АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Одинака О.О., Чупікової
В.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без
самостійних вимог на стороні
відповідача ОСОБА_4, про усунення
перешкод в користуванні горищем за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, в
інтересах якого діє ОСОБА_5, на рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 27 червня 2014 року,

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_1,
ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні горищем.

Зазначали, що вони є власниками двох
квартир у трьохквартирному будинку
АДРЕСА_1, зокрема, ОСОБА_1 є власником
квартири № 3, а ОСОБА_2 - квартири № 2.

Через кухню квартири № 3 вони мали
можливість користування горищем
будинку.

Відповідач ОСОБА_3, який проживає у
квартирі № 1 цього будинку має окремий
вихід на горище.

Посилаючись на те, що відповідач з
квітня 2013 року перекрив вихід на горище
з квартири № 3, не дає їм доступу до
горища, просили зобов'язати
відповідача ОСОБА_3 розблокувати вихід
на горище з квартири № 3, усунути
перешкоди у користуванні горищем та
відновити доступ до нього з квартири №
3, заборонити ОСОБА_3 у подальшому
вчиняти будь-які протиправні дії щодо
них, їх родин, майна.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 27 червня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 розблокувати вихід
з квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, в
інтересах якого діє його представник
ОСОБА_5, просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Посилається на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

У справі встановлено, що позивачі є
власниками двох квартир у
трьохквартирному будинку АДРЕСА_1,
зокрема, ОСОБА_1 є власником квартири №
3, а ОСОБА_2 співвласником - квартири № 2.

Через кухню квартири № 3 у позивачів є
можливість виходу на горище будинку.

Власником кватири № 1 у будинку є третя
особа ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_3, який проживає у
квартирі № 1 цього будинку, як колишній
співвласник квартири, має окремий
вихід на горище.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з доведеності
вимог у відповідній частині та їх
відповідності нормам матеріального
права.

Такий висновок суду є правильним.

Встановлено, що відповідач з квітня 2013
року перекрив вихід на горище з
квартири № 3, не дає позивачам доступу
до горища.

Ці обставини визнаються сторонами, у т.
ч. відповідачем ОСОБА_3

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» власники квартир
багатоквартирних будинків та житлових
приміщень у гуртожитку є
співвласниками допоміжних приміщень у
будинку чи гуртожитку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою і зобов'язані брати участь
у загальних витратах, пов'язаних з
утриманням будинку і прибудинкової
території відповідно до своєї частки у
майні будинку чи гуртожитках.
Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і
та ін.) передаються у власність
квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

У рішенні Конституційного Суду України
№1-2/04 від 02 березня 2004 року роз'яснено,
що допоміжні приміщення (підвали,
сараї, кладочки, горища, колясочні та
інші) передаються безоплатно у спільну
власність громадян одночасно з
приватизацією ними квартири (кімнат у
квартирах) багатоквартирних будинків.
Підтвердження права власності на
допоміжні приміщення не потребує
здійснення додаткових дій, зокрема,
створення об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку, вступ до
нього.

Зазначене право передбачене також ч.2
ст. 382 ЦК України щодо якої власникам
квартири у дво - або багатоквартирному
житловому будинку належать на праві
спільної сумісної власності
приміщення загального користування,
опорні конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі, які
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир, а також
власників нежитлових приміщень, які
розташовані у житловому будинку.

Таким чином, встановивши, що горище в
будинку АДРЕСА_1 є спільною сумісною
власністю власників квартир, а
відповідач перешкоджає позивачам у
доступі до горища, суд першої інстанції
на підставі наведених норм
матеріального права обґрунтовано
задовольнив позов в частині
зобов'язання відповідача розблокувати
вихід з квартири № 3 на горище будинку.

Апелянт посилається на неврахування
судом першої інстанції: норми п. 3.2.5
Правил утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
наказом Держжитлокомунгоспу України 17
травня 2005 року № 76, згідно якої вхід у
горищне приміщення і на дах
дозволяється тільки працівникам
виконавця послуг, безпосередньо
відповідальним за технічний нагляд, і
тим, котрі виконують ремонтні роботи, а
також працівникам експлуатаційних
організацій, обладнання яких розміщене
на даху й у горищному приміщенні;
статті 19 Закону України «Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку», якою визначено склад
спільного майна співвласників
багатоквартирного будинку
складається.

Проте такі обмеження для доступу до
горищних приміщень стосуються
сторонніх осіб й не поширюються на
власників квартир - співвласників
допоміжних приміщень

Що ж до посилання на згаданий Закон, то
його нормами не спростовується, що
горище як допоміжне приміщення є
спільною власністю власників квартир у
багатоквартирному будинку.

Апелянт посилається на те, що вихід з
квартири № 3 на горище не існував і що
його обладнано самочинно.

Такі доводи не відповідають фактичним
обставинам справи й спростовують
наявними у справі письмовими доказами.

Так, з оглянутих судом першої інстанції
матеріалів інвентарної справи, плану
квартири № 3 (а.с.20) вбачається, що таких
вихід був в наявності та існував ще
станом на 1963 рік.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалено на підставі повно
з'ясованих обставин справи, з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись п. 1
ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах
якого діє ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 27 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
В. В. Яремко

Судді: О.О.Одинак

В.В. Чупікова