АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7455/2014
Головуючий в 1-й інстанції - Українець
Доповідач-Чобіток А.О.
Рішення

Іменем
України

21 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Солом»янського районного суду м. Києва
від 16 квітня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_4,ОСОБА_5,ОСОБА_6 до ОСОБА_2,-

в с т а н о
в и л а:

У вересні 2013 року позивачі пред»явили
позов до відповідача про визнання
права власності за кожним по 1/6 частини
житлового будинку АДРЕСА_1. В
обґрунтування своїх вимог зазначали,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла
ОСОБА_7,якій належало на праві
власності Ѕ частини вказаного будинку.
У визначений законом строк її діти - син
ОСОБА_8,дочка ОСОБА_5 та син ОСОБА_8
звернулися до нотаріальної контори про
прийняття спадщини після смерті
матері.

Оскільки ОСОБА_8 помер не отримавши
свідоцтво про право на спадщину після
смерті матері, а також його дружина
ОСОБА_9, яка також померла ІНФОРМАЦІЯ_2
року,не отримала частину у спадщину
після смерті свого чоловіка, то позивач
ОСОБА_6 ,їх дочка, є спадкоємцем першої
черги щодо майна ОСОБА_7 за правом
представлення після смерті своїх
батьків.

Посилаючись на неможливість оформити
своє право на спадщину,оскільки за
рішенням Солом»янського районного
суду м. Києва від 20 серпня 2009 року, яке
скасовано рішенням Апеляційного суду
м. Києва від 14 травня 2013 року,за ОСОБА_2,
якій належить інша Ѕ частина в спірному
будинку,було визнано право власності в
цілому на спірний будинок АДРЕСА_1 і
вона встигла зареєструвати своє право
власності в цілому на весь будинок,
тобто право власності на Ѕ частину
спірного будинку за померлою ОСОБА_7 не
зареєстровано з 29.08.2009 року, як про це
зазначено в довідці КП Київського БТІ
від 21 грудня 2012 року,що стало підставою
відмови Першої Київської державної
нотаріальної контори їм у видачі
свідоцтв про право на спадщину,
позивачі просили задовольнити їх
вимоги.

РішеннямСолом»янського районного суду
м. Києва від 16 квітня 2014 року позов
задоволено. Ухвалено визнати за кожним
з відповідачів право власності на 1/6
частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення, відповідач
просить скасувати його та ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову.
Вказує, що Ѕ частина будинку, яка
належала ОСОБА_7 була зруйнована і
таким чином спадкового майна не існує,
а за рішенням Солом»янського районного
суду м. Києва від 20.08.2009 року було
визнано її Ѕ частину будинку загальною
площею 107,3 кв. м жилою площею 77,2 кв. м,яка
знаходиться на земельній ділянці
площею 431 кв. м , цілим будинком та
визнано право власності на цілий
будинок.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з»явилися в судове засідання,
обговоривши доводи апеляційної
скарги,обставини справи,колегія суддів
приходить до наступного.

Встановлено, що Ѕ частини житлового
будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення
народного суду Жовтневого району м.
Києва від 08.04.1975 року належала ОСОБА_7, а
інша Ѕ частини вказаного будинку
належить ОСОБА_10 на підставі договору
купівлі-продажу від 08.12.1989 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_7, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим Відділом РАГС Радянського РВК
м. Києва 13.03.1990 року.

13.03.1990 року до Першої Київської
нотаріальної контори про прийняття
спадщини після померлої,ІНФОРМАЦІЯ_3
року ОСОБА_7, яка складалась з Ѕ частини
житлового будинку звернувся її син
ОСОБА_8, в зв»язку з чим заведено
спадкову справу № 1527. ІНФОРМАЦІЯ_4 року
ОСОБА_8 помер, а з заявою про прийняття
спадщини після його смерті 10.12.1998 року
звернулась його дружина ОСОБА_9.

17.11.1998 року до Першої Київської
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після померлої
ОСОБА_11 звернулась також її донька
ОСОБА_5, а 08.01.2013 року ще один син ОСОБА_4..

Свідоцтва про право на спадщину за
законом після померлої ОСОБА_7 жодному
зі спадкоємців видано не було.

