Справа № 127/6495/14-ц Провадження №
22-ц/772/1886/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Антонюк В. В.Категорія:
30Доповідач: Медяний В. М.
Апеляційного суду
Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :
Головуючого: Медяного В.М.,
Суддів : Пащенко Л.В., Жданкіна В.В.
при секретарі : Агеєвій Г.А.,
за участю сторін у справі:
представників позивача Вінницької
автомобільної школи Товариства
сприяння обороні України - Бублика В.М.,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, відповідачів ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та їх представників ОСОБА_8,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом Вінницької
автомобільної школи Товариства
сприяння обороні України до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про стягнення матеріальної
за апеляційною скаргою Вінницької
автомобільної школи Товариства
сприяння обороні України на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 15 травня 2014 року, -
У квітні 2014 року Вінницька
автомобільна школа Товариства
сприяння обороні України звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
стягнення матеріальної шкоди в сумі
Посилається на те, що відповідно до
наказу Голови Вінницької обласної
організації ТСОУ була проведена
ревізія фінансово-господарської
діяльності Вінницької АШ ТСОУ за
період з 17.02.2012 року по 26.07.2013 року, в
ході якої встановлено безпідставну
виплату грошових доплат працівникам на
загальну суму 136720, 40 грн., про що було
складено відповідний акт ревізії.
Позивач вважає, що у директора ОСОБА_6
не було правових підстав видавати
накази про встановлення доплат, а
головному бухгалтеру ОСОБА_7 їх
виконувати, оскільки при виданні
наказів про встановлення доплат за
розширення зони обслуговування або
збільшення обсягу виконуваних робіт
обов'язковими є наявність клопотань
про встановлення доплати, проте у
перевірених наказах відсутні
відомості про наявність таких
18.02.2014 року на адресу відповідачів
позивачем було направлено вимогу щодо
відшкодування зазначеної матеріальної
шкоди в строк до 03.03.2014 року. Однак, в
добровільному порядку відповідачі
вказану шкоду відшкодовувати
Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 15 травня 2014 року
у задоволенні позову Товариства
сприяння обороні України до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про стягнення матеріальної
шкоди відмовлено (а.с.147).

В апеляційній скарзі позивач у справі
Вінницька автомобільна школа
Товариства сприяння обороні України
просить рішення суду першої інстанції
від 15 травня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення по сутті
позовних вимог. Зазначає, що рішення
суду є незаконним і необґрунтованим
через порушення норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими.

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції представники
скаржника позивача у справі апеляційну
скаргу повністю підтримали та просили
її задовольнити, посилаючись на
викладені в ній доводи.

Відповідачі та їх представники
апеляційну скаргу не визнали та
заперечили проти її задоволення,
посилаючись на її безпідставність та
необґрунтованість.

Колегія суддів перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення сторін у
справі, що з'явилися до суду, дослідивши
матеріали справи вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін,
виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України,
при ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; наявності інших
фактичних даних, які мають значення для
вирішення справи; правовідносин,
зумовлених встановленими фактами. У
рішенні суду обов'язково повинні бути
зазначені встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК
України суд вирішує цивільно-правовий
спір на засадах змагальності, кожна
сторона зобов'язана доказами довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог чи
заперечень.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову
Вінницької автомобільної школи
Товариства сприяння обороні України,
суд першої інстанції встановив та
виходив з того, що трудові обов'язки
директора школи, зокрема ОСОБА_6,
визначено розділом 5 Статуту
Вінницької АШ ТСОУ, яким передбачено,
що керівництво діяльністю
автомобільної школи здійснює директор,
який видає накази, заохочує
працівників, встановлює премії,
доплати і надбавки до посадових
окладів.

Розділом IV Колективного договору
передбачено встановлення доплат та
надбавок. Розміри доплат та порядок їх
встановлення передбачено додатком №5
до Колективного договору. Умовами
колективного договору передбачено, що
надбавки за розширення зони
обслуговування або збільшення обсягу
виконуваних робіт здійснюється
відповідно до клопотання.

Судом першої інстанції не було
прийнято до уваги твердження
представників позивача, що підставою
для визначення незаконності
призначення надбавок є відсутність
відомостей про клопотання, як підставу
для видання наказів про надбавки, у
самих наказах. Адже, відповідно до
наявних в матеріалах справи витягів із
протоколів засідання Первинної
профспілкової організації Вінницької
автошколи ТСОУ підтверджується
розгляд питань та прийняття рішень про
звернення до адміністрації автошколи
із клопотаннями про виплату надбавок
та доплат працівникам автошколи, що
доводить відсутність в діях
відповідачів порушень трудових
обов'язків.

Нарахування та виплати надбавок за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників передбачена п.
17.1 Колективного договору, згідно якого
і було призначено доплату ОСОБА_10 та
ОСОБА_11

Доплата ОСОБА_6 відповідно до наказу
від 04.05.2012 року здійснювалась за
завідування навчальним класом, що
передбачено Додатком №5 до
Колективного договору і встановлення
даної доплати не потребує наявності
клопотання.

Також судом першої інстанції було
встановлено, що при проведенні ревізій
акт перевірки колективного звернення
Вінницької автомобільної школи ТСОУ
від 29.07.2013 року та акт проведення
ревізії фінансово-господарської
діяльності від 01.08.2013 року (а.с.7-20),
питання наявності клопотань голови
профспілкового комітету автошколи до
адміністрації автошколи про
нарахування та виплату доплат та
надбавок працівникам автошколи, не
з'ясовувалось та не досліджувалось.

Крім того, Наказом Центрального
комітету ТСОУ по особовому складу №20
від 20.03.2012 року «Про оплату праці
працівників ТСОУ», зокрема в п.3 надано
право головам обласних і їм рівних
організацій установлювати розміри
підвищення посадових окладів
керівникам навчальних закладів;
установлювати розміри додаткової
оплати керівникам навчальних закладів
де створені вечірні групи - у розмірі 15%
посадового окладу. Крім того, вказаним
наказом надано право керівникам
організацій: установлювати розміри
підвищення посадових окладів;
установлювати розміри додаткової
оплати; установлювати надбавки та
доплати працівникам.

Таким чином, суд першої інстанції
враховуючи вимоги ст.ст. 15, 60 ЦПК
України, ст.ст. 130, 135-3, 137, 138 КЗпП України,
Постанову Пленуму Верховного суду
України від 29.12.1992 року №14 «Про судову
практику в справах про відшкодування
шкоди, заподіяної підприємствам,
установам, організаціям їх
працівниками», а також те, що Штатним
розкладом на 01.01.2012 року по
госпрозрахунковій діяльності
Вінницької АШ ТСОУ, погодженим головою
ОО ТСОУ 01.01.2012 року та штатним розкладом
на 01.10.2012 року по діяльності Вінницької
АШ ТСОУ, погодженим головою ОО ТСОУ
ОСОБА_12 01.10.2012 року підтверджується
погодження посадових окладів
працівників Вінницької АШ ТСОУ та
розміри доплат, прийшов до висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог
Вінницької автомобільної школи
Товариства сприяння обороні України.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, встановивши такі
обставини, правильно застосувавши
норми матеріального права, прийшов до
вірного та обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні даного позову.

Посилання скаржників на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
застосування норм матеріального та
процесуального права є безпідставним,
не обґрунтованим та таким, що
суперечить вимогам Закону та
матеріалам справи.

Зокрема, колегія суддів не
погоджується з доводами апеляційної
скарги про те, що причиною порушення
трудових обов'язків, що на думку
позивача призвело до заподіяння
матеріальної шкоди, є відсутність в
наказах про призначення надбавок
відомостей про клопотання, оскільки
той факт, що в наказах не зазначено
підстави їх видання не спростовує їх
правомірності та наявності самих
клопотань про призначення надбавок.
Крім того, позивачем не взято до уваги
те, що для частини надбавок, виплату
яких включено до позовних вимог, такі
клопотання взагалі не передбачені, а
іншу частину виплачено на підставі
клопотань голови профспілкового
комітету.

Допитаний судом свідок голова
профспілкової організації ОСОБА_11
підтвердив те, що на засіданнях
Первинної профспілкової організації
Вінницької автошколи ТСОУ питання про
призначення надбавок розглядалися і
було прийнято рішення про звернення до
директора із клопотаннями про
призначення надбавок. На засіданнях
профспілкового комітету розглядались
дані питання і за результатами
розгляду було підготовлено вказані
клопотання та передано їх директору
автошколи, про свідчать протоколи
засідань профспілкового комітету і
журнал реєстрації протоколів. Самі
протоколи було оглянуто в судовому
засіданні, а витяги із них, належним
чином засвідчені та долучені до
матеріалів справи. Також вказані
клопотання було зареєстровано у
журналі реєстрації вихідних
документів Профспілкового комітету
Вінницької автошколи ТСОУ.

Так, зокрема, були написані
клопотання та передано їх на розгляд
директору школи:

- клопотання від 25.06.12 року про
встановлення ОСОБА_13 надбавки в
розмірі 50% за розширену зону
діяльності;

- клопотання від 02.07.12 року про
встановлення ОСОБА_13 надбавки в
розмірі 70% за розширену зону
діяльності;

- клопотання від 30.04.12 року про
встановлення надбавки:

ОСОБА_10 в розмірі 50% за розширену зону
діяльності;

ОСОБА_7Г в розмірі 70% за розширену зону
діяльності;

ОСОБА_14 в розмірі 50% за розширену зону
діяльності;

ОСОБА_15 в розмірі 15% за розширену зону
діяльності.

Відповідач ОСОБА_7 яка на той час
працювала головним бухгалтером у
позивача, пояснила суду, що являючись
членом профспілкового комітету, вона
була присутня на засіданнях та їй
відомо, що зазначені клопотання були
підготовлені та передані на розгляд
директора автошколи, який за
результатами їх розгляду видав накази
про призначення надбавок. Фонд
заробітної плати на місяць перевищував
100 тис. грн., тоді як загальна сума
коштів, яку було витрачено на надбавки
складала в середньому біля 7 тис. грн.,
тобто питома вага надбавок становила
менше 10%. Середня заробітна плата по
автошколі була на рівні 1200 грн., при
цьому вказані в наказах особи
обслуговували не лише територію
автошколи по вул. Чехова, 11, а і
територію старої автошколи, де
розміщена стоянка автомобілів - вул.
Немирівське Шосе, 10, та
спортивно-технічний клуб - Щорса, 5, з
часу приєднання даних території до
автошколи обсяг робіт було збільшено.
Щодо посилання на те, що ОСОБА_7 не
повідомила ревізійній комісії про
наявність таких клопотань і що суд не
з'ясував причин цього, встановлено, що
ревізія в профспілковому комітеті не
проводилась, пояснення головного
бухгалтера з приводу клопотань
ревізорами не були взяті до уваги,
останні посилались на те, що клопотання
нікого не цікавлять, важливо, що в
наказах їх не вказано як підставу для
видання наказів.

Твердження позивача про те, що суд не
дослідив чи надавалися клопотання на
розгляд директору автошколи також
спростовується показами допитаних
судом свідків, які підтвердили їх
наявність та яким чином і на яких
підставах вони готувались та передані
на розгляд директора.

Щодо посилання апелянта з приводу
встановлення доплати ОСОБА_11 у розмірі
20%, встановлено, що дана доплата
встановлена наказом №21-к від 05.04.2013
року на період навчання старшого
майстра з виробничого навчання водінню
ОСОБА_16 відповідно до п. 17.1
Колективного договору, яким
передбачено встановлення доплати за
суміщення професій в розмірі до 95%
тарифної ставки (окладу) відсутнього
працівника.

Щодо посилання апелянта з приводу
встановлення доплати ОСОБА_10, що суд
безпідставно врахував п. 17.1
Колективного договору та
необгрунтовано не взяв до уваги
додаток №5 до колективного договору,
також погодитись не можна, оскільки
ОСОБА_10 було встановлено 2 різні
надбавки.

Також колегія суддів не може
погодитись з твердженнями апелянта
щодо неправомірності нарахування
доплати ОСОБА_6, оскільки судом
встановлено те, що доплата директору
автошколи ОСОБА_6 була встановлена у
відповідності до штатних розкладів
Вінницької АШ ТСОУ, які погоджено із
Головою 00 ТСОУ Кацаєм А.О. станом на
01.01.2012 року та на 01.10.2012 року. Таким чином
дана надбавка встановлена директором
керівної організації, а не самим ОСОБА_6
При цьому, слід врахувати те, що штатний
розклад станом на 01.01.2012 року (до
призначення директором ОСОБА_6) в
частині доплат директору автошколи в
порівнянні зі штатним розкладом станом
на 01.10.2012 року (після призначення
директором ОСОБА_6) змінено в сторону
зменшення розміру доплат.

Стаття 138 КЗпП покладає обов'язок
доказування наявності умов для
покладення матеріальної
відповідальності на працівника, на
власника або уповноважений ним орган,
який повинен довести наявність умов,
передбачених статтею 130 цього Кодексу.
Зокрема, довести наявність прямої
дійсної шкоди та її розмір; якими
неправомірними діями її заподіяно і чи
входили до функцій працівника
обов'язки, неналежне виконання яких
призвело до шкоди; в чому полягала його
вина.

Відповідно до ст.130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

Трудові обов'язки директора школи
ОСОБА_6 визначено розділом 5 Статуту
Вінницької АШ ТСОУ, згідно якого
керівництво діяльністю автомобільної
школи здійснює директор який видає
накази, заохочує працівників,
встановлює премії, доплати і надбавки
до посадових окладів. Таким чином,
викладеним доводиться, що ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, при встановленні і виплаті
вказаних надбавок діяли в межах
чинного законодавства, відповідно до
Статуту організації і умов
Колективного договору, та відповідно
не порушували своїх трудових
обов'язків.

Крім того, п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 29 грудня 1992
року № 14 «Про судову практику в справах
про відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками» передбачено, що
можливо враховувати тільки
безпосередній причинний зв'язок між
порушенням трудових обов'язків, якого
припустився працівник, і прямою
дійсною шкодою, що виникла на боці
підприємства. Пряма дійсна шкода - це
основний елемент юридичного складу,
який породжує обов'язок працівника
відшкодувати матеріальну шкоду і дає
право підприємству, установі,
організації (або власникові
підприємства, установи, організації
або уповноваженому ним органу)
притягти працівника до матеріальної
відповідальності.

Розмір шкоди, заподіяної з вини кількох
працівників, визначається для кожного
з них з урахуванням ступеня вини, виду і
меж матеріальної відповідальності.
Солідарна матеріальна
відповідальність застосовується лише
за умови, якщо судом встановлено, що
шкода підприємству, установі,
організації заподіяна спільними
умисними діями кількох працівників або
працівника та інших осіб. У порядку
цивільного судочинства суд вправі
зобов'язати цих осіб відшкодувати
шкоду солідарно, якщо при
постановленні обвинувального вироку
цивільний позов був залишений без
розгляду або коли вирок в частині
цивільного позову скасовано і справа в
цій частині направлена на новий
розгляд в порядку цивільного
судочинства.

Статтею 137 КЗпП України передбачено, що
суд при визначенні розміру шкоди, що
підлягає покриттю, крім прямої дійсної
шкоди, враховує ступінь вини
працівника і ту конкретну обстановку,
за якої шкоду було заподіяно.

Зі змісту вказаної статті випливає, що
притягнення до матеріальної
відповідальності можливе тільки за
наявності вини працівника.

Якщо працівник усвідомлював, що в його
діях не виявляється належна
турботливість про схоронність майна
власника, якщо він передбачав
можливість настання прямої дійсної
шкоди і він бажав її настання або
байдуже ставився до можливості її
настання, у діях працівника є умисел
(прямий або непрямий).

Позивач у суді першої інстанції не
довів та не надав доказів про винне
порушення працівником обов'язків за
трудовим договором і наявність
причинного зв'язку між його
протиправною поведінкою і шкодою, яка
наступила, час н виявлення, висновків
компетентних органів або експертизи
про допущені порушення і причини шкоди,
документів про коло трудових
обов'язків працівника.

Також встановлено, що оскаржувати акт
перевірки ОСОБА_6 не міг, оскільки на
момент закінчення перевірки і його
складання він був вже звільненим і не
являвся посадовою особою об'єкта
перевірки. При цьому, будучи не згодним
з його змістом, відмовився від його
підписання, про що свідчить акт про
відмову від 01.08.2013 року.

Таким чином, з урахуванням викладеного,
колегія суддів повністю погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки судом першої інстанції повно
з'ясовані фактичні обставини справи,
які мають істотне значення для справи в
межах наданих сторонами доказів,
правильно визначені правовідносини, що
склалися між сторонами, їх об'єктивний
склад, права та обов'язки сторін, вірно
застосовані норми матеріального права
та не порушені норми процесуального
права, а доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
дають достатніх підстав для скасування
рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу Вінницької
автомобільної школи Товариства
сприяння обороні України відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 15 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий :підпис.
В.М. Медяний

Судді :підписи.
Л.В. Пащенко

В.В. Жданкін

З оригіналом вірно.

Суддя :
В.М. Медяний