Справа № 308/6614/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2014 року
м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний
суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Бедьо
В.І.,

при секретарі - Холмогоровій Л.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
правочину нікчемним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
правочину нікчемним.

Позовні вимоги мотивує тим, що 19.12.2008
року між ним та відповідачем ОСОБА_2
було укладено договір дарування
житлового будинку в АДРЕСА_1.

На момент укладення вказаного договору
відповідач ОСОБА_2 був неповнолітнім і
від його імені діяла ОСОБА_3

На час укладення договору дарування
домоволодіння, Виконавчий комітет
Баранинської сільської ради
Ужгородського району Закарпатської
області рішенням № 161 від 04.12.2008 року
надав дозвіл на укладення договору
дарування домоволодіння, право
користування яким мають неповнолітні
діти. Позивач вказує на те, що даний
дозвіл був одним із основних умов
укладення договору дарування.

01.10.2013 року Ужгородським міськрайонним
судом було ухвалено рішення за позовом
ОСОБА_4 до Виконавчого комітету
Баранинської сільської ради
Ужгородського району, з третіми
особами ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання
незаконними та скасування рішення
виконавчого комітету Баранинської
сільської ради № 161 від 04.12.2008 року «Про
надання дозволу на укладення договору
дарування домоволодіння, право
користування яким мають неповнолітні
діти».

З огляду на вищезазначене позивач
просить визнати нікчемним договір
дарування житлового будинку в АДРЕСА_1,
укладений між позивачем та ОСОБА_1
застосувати наслідки нікчемності
правочину, а саме: зобов'язати ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 повернути один одному в натурі
все, що ними одержано на виконання
нікчемного правочину, а саме - предмет
договору дарування; зобов'язати Відділ
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Ужгородського місьрайонного
управління юстиції скасувати
реєстрацію права власності на нерухоме
майно - домоволодіння АДРЕСА_1 та
зобов'язати даний відділ зареєструвати
право власності на домоволодіння за
ОСОБА_1

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов
підтримав і просив його задовольнити з
підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
судове засідання не з'явилися, хоч
належним чином повідомлялась про дату
та час судового засідання, причина
неявки суду невідома, однак надіслали
до суду письмові заперечення, в яких
просять відмовити в задоволенні
вказаного позову.

Вислухавши пояснення позивача, а також
дослідивши матеріали справи, суд
оцінивши зібрані докази, виходячи з їх
належності та допустимості, приходить
до наступного висновку.

В судовому засіданні належними
доказами встановлено, що 19.12.2008 року між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 було укладено договір дарування
житлового будинку в АДРЕСА_1.

У відповідності до ч. 2 ст. 177 Сімейного
кодексу України батьки малолітньої
дитини не мають права без дозволу
органу опіки та піклування укладати
договори, які підлягають нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації, в
тому числі договори щодо поділу або
обміну житлового будинку квартири та
відмовлятись від майнових прав дитини.

У відповідності до вказаної
норми закону позивач ОСОБА_1 звернувся
до Виконавчого комітету Баранинської
сільської ради Ужгородського району із
заявою про надання дозволу на
укладення договору дарування
домоволодіння, право користування яким
мають неповнолітні діти, і відповідно
до рішення № 161 від 04.12.2008 року вказана
заява була розглянута і її вимоги
задоволені.

Однак рішенням Ужгородського
місьрайонного суду від 01.10.2013 року
рішення виконавчого комітету
Баранинської сільської ради
Ужгородського Району № 161 від 04.12.2008
року «Про надання дозволу на укладення
договору дарування домоволодіння,
право користування яким мають
неповнолітні діти" визнано незаконним
та скасовано з тих підстав, що вказане
рішення було прийнято з порушенням п. 66
«Порядку провадження органами опіки та
піклування діяльності, пов'язаної із
захистом прав дитини».

Як встановлено судом, відповідно до
статті 204 Цивільного кодексу України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до статті 203 Цивільного
кодексу України загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину: 1. Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; 2. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; 3.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; 4. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; 5. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки не мають
права без дозволу органу опіки та
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін і відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Зі змісту позовної заяви вбачається,
що позивач вказує на той факт, що на
момент передачі нерухомого майна
(домоволодіння) не були враховані
інтереси неповнолітньої дитини ОСОБА_2,
який мав право користування вказаним
приміщенням, зокрема дозвіл від органу
опіки та піклування був отриманий з
порушенням закону.

Разом з тим на момент укладення
договору дарування вказаний дозвіл,
який був фактично отриманий самим
позивачем по справі ОСОБА_1, був чинним
і в момент вчинення правочину
сторонами було дотримано вимог,
передбачених ст. 203 ЦК України.

Також суперечливим є той факт, що
рішенням Виконавчого комітету
Баранинської сільської ради
Ужгородського району № 161 від 04.12.2008
року - дозволом на укладення договору
дарування домоволодіння - були
порушені права неповнолітнього ОСОБА_2,
оскільки такий отримав в одноосібну
власність домоволодіння в АДРЕСА_1 і
відповідно позивачем не доведено, які
саме права неповнолітнього були
порушені.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Тобто, підставами для
захисту цивільного права є його
порушення, невизнання або оспорювання.

З матеріалів справи не вбачається, у
чому саме полягає порушення прав та
інтересів позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен
надати об'єктивну оцінку наявності
порушеного права чи інтересу на момент
звернення до суду, а також визначити, чи
відповідає обраний позивачем спосіб
захисту порушеного права тим, що
передбачені законодавством, та чи
забезпечить такий спосіб захисту
відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права
чи невідповідність обраного позивачем
способу його захисту способам,
визначеним законодавством
встановлюється при розгляді справи по
суті та є підставою для прийняття
судового рішення про відмову у позові.

Отже, виходячи з наведених
приписів, позивач, звертаючись до суду
із даним позовом та вимагаючи визнати
недійсним договір дарування
зобов'язаний довести, яким чином
оспорюваний ним договір порушує
(зачіпає) його права та законні
інтереси, а суд, в свою чергу,
перевіривши доводи та докази, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги, і в
залежності від встановленого вирішити
питання про наявність чи відсутність
підстав для правового захисту
позивача.

З огляду на те, що порушення
або оспорювання прав та інтересів
особи, яка звертається до суду за їх
захистом, є обов'язковим, позивачем не
доведено, що з укладенням ним та
стороною відповідача були порушені
його права, не доведено, що є підстави
для визнання договору дарування
нікчемним, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги є небгрунтовані і не
підлягають до задоволення.

Керуючись ст.177 СК України, ст.203, 204 ЦК
України, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України
суд, -

РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину
нікчемним - відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Бедьо В.І.