РішеннямСолом»янського районного суду
м. Києва від 20 серпня 2009 року задоволено
позов ОСОБА_2 до Солом»янської районної
у м.Києві ради та Комунального
підприємства Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об»єкти
нерухомого майна. Припинено право
власності і скасовано реєстрацію за
ОСОБА_7 на Ѕ будинку АДРЕСА_1. Визнано Ѕ
будинку АДРЕСА_1, загальною площею 107,3
кв. м, жилою площею 77,2 кв.м, яка
знаходиться на земельній ділянці
площею 431 кв. м цілим будинком. Визнано
право власності на будинок АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2 в цілому. Зобов»язано КП
«Київське міське БТІ» скасувати
державну реєстрацію права власності на
Ѕ будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 та
зареєструвати за ОСОБА_2 право
власності на будинок АДРЕСА_1.

Вказане рішення виконано.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
14.05.2013 року рішення Солом»янського
районного суду м. Києва від 20 серпня 2009
року, яким визнано право власності
ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1 в цілому,
скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2
про припинення права власності ОСОБА_7
на Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 та
скасування реєстрації, визнання права
власності на вказаний будинок в цілому
за ОСОБА_2 відмовлено.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_9, яка була
спадкоємцем ОСОБА_8 померла.

ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_8 та ОСОБА_9,
тобто є спадкоємцем першої черги щодо
майна ОСОБА_7 за правом спадкової
трансмісії після смерті свого батька
та своєї матері.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України,
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов
ОСОБА_4,ОСОБА_5,ОСОБА_6 та визнаючи за
кожним право власності на 1/6 частини
будинку АДРЕСА_1 ,суд першої інстанції
виходив з того,що рішення
Солом»янського районного суду м. Києва
від 20 серпня 2009 року , яким припинено
право власності і скасовано реєстрацію
за ОСОБА_7 на Ѕ будинку АДРЕСА_1 та
визнано за ОСОБА_2 право власності на
цілий вказаний будинок скасовано.
Враховуючи ту обставину, що у
передбачений законом шестимісячний
строк, визначений ЦК Української РСР в
редакції 1963 року з заявою про
прийняття спадщини після померлої
ОСОБА_7 звернувся її син ОСОБА_8, який не
встиг отримати свідоцтво про право на
спадщину , яке не отримала і його
дружина ОСОБА_9, яка належним чином
прийняла спадщину після померлого
чоловіка та померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року,
то спадкоємцем першої черги щодо майна
ОСОБА_7 за правом спадкової трансмісії
є ОСОБА_6. При цьому, спадкоємцями після
померлої ОСОБА_7 в силу ст. 550 ЦК
Української РСР в редакції 1963 року
також є і інші її діти ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
які хоча і пропустили встановлений
законом строк для прийняття спадщини,
проте вважаються такими, що її
прийняли, оскільки ОСОБА_6 проти її
прийняття останніми не заперечує.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
в частині визнання за позивачами
права власності на Ѕ частину будинку
АДРЕСА_1 є законним та обґрунтованим,
оскільки останні як спадкоємці першої
черги після померлої ОСОБА_7 мають
право на спадщину.

Разом з цим , колегія суддів вважає, що
суд помилково визначив частки
позивачів у спірному будинку ,
оскільки визнаючи право власності
позивачів на 1/2 частину будинку,
здійснив розподіл належних їм часток
будинку в цілому, не звернувши увагу на
те, що фактично розподілив між
позивачами і Ѕ частину будинку , яка
належить ОСОБА_2.

Таким чином рішення суду підлягає
зміні з визначенням за кожним із
позивачів по 1/3 частині спадкового
майна, що складається з Ѕ частини
жилого будинку АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що Ѕ
частина будинку, яка належала ОСОБА_7
була зруйнована і таким чином
спадкового майна не існує висновків
суду не спростовує, оскільки в
установленому законом порядку право
власності ОСОБА_7 на Ѕ частину спірного
будинку припинено не було, про що
вказано і в рішенні апеляційного суду
м. Києва від 14.05.2013 року.

При цьому судом першої інстанції
належним чином встановлено фактичні
дані щодо права позивачів на спадкове
майно, належне померлій ОСОБА_7 та вірно
застосовано правові норми, які
регулюють правовідносини, що виникли
між сторонами.

Керуючись ст.ст.304,307,309,313,314,316,319 ЦПК
України,колегія суддів,-

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
задовольнити.

Рішення Солом»янського районного
суду м. Києва від 16 квітня 2014 року
змінити та визнати за ОСОБА_4 право
власності на 1/3 частини спадкового
майна, що складається з Ѕ частини
жилого будинку АДРЕСА_1, що належала
ОСОБА_7.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/3
частини спадкового майна, що
складається з Ѕ частини жилого будинку
АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_7.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на
1/3 частини спадкового майна, що
складається з Ѕ частини жилого будинку
АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_7.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду м. Києва з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -