УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Крижанівської Г.В.,

суддів
Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі
Конику В.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Головне управління юстиції м. Києва,
про визнання правочину недійсним за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
судді Шевченківського районного суду
м. Києва від 27 червня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 р. позивач звернувся до суду
із позовом до ОСОБА_2, третя особа: ГУЮ у
м. Києві, в якому просив визнати
недійсним правочин - заповіт ОСОБА_3 від
28.07.2006 р. з огляду на те, що останній був
складений спадкодавцем без
усвідомлення значення своїх дій та за
відсутності можливості керувати ними.

Ухвалою судді Шевченківського
районного суду м. Києва від 27 червня 2014
року відмовлено у відкритті
провадження у зазначеній вище
цивільній справі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просив оскаржувану ухвалу скасувати та
направити справу для розгляду до суду
першої інстанції.

Свої доводи обґрунтував тим, що
при постановленні вищезазначеної
ухвали було порушено норми
процесуального права та неправильно
застосовано норми матеріального права,
неповно з'ясовано обставини справи.

Апелянт вказував, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 04.10.2010 р. по справі № 2-1188/10 у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: ГУЮ у м. Києві, про визнання
заповіту недійсним було відмовлено.

Позивач стверджував, що положеннями п. 2
ч. 2 ст. 122 ЦПК України передбачена
можливість відмови у відкритті
провадження у справі, якщо є таке, що
набрало законної сили, рішення чи
ухвала суду про закриття провадження у
справі у в'язку з відмовою позивача від
позову або укладенням мирової угоди
сторін у спорі між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав, однак вищезазначеним
судовим рішенням провадження у справі
закрито не було.

Також апелянт посилався на те, що спір у
справі № 2-1188/10 за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: ГУЮ у м. Києві, про
визнання заповіту недійсним виник з
приводу належності підпису на заповіті
особі заповідача, у той час як
підставою позову у даній справі є факт
неусвідомлення спадкодавцем значення
своїх дій в момент складання заповіту.

Справа № 761/18885/14-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/10291/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Кравець
Д.І.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Крижанівська Г.В. У
судовому засіданні апелянт доводи
апеляційної скарги підтримав, просив
її задовольнити.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явилися, про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином.

Колегія суддів, розглянувши справу в
межах доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість постановленої ухвали
в цій частині, заслухавши пояснення
апелянта, дослідивши письмові докази
по справі та доводи апеляційної
скарги, дійшла висновку про
відсутність підстав для її задоволення
з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, позивач звернувся
до суду із позовом до ОСОБА_2, третя
особа: ГУЮ у м. Києві, в якому просив
визнати недійсним правочин - заповіт
ОСОБА_3 від 28.07.2006 р. з огляду на те, що
останній був складений спадкодавцем
без усвідомлення значення своїх дій та
за відсутності можливості керувати
ними.

Посилання апелянта на те, що
аналогічний позов раніше заявлявся з
інших підстав, спростовуються
наступними доказами.

Зокрема, в матеріалах справи наявна
копія такого, що набрало законної сили,
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 04.10.2010 р. по справі №
2-1188/10, яким у задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_3., ОСОБА_2, треті особи: ГУЮ у м.
Києві, Третя Київська держнотконтора,
про визнання заповіту недійсним
відмовлено (а.с. 25, 26).

Відповідно до змісту вищевказаного
рішення, як на підставу своїх вимог
позивач посилався на те, що підпис на
спірному заповіті не належить ОСОБА_3, а
також на те, що під час його складання
волевиявлення спадкодавця не було
вільним і не відповідало його волі.
Водночас, зазначені ОСОБА_1 доводи, не
знайшли свого підтвердження в ході
розгляду зазначеної вище справи.

Згідно положень п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК
України суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо:

1) є таке, що набрало законної
сили, рішення суду у спорі між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав;

2) є така, що набрала законної
сили, ухвала суду про закриття
провадження у справі у в'язку з
відмовою позивача від позову або
укладенням мирової угоди сторін.

Таким чином, наявність рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 04.10.2010 р. по справі № 2-1188/10 за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3., ОСОБА_2, треті
особи: ГУЮ у м. Києві, Третя Київська
держнотконтора, про визнання заповіту
недійсним, яке набрало законної сили, є
підставою для застосування норм п. 2 ч. 2
ст. 122 ЦПК України.

Враховуючи викладене, при
встановленні обставин справи та
ухваленні оскаржуваного рішення судом
першої інстанції не було допущено
порушень норм процесуального права та
правильно застосовано норми
матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, не впливають на
правильність прийнятого судом рішення
і, з огляду на вимоги ст. 312 ЦПК України,
не можуть бути підставою для його
скасування, а тому підлягають
відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 312, 313, 314,315,
317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 27 червня 2014 року залишити
без мін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Г.В. Крижанівська

Судді:
В.А. Шебуєва

М.І. Оніщук