Провадження № 4-с/522/155/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Свяченої Ю.Б.

при секретарі - Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за скаргою Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Фінансова компанія «Грона» до Відділу
державної виконавчої служби
Біляївського міськрайонного
управління юстиції в Одеській області,
старшого державного виконавця ВДВС
Біляївського міськрайонного
управління юстиції в Одеській області
Згами Зінаїди Олександрівни про
визнання протиправними дій державного
виконавця, скасування постанови та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Фінансова компанія «Грона»
звернулось до суду зі скаргою до ВДВС
Біляївського міськрайонного
управління юстиції в Одеській області,
старшого державного виконавця ВДВС
Біляївського міськрайонного
управління юстиції в Одеській області
Згами З.О., в якій просить визнати
протиправною та скасувати постанову
старшого державного виконавця ВДВС
Біляївського міськрайонного
управління юстиції в Одеській області
Згами Зінаїди Олександрівни від 22
травня 2014 року про відмову у відкритті
виконавчого провадження; зобов'язати
старшого державного виконавця ВДВС
Біляївського міськрайонного
управління юстиції в Одеській області
Згаму З.О. відкрити виконавче
провадження на підставі виконавчого
листа №2-5438/10 виданого Приморським
районним судом м. Одеси від 23 квітня 2010
року.

Скаржник зазначає, що 23 квітня 2010 року
Приморський районний суд м. Одеси видав
виконавчий лист №2-5438/10 про стягнення в
солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на користь ТОВ «Фінансова
компанія «Грона» суму боргу в розмірі 45
755, 81 грн., держмито в розмірі 457, 56 грн. та
витрат на ІТЗ судового процесу в
розмірі 30, 00 грн., який було передано для
виконання до ВДВС Біляївського
міськрайонного управління юстиції в
Одеській області.

Постановою старшого державного
виконавця ВДВС Біляївського
міськрайонного управління юстиції в
Одеській області Згамою З.О. від 22
травня 2014 року було відмовлено у
відкритті виконавчого провадження по
виконанню вищевказаного виконавчого
листа, у зв'язку з тим, що в ньому
відсутній індивідуальний
ідентифікаційний номер стягувача та
боржників. Вказану постанову ТОВ
«Фінансова компанія «Грона» було
отримано лише 24 червня 2014 року.

Скаржник також зазначає , що державний
виконавець Згама З.О. під час винесення
постанови від 22 травня 2014 року не
дотрималась вимог ст. ст. 11, 17, 18, 19, 26
Закону України «Про виконавче
провадження», та ст. 19 Конституції
України, а тому дана постанова є
неправомірною та підлягає скасуванню.

У судове засідання з'явився
представник ТОВ «Фінансова компанія
«Грона», доводи викладені в скарзі
підтримав у повному обсязі та просив
суд скаргу задовольнити.

Представник ВДВС Біляївського
міськрайонного управління юстиції в
Одеській області, та старший державний
виконавецб ВДВС Біляївського
міськрайонного управління юстиції в
Одеській області Згама З.О у судове
засіданні не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином, про причини неявки суд
не повідомляли.

Дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, прийнявши до уваги доводи
скарги, суд вважає, що скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23 квітня 2010 року
Приморський районний суд м. Одеси видав
виконавчий лист №2-5438/10 про стягнення в
солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на користь ТОВ «Фінансова
компанія «Грона» суму боргу в розмірі 45
755, 81 грн., держмито в розмірі 457, 56 грн. та
витрат на ІТЗ судового процесу в
розмірі 30, 00 грн., який було передано для
виконання до ВДВС Біляївського
міськрайонного управління юстиції в
Одеській області.

Постановою старшого державного
виконавця ВДВС Біляївського
міськрайонного управління юстиції в
Одеській області Згамою З.О. від 22
травня 2014 року було відмовлено у
відкритті виконавчого провадження по
виконанню вищевказаного виконавчого
листа, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону
України «Про виконавче провадження», у
зв'язку з тим, що в ньому відсутній
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржників.

Також судом встановлено, що
вищевказану постанову ТОВ «Фінансова
компанія «Грона» було отримано лише 24
червня 2014 року. Оскільки дійсна скарга
надійшла до суду 03 липня 2014 року, слід
вважати що така скарга подана в належні
строки передбачені ч. 1 ст. 385 ЦПК
України.

Суд вважає доведеним у судовому
засіданні, що державний виконавець
Згама З.О. під час винесення
оскаржуваної постанови від 22 травня 2014
року не дотрималась вимог ст. ст. 11, 17, 18,
19, 26 Закону України «Про виконавче
провадження», та ст. 19 Конституції
України.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачає, що при
зазначенні повного найменування
стягувача і боржника має зазначатися
ідентифікаційний номер. Має місце
певна неузгодженість законів, однак ця
обставина не повинна застосовуватись
буквально, оскільки відмова у
відкритті виконавчого провадження з
підстав не зазначення
ідентифікаційного номеру боржника
носить процесуально формальний
характер, оскільки є недоведеним, що
відсутність ідентифікаційного номеру
унеможливлює виконання судового
рішення.

