У х в а л а

іменем україни

20 серпня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової
О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про поділ спільного майна
подружжя та за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного
майна подружжя, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду
Вінницької області від 24 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що 09 липня 1999 року між сторонами
по справі було зареєстровано шлюб у
відділі державної реєстрації актів
цивільного стану Вінницького міського
управління юстиції Вінницької області,
який 25 березня 2013 року рішенням
Вінницького міського суду Вінницької
області було розірвано.

Під час спільного проживання сторонами
було набуте майно, а саме: квартира
АДРЕСА_1; цегляний гараж площею 36,8 кв. м.
з підсобним приміщенням 34,9 кв.м.,
оглядовою ямою площею 16.8 кв .м., який
розташований у АДРЕСА_2; металевий
гараж, який розташований по вул.
Стахурського у м. Вінниці;
легковий автомобіль марки PEGO EXPERT,
реєстраційний номер НОМЕР_1; автомобіль
марки VOLKSWAGEN LT 35, державний номерний
знак НОМЕР_2; 13/25 часток приміщення
магазину під № 2 з прибудовою площею 80,5
кв.м., що розташоване по АДРЕСА_3.

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду із зустрічним позовом,
посилаючись на те, що від шлюбу,
зареєстрованого між сторонами мають
двоє синів: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а тому
враховуючи вимоги Сімейного кодексу
України і фактичні обставини справи є
всі підстави для збільшення розміру
частки позивача при поділі спільного
майна подружжя, оскільки неповнолітні
діти проживають і знаходяться на її
утриманні, розмір аліментів, які
сплачує ОСОБА_6 добровільно,
недостатній для забезпечення
фізичного та духовного розвитку дітей.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 22
листопада 2013 року частково задоволено
первісний позов ОСОБА_4 та повністю
позов ОСОБА_5

Поділено спільне сумісне майно сторін.

Виділено ОСОБА_4 та визнано за ним право
власності на: 1/2 частину
житлової квартири АДРЕСА_1; цегляний
гараж площею 36,8 кв. м. з підсобним
приміщенням, площею 34,9 кв. м., оглядовою
ямою, площею 16,8 кв. м., який розташований
у АДРЕСА_2; автомобіль «Volkswagen LT-35»,
державний номер НОМЕР_2.

Виділено ОСОБА_5 та визнано за нею право
власності на: 1/2 частину
житлової квартири АДРЕСА_1; 13/25 часток
приміщення магазину під № 2 з
прибудовою площею 80,5 кв.м., що
розташоване по АДРЕСА_3; металевий
гараж, розташований по АДРЕСА_1;
легковий автомобіль марки PEGO EXPERT,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 24 червня 2014 року рішення
суду першої інстанції в частині
виділення та визнання за ОСОБА_5
право власності на 13/25 часток
приміщення магазину № 2 з прибудовою
площею 80,5 кв. м, що розташоване по
АДРЕСА_3, скасовано.

Виділено ОСОБА_5 та визнано за нею право
власності на 13/50 часток
приміщення магазину № 2 з прибудовою
площею 80,5 кв. м, що розташоване по
АДРЕСА_3.

Виділено ОСОБА_4 та визнано за ним право
власності на 13/50 часток
приміщення магазину № 2 з прибудовою
площею 80,5 кв. м, що розташоване по
АДРЕСА_3.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 61 958
грн 18 коп. компенсації за відхилення
від рівності часток при розподілі
майна.

В решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати вказане судове
рішення та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Частково скасовуючи рішення суду
першої інстанції та ухвалюючи у
скасовані частині нове рішення,
апеляційний суд на підставі доказів,
поданих сторонами, що належним чином
оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов
правильного висновку про те, що
зазначене нерухоме майно необхідно
поділити між сторонами в рівних
частинах, оскільки ОСОБА_4 добровільно
надає матеріальну допомогу на
утримання дітей та надав згоду на
виплату ОСОБА_5 грошової компенсації.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
касаційної скарги цих висновків не
спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 24 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С.
Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова