від 06 квітня 2007 року у
розмірі 123 248,30 доларів США, з яких 109
875,93 долари США - заборгованість за
кредитом, 13 372,37 - заборгованість по
відсоткам, позовні вимоги за
зустрічними позовами відповідачів
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - задоволенню не
підлягають.

Питання про стягнення судових
витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88
ЦПК України.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 209, 212, 214, 215,
224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТП Факторинг
Україна" -задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, та
солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_3, на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "ОТП
Факторинг Україна" (рахунок № 3333
в АТ "ОТП Банк", МФО 300528, ) заборгованість за кредитним
договором № CNL 700/570/2007 від 06 квітня 2007
року у розмірі 123 248 (сто двадцять три
тисячі двісті сорок вісім) доларів США
30 центів, що на день ухавалення
рішення за курсом НБУ складає 1 656
457(один мільйон шістсот п'ятдесят
шість тисяч чотириста п'ятдесят сім)
грн. 15 коп.

В інший частині в задоволенні позову -
відмовити.

Позовні вимоги за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТП Факторинг
Україна", треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання пункту кредитного
договору несправедливим та недійсним -
залишити без задоволення.

Позовні вимоги за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТП Факторинг
Україна", ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про
визнання договору поруки недійсним -
залишити без задоволення.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер
НОМЕР_3, на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "ОТП
Факторинг Україна" (рахунок № 3333
в АТ "ОТП Банк", МФО 300528, ) судові витрати у розмірі 2 349 (дві
тисячі триста сорок дев'ять) грн. 87 коп.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Комінтернівський районний суд м.
Харкова протягом десяти днів з дня
його проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: М. Ю. Онупко