Згідно зі ст. 32 Конституції України, ст.
302 ЦК України ніхто без згоди особи не
може забирати та поширювати
конфіденційну інформацію про неї чи її
персональні дані.

Відповідно до п. 8 Оглядового листа
Вищого адміністративного суду України
від 09.01.2008р. № 7/9/1-13-08 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державної виконавчої служби» та в розд.
7 Довідки Вищого адміністративного
суду України від 05.04.12р. «Про вивчення
та узагальнення практики розгляду
адміністративними судами справ з
приводу оскарження рішень, дій або
бездіяльності державної виконавчої
служби» позиція судів, яка
відслідковується у судових рішеннях,
полягає у тому, що інформація щодо
наявності у виконавчому документі
індивідуального ідентифікаційного
номеру боржника, зазначається лише у
разі її наявності у матеріалах справи.

Дійсно, відсутність індивідуального
ідентифікаційного номеру боржника у
виконавчому документі, ускладнюють
здійснення виконавчих дій, але не
унеможливлюють їх, що також зазначено
Постановою серії ВП №43400317 від 22 травня
2014 року.

Статтею 119 Цивільного процесуального
кодексу України не передбачено
вказувати індивідуальний
ідентифікаційний номер боржника в
позовній заяві.

Відповідно до частини третьої статті 26
ЗУ «Про виконавче провадження» у разі
відмови у відкритті виконавчого
провадження на підставі пункту 6
частини першої цієї статті державний
виконавець роз'яснює заявникові право
на звернення до суду чи іншого органу
(посадової особи), які видали
виконавчий документ, щодо приведення
його у відповідність із вимогами
статті 18 цього Закону.

Однак, у разі відсутності інформації у
матеріалах справи, з приводу якої
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження, суд не зможе оформити
іншого виконавчого листа, оскільки не
наділений повноваженнями збирати
інформацію після закінчення розгляду
справи. Водночас державний виконавець
відповідно до статті 11 ЗУ «Про
виконавче провадження» з метою захисту
інтересів стягувача, має право
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну.

Тому, відсутність у виконавчому листі
ідентифікаційного номера боржника не є
підставою для відмови державним
виконавцем у відкритті провадження.

Така правова позиція зазначена також в
постанові Верховного Суду України від
25 червня 2014 року у справі №6-62цс14.

Таким чином, відмова у відкритті
виконавчого провадження на підставах,
пер6дбачених п. 6 ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про
виконавче провадження» за умови
невідповідності виконавчого документу
вимогам, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 18 ЗУ
«Про виконавче провадження» є
необґрунтованою та незаконною з боку
старшого державного виконавця ВДВС
Біляївського міськрайонного
управління юстиції в Одеській області
Згами З.О.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Враховуючи викладене, суд вважає що
скарга ТОВ «Фінансова компанія «Грона»
є обґрунтованою і такою, що підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 18, 26 ЗУ «Про
виконавче провадження», ст.ст. 102, 103, 119,
208-210, 212, 383-387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Грона» до Відділу державної
виконавчої служби Біляївського
міськрайонного управління юстиції в
Одеській області, старшого державного
виконавця ВДВС Біляївського
міськрайонного управління юстиції в
Одеській області Згами Зінаїди
Олександрівни про визнання
протиправними дій державного
виконавця, скасування постанови та
зобов'язання вчинити певні дії, -
задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову старшого державного
виконавця ВДВС Біляївського
міськрайонного управління юстиції в
Одеській області Згами Зінаїди
Олександрівни від 22 травня 2014 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження.

Зобов'язати старшого державного
виконавця ВДВС Біляївського
міськрайонного управління юстиції в
Одеській області Згаму Зінаїду
Олександрівну відкрити виконавче
провадження на підставі виконавчого
листа №2-5438/10 виданого Приморським
районним судом м. Одеси від 23 квітня 2010
року про стягнення в солідарному
порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Грона» суму боргу в розмірі 45 755 (сорок
п'ять тисяч сімсот п'ятдесят п'ять) грн.
81 коп., держмито в розмірі 457 (чотириста
п'ятдесят сім) грн. 56 коп. та витрат на
ІТЗ судового процесу в розмірі 30
(тридцять) грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через Приморський
районний суд м. Одеси протягом п'яти
днів з дня її проголошення. У разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги ухвала, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя:
Ю.Б.Свячена