Справа № 161/888/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Присяжнюк Л.М. Провадження №
22-ц/773/1309/14 Категорія: 48 Доповідач: Киця
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С. І.,

суддів - Подолюка В.А., Шевчук Л.Я.,

при секретарі - Янко О.А.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Луцьку цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ
майна подружжя за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 18 липня 2014 року,

В С Т А Н О В
И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 18 липня 2014 року
в даній справі первісний позов ОСОБА_1
задоволено частково. Проведено поділ
майна, що є спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_1
право власності на 1/2 частину квартири,
що знаходиться в АДРЕСА_1. Встановлено
порядок користування квартирою,
виділено ОСОБА_1 кімнату площею 15,3 м.кв.,
а ОСОБА_3 кімнату площею 12,9 м.кв.,
коридор, ванну кімнату та кухню
залишено у спільному користуванні.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину будівельних матеріалів, що
знаходяться за адресою АДРЕСА_2. В решті
позову відмовлено. Зустрічний позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Проведено
поділ майна, що є спільною сумісною
власністю ОСОБА_3 до ОСОБА_1 Визнано за
ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини
квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину будівельних матеріалів, що
знаходяться за адресою АДРЕСА_2. В решті
позову відмовлено.

Відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну
скаргу на зазначене рішення суду.
Вважає рішення першої інстанції
частково невірним, в зв'язку з чим
просить його змінити в частині відмови
поділити грошові вклади та постановити
нове рішення в цій частині, яким
стягнути в її користь з ОСОБА_1 1/2 частку
грошових вкладів в сумі 75985грн.

Апеляційну скаргу відповідача слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, яким суд дав правильну
правову оцінку, що з 27 липня 1989 року
сторони по справі перебували у
зареєстрованому шлюбі. Рішенням
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 22 жовтня 2013 року
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. За
час перебування у шлюбі сторони
придбали квартиру в АДРЕСА_1 та
будували будинок в АДРЕСА_2, який є
незавершеним.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Пленум Верховного Суду України в
пунктах 22, 23 постанови від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснив, що
поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69 - 72 СК та ст.372
ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи. Вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання.

Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно зі ч.1 ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Рішення суду першої інстанції
оскаржується в частині відмови у
поділі грошових вкладів, а в іншій
частині - поділу квартири і будівельних
матеріалів, встановлення порядку
користування квартирою не
оскаржується і на предмет правильності
та законності апеляційним судом не
перевіряється.

Як було встановлено судом першої
інстанції, на час розгляду справи
коштів на рахунках в банківських
установах, які відкриті на ім"я
позивача та відповідача немає. В ПАТ
«Державний ощадний банк України»
відкриті компенсаційні рахунки на ім"я
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, однак позивач по
первісному позові ОСОБА_1 та позивач по
зустрічному позову ОСОБА_3 зменшили
свої вимоги в цій частині позову і не
ставили питання про поділ цих коштів.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Обов'язок доказування і
подання доказів процесуальним Законом
покладено на сторони. Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів приходить до висновку,
що відповідач ОСОБА_3 не довела
наявність грошових вкладів у позивача
на час розгляду справи в суді, які б
підлягали поділу між ними як спільна
сумісна власність подружжя, і не подала
належних та допустимих доказів на
підтвердження свої доводів.

Згідно виписки по особовому рахунку
відкритому у ПАТ КБ «ПриватБанк» 12
червня 2013 року позивачем ОСОБА_1 було
знято кошти в сумі 5100 доларів США. В
судовому засіданні не встановлено і
таких доказів не надано суду, що ці
кошти є в наявності на даний час і не
були використанні сторонами під час
спільного проживання, так як вони
перебували у шлюбі, а використані лише
ОСОБА_1 Отже, ОСОБА_3 не довела, що
спільні грошові кошти були зняті з
депозитного рахунку без її відома та
згоди та привласнені ОСОБА_1

Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. При
укладені договорів одним з подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя.

27 вересня 2012 року, під час перебування
сторін у шлюбі, був знятий з обліку в
органах ДАІ автомобіль ВАЗ 21101, 2007 року
випуску, який зареєстрований на ОСОБА_1
Сторони не заперечили, що даний
автомобіль було відчужено. В судовому
засіданні не встановлено, що ОСОБА_1
здійснив відчуження майна проти волі
іншого подружжя - ОСОБА_3 та використав
ці кошти не на потреби сім"ї. Посилання
на те, що ці кошти були покладені
позивачем на рахунок іншої особи, як
позика, не заслуговують на увагу і не
підтверджуються доказами, а тому
підстав вважати, що ці кошти
знаходяться у третіх осіб немає.
Відповідач ОСОБА_3 не зверталась в суд з
позовом про визнання договору
недійсним, як такого, що укладений
другим з подружжя без її згоди.

Таким чином, відсутні підстави для
задоволення позову в частині стягнення
з ОСОБА_1 1/2 частки грошових вкладів на
суму 75985грн.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду. Рішення суду першої інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його зміни немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 18 липня 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді