Справа № 214/783/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 серпня 2014 року Саксаганський
районний суд м.Кривого Рогу
Дніпропетровської обалсті у складі:

головуючого судді Ковтун Н.Г.

при секретареві Троценко О.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Кривому Розі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ майна подружжя та визнання права
власності на частку майна,

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до ОСОБА_3 про розподіл майна
подружжя та визнання прав власності на
частку майна. В обґрунтування своїх
вимог позивач зазначив на те, що 27
грудня 2003 уклав шлюб з відповідачем. В
період шлюбу з відповідачем було
придбано майно, що складається з
вбудованого у перший поверх житлового
будинку нежитлового приміщення за
адресою: АДРЕСА_1. Вказане нерухоме
майно набуто відповідачем у власність
на підставі договору купівлі-продажу
нежитлового приміщення, який
реєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ»
16.10.2007 року, відповідно до витягу про
реєстрацію права власності. Відповідно
до ст.. 60 СК України майно, набуде
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності незалежно від того,
що один з них не мав з поважної причини
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Отже дане
майно є спільною сумісною власністю
подружжя. За ст.. 372 ЦК України, майно, що
є у спільній сумісній власності, може
бути поділене між співвласниками за
домовленістю між ними і у разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. За ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором. Таким
чином, ніяких договорів щодо
належності майна нами укладено не було
- воно належить кожному з подружжя в
рівних частках, тобто по 1/ 2 частині.
Просить розподілити між ним та ОСОБА_3
сумісно придбане у шлюбі майно -
нежитлове приміщення загальною площею
54, 7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та визнати
за ним право власності на 1/ 2 частку
вказаного приміщення.

В судовому засіданні позивач
позов уточнив та підтримав та зазначив,
що з 2003 року по 2014 рік перебував у шлюбі
з відповідачем . Під час шлюбу вони
придбали нежитлове приміщення
загальною площею 54, 7 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1, яке є їхньою спільною
власністю. Просить визнати за ним право
власності на 1/ 2 частину вказаного
приміщення.

Представник позивача в судовому
засіданні уточнений позов підтримала
та просила його задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явилась, про час та місце розгляду
справ повідомлялась належним чином. За
згодою позивача судом проведено
заочний розгляд справи.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши письмові докази, суд
приходить до наступного.

Із свідоцтва про одруження вбачається,
що позивач та відповідач уклали шлюб
27.12.2003 року (т.1, а.с.6).

Відповідно до договору купівлі-продажу
нежилого приміщення від 26.09.2007 року
відповідач ОСОБА_3 придбала вбудоване
в перший поверх житлового будинку
нежитлове приміщення, після
реконструкції квартири загальною
площею 54, 7 кв.м., що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 (а.с.5). Право власності
на нерухоме майно відповідача,
зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке
БТІ» 16.10.2007 року (а.с.4).

Відповідно до ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

За ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Зазначена норма
встановлює презумпцію факту спільної
сумісної власності подружжя, доки не
буде інше доказано кимось із них.

Статтею 69 СК України передбачено, що
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Розмір часток майна дружини та
чоловіка при поділі майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, визначається за правилами ст.
70 СК України, відповідно до якої у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України,
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що в період шлюбу
ОСОБА_3 придбала приміщення, яке є
спільною власністю подружжя.

Оскільки судом встановлено, що
приміщення за адресою:: АДРЕСА_1 набуте
подружжям у шлюбі, тому це майно є
спільною сумісною власністю і за
позивачем ОСОБА_1 слід визнати право
власності на її 1/2 частку.

Керуючись ст. ст. 11, 50, 61, 79, 88, 209, 213-215 ЦПК
України, ст.ст. 57, 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК
України, суд

ВИРІШИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 про
поділ майна подружжя та визнання права
власності на частку майна
задовольнити.

Розподілити майно, придбане у шлюбі
ОСОБА_1 та ОСОБА_3: нежитлове приміщення,
яке вбудоване в перший поверх
житлового будинку загальною площею 54, 7
кв.м. за адресою: Дніпропетровська
область, АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 12
частину нежитлового приміщення, яке
вбудоване в перший поверх житлового
будинку загальною площею 54, 7 кв.м. за
адресою: Дніпропетровська область,
АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
виготовлення повного тексту рішення до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Саксаганський районний
суд м.Кривого Рогу. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Ковтун Н.Г.