Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3693/14
Головуючий у 1-й інстанції: Іжевська Н.Г.
Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі Камінській
О.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 21 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Країна», ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної ДТП, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом ПАТ «СК «Країна», ОСОБА_4
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної ДТП.

В обґрунтування позову зазначав, що
18.10.2013 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем
«Шевролет Авео», реєстраційний номер
НОМЕР_1, на проїзній частині вул.
Куйбишева в м. Запоріжжі, скоїв наїзд на
пішохода - його батька ОСОБА_5

За фактом ДТП було порушено
кримінальне провадження, яке було
закрито, в зв'язку з відсутністю в діях
відповідача складу кримінального
правопорушення.

Вказує, що після смерті батька всі
витрати на його поховання поніс він,
загальна сума яких становить 7723,27 грн.
ОСОБА_4 частково відшкодував витрати на
поховання в розмірі 3000 грн., що
підтверджується квитанцією від 28.10.2013
року.

Крім того, зазначає, що своїми діями,
які призвели до смерті його батька,
відповідач спричинив йому моральну
шкоду, яку він оцінює в 10 000 грн.

Також зазначав, що цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_4 була
застрахована у ПАТ «СК «Країна» ОСОБА_4
відсутній склад кримінального
правопорушення.

Враховуючи вищевикладене просив суд
стягнути з відповідачів солідарно :
матеріальну шкоду в розмірі 4723,27 грн., а
також стягнути солідарно з
відповідачів 10 000 гр. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 21 липня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди 1414,91 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_4
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове, яким стягнути з Пат «СК
«Країна» на користь позивача
матеріальну шкоду в розмірі1414,91 грн. та
судовий збір на користь держави.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для зміни рішення суду
першої інстанції є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Судом встановлено, що 18.10.2013 р. сталася
ДТП, в результаті якої пішохід ОСОБА_5
був збитий автомобілем, яким керував
водій ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_5
помер в лікарні.

Постановою від 28.11.2013р. кримінальне
провадження закрите за відсутністю в
діях ОСОБА_4 складу правопорушення.
Дана постанова не оскаржена, а тому
винність відповідача ОСОБА_4 не
підлягає доказуванню за даною
цивільною справою.

Відповідно до висновку експерта № 828/13
ОСОБА_4 не мав технічної можливості
запобігти наїзду на пішохода екстреним
гальмуванням з зупинкою автомобіля до
місця наїзду.

Згідно статті 1201 ЦК України особа, яка
завдала шкоди смертю потерпілого,
зобов'язана відшкодовувати особі, яка
зробила необхідні витрати на поховання
та на спорудження надгробного
пам'ятника, ці витрати.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
поховання та похоронну справу»,
поховання померлого - це комплекс
заходів та обрядових дій. Під
комплексом заходів та обрядових дій
розуміється, зокрема, організація
поховання померлого і проведення у
зв'язку з цим ритуальних послуг
відповідно до місцевих умов. Тобто,
виходячи із визначення поняття
поховання, відповідно до закону, до
таких витрат можна віднести ті, які
здійснюються з моменту смерті людини
до поміщення труни з тілом у могилу.
Отже, витрати на проведення
поминальних обідів, які проводяться
після поховання, не відносяться до
витрат на поховання, відшкодовувати
які винний не зобов'язаний.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» ,. у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний...
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності , повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого зразка.

Як вбачається з матеріалів справи
(а.с.13) повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
поступила до страхової компанії від
ОСОБА_3 тільки 10.02.2014р. Інші докази про
отримання повідомлення страховою
компанією у встановлений законом строк
- відсутні.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01.03.2013р. «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» у разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка, шкода
відшкодовується завдавачем шкоди.

З огляду наведеного судова колегія
вважає, що суд першої інстанції дійшов
до правильного висновку, що шкода в
даної ситуації відшкодовується саме
ОСОБА_4, відповідно до ст. 1201 ЦК України,
і СК «Країна» не повинна нести
солідарну відповідальність за
причинену шкоду.

Крім того відповідно до наданого
полісу № АЕ/2137174, договір укладений між
СК «Країна» не з ОСОБА_4, а з ОСОБА_7 (а.с.10
).

Задовольняючи позовні вимоги про
відшкодування матеріальної шкоди суд
вважав доказаним суми 2714 гр. (а.с. 15),
сплачених 22.10.2013 р. за послуги
поховання, 550 гр. (а.с.16) , сплачених 20.10.2013
р. за підготовку тіла до поховання, 1150,91
гр., сплачених 22.10.2013 р. ритуальній
службі за поховання, а всього 4414,91 гр.
'

З Урахуванням, що відповідач сплатив
позивачеві суму 3000 гр. (а.с. 11), за
мінусом цієї суми, стягненню підлягає
1414,91 гр.

При цьому відмовив у відшкодуванні 900
грн. за поминальний обід , оскільки він
не є підставою для відшкодування шкоди.

Розглядаючи спір в зазначеній частині,
судова колегія вважає, що суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
справи, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Доводи апеляційних скарг суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права
, які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
у вищезазначених межах постановлено з
додержанням вимог закону і підстав для
його скасування не вбачається.

Проте судова колегія не
погоджується з висновками суду в
частині відмови від відшкодування
шкоди за ритуальні послуги в сумі 2400
грн. та повній відмови у відшкодуванні
моральної шкоди.

Так відмовляючи у задоволенні позову у
відшкодування 2400 грн. суд поставив під
сумнів квитанцію до прибуткового
касового ордера , оскільки не доведене,
що ця сума витрачена саме на поховання.

Проте з такими висновками
погодитись не можна, оскільки суд
приймаючи як за доказ квитанцію на суму
2714 грн. від 22.10.2013 року і не приймаючи
квитанцію як доказ на суму 2400 грн. від
07.11.2013 року , не звернув уваги, що обидві
квитанції сплачені на підставі одного
і того ж рахунок-фактура № Ц-0003049 СКП
«Запорізька ритуальна служба ( а.с. 14,15,18
).

Судова колегія вважає доказаним сплату
позивачем в розмірі 2400 грн. на
ритуальні послуги, яка також підлягає
відшкодуванню.

Відмовляючи у задоволенні позову
про відшкодування моральної шкоди суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач у відповідності до ст.ст. 10, 60
ЦПК України як сторона, яка приймала
участь у справі не довів суду ті
обставини, на які він посилався як на
підставу своїх вимог, а саме не довів
завдання йому такої шкоди.

Проте судова колегія с такими
висновками погодитись не може.

Так згідно ч.1, ч.2 статті 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки.

У п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду
України N 4 від 31.03.1995 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
зазначено, що оскільки питання
відшкодування моральної шкоди
регулюються законодавчими актами,
веденими у дію в різні строки, суду
необхідно в кожній справі з'ясовувати
характер правовідносин сторін і
встановлювати якими правовими нормами
вони регулюються, чи опускає
відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при
даному виді правовідносин, коли набрав
чинності законодавчий акт, що визначає
умови і порядок відшкодування
моральної шкоди в цих випадках, та коли
були вчинені дії, якими заподіяно цю
шкоду.

Судова колегія вважає, що із засад
розумності, виваженості та
справедливості, при визначенні розміру
грошового відшкодування моральної
шкоди, окрім глибини фізичних та
душевних страждань у зв'язку зі смертю
близького родича батька, доданих
страждань у зв'язку з похованням,
втрати безповоротного родинного
зв'язку, потрібно врахувати і ступінь
вини особи, яка завдала моральну шкоду,
і тому на думку колегія сума
відшкодування у 10 000 грн. являється не
співмірною з моральними втратами, та
повинна складати 5 000 грн.

Судова колегія приходить до висновку,
що вказані порушення призвели до
неправильного вирішення справи, тому
суд апеляційної інстанції на підставі
ст. 309 ЦПК України рішення суду змінює,
в частині відмови в стягненні витрат на
поховання в розмірі 2400 грн. та
моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 21 липня 2014 року у
цій справі в частині відмови в
стягненні витрат на поховання в
розмірі 2400 грн. та моральної шкоди
скасувати, та ухвалити в цій частині
нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду в сумі 2400 грн. та 5000
грн. у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: