Справа № 159/5770/13-ц
Провадження № 2/159/464/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
02 вересня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області в складі:

головуючої - судді Денисюк Т.В.

за участю секретаря Пухер Л.Р.

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4

третьої особи із самостійними вимогами
ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_5

відповідача ОСОБА_6

представника відповідача Куптія Г.А.

третьої особи без самостійних вимог
ОСОБА_8

розглянувши у відритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_9 до Ковельської міської ради,
ОСОБА_6, третя особа без самостійних
вимог - ОСОБА_8, про визнання
незаконними рішень Ковельської
міської ради та усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою, та
за позовом третьої особи із
самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_6
про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_9 звернулась до суду із вказаним
позовом, в якому з урахуванням
змінених та уточнених позовних вимог
(а.с.129 т.2) просила усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою
площею 328 кв.м. по АДРЕСА_3 що належить їй
на праві постійного користування
згідно державного акту серії І-ВЛ №006493
від 20.05.1999 року шляхом:

- визнання незаконним та скасування
рішення Ковельської міської ради №14/28
від 22.09.2011 р. «Про надання дозволу на
складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
розширення присадибної ділянки гр.
ОСОБА_6.»,

- визнання незаконним та скасування
рішення Ковельської міської ради №32/33
від 20.12.2012 р. «Про внесення змін до
рішення міської ради від 22.09.2011 р. №14/28»,

- визнання незаконним та скасування
рішення Ковельської міської ради №40/29
від 25.07.2013 р. «Про продаж у власність
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку по
АДРЕСА_2»,

- визнання незаконним та скасування
рішення Ковельської міської ради №19/12
від 24.06.2004 р. «Про безоплатну передачу у
приватну власність земельних ділянок
для будівництва і обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_2 площею 1000
кв.м.»,

- визнання незаконним та скасування
рішення Ковельської міської ради №19/13
від 24.06.2004 р. «Про передачу у приватну
власність шляхом викупу земельної
ділянки по АДРЕСА_2 площею 1327 кв.м.»,

- визнання незаконним та скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку площею 2327 кв.м. по
АДРЕСА_2 виданого гр. ОСОБА_6 11.08.2004 р.
частково площею 328 кв.м.,

- скасувати державну реєстрацію
земельної ділянки по АДРЕСА_2
кадастровий номер :05:029:0058,
здійснену реєстратором 22.07.2013 року, та
реєстрацію земельної ділянки за
кадастровим номером :05:029:0025,

- зобов'язати відповідача ОСОБА_6 знести
кам'яну огорожу по межі відповідно до
державного акту на постійне
користування серії І-ВЛ №006493 від 20.05.1999
року, виданого на ім'я ОСОБА_9

Ухвалою суду від 08.04.2014 р. залишено
без розгляду за заявою представника
позивача позов в частині вимоги про
визнання незаконним та скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку площею 2327 кв.м. по
АДРЕСА_2 що виданий ОСОБА_6 11.08.2004 р., в
частині земельної ділянки площею 328
кв.м.

Ухвалою суду від 10.05.2014 р. залишено
без розгляду за заявою представника
позивача позов в частині вимог про
визнання незаконним та скасування
рішень Ковельської міської ради №19/12
та 19/13 від 24.06.2004 року "Про безоплатну
передачу у приватну власність
земельних ділянок для будівництва та
обслуговування житлового будинку по
АДРЕСА_2 площею 1000 кв.м." та "Про передачу
у приватну власність шляхом викупу
земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 1327
кв.м."

Ухвалою суду від 19.06.2014 р. залишено
без розгляду за заявою представника
позивача позов в частині вимог про
визнання незаконними та скасування
рішень Ковельської міської ради №14/28
від 22.09.2011 року "Про надання дозволу на
складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
розширення присадибної ділянки
ОСОБА_6." та №32/33 від 20.12.2012 р. "Про
внесення змін до рішення міської ради
від 22.09.2011 р. №14/28".

Таким чином вирішенню підлягали
позовні вимоги ОСОБА_9 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою площею 328 кв.м. по АДРЕСА_3 що
належить їй на праві постійного
користування згідно державного акту
серії І-ВЛ №006493 від 20.05.1999 року шляхом :

- визнання незаконним та скасування
рішення Ковельської міської ради №40/29
від 25.07.2013 р. «Про продаж у власність
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку по
АДРЕСА_2»,

- скасування державної реєстрації
земельної ділянки по АДРЕСА_2
кадастровий номер :05:029:0058,
здійснену реєстратором 22.07.2013 року, та
реєстрації земельної ділянки за
кадастровим номером :05:029:0025,

- зобов'язання відповідача ОСОБА_6
знести кам'яну огорожу по межі
відповідно до державного акту на
постійне користування серії І-ВЛ №006493
від 20.05.1999 року, виданого на ім'я ОСОБА_9

Позовні вимоги мотивовано тим, що 25
липня 2013 року Ковельською міською
радою прийнято рішення №40/29, яким
затверджено ОСОБА_6 проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
площею 323 кв.м. по АДРЕСА_2 в м.Ковелі для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд у власність шляхом викупу.
Однак, вказана земельна ділянка
входить до складу земель, які надані їй
у постійне користування згідно рішення
№5/15 від 25.11.1998 року та державного акту
на право постійного користування
землею серії І-ВЛ №006493 від 20.05.1999 р., у
встановленому законом порядку у неї не
вилучалась, а тому не може бути надана
відповідачці у власність. Крім того,
незаконність вказаного рішення
мотивована його прийняттям під час дії
ухвали Луцького міськрайонного суду
про заборону міській раді вчиняти
будь-які дії щодо спірної земельної
ділянки. Також по периметру спірної
земельної ділянки відповідачкою
встановлено кам'яну огорожу, що
перешкоджає використанню землі за
призначенням, та підлягає перенесенню.

Третя особа із самостійними
вимогами ОСОБА_3 звернулась до суду із
позовом до ОСОБА_6 (а.с. 160 т.1), в якому
просить зобов'язати відповідачку
усунути перешкоди в користуванні
належною їй на праві власності
земельною ділянкою площею 0,0470 га по
АДРЕСА_3, кадастровий номер
:05:029:0033, шляхом перенесення
огорожі за межі даної земельної
ділянки. Мотивуючи свої вимоги тим, що
відповідачкою безпідставною
встановлено на її земельній ділянці
кам'яну огорожу, яка перешкоджає
використанню земельної ділянки за
призначенням.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 первинний позов
підтримала повністю та пояснила, що
проживає в АДРЕСА_3 понад шістдесят
років, ця земля є її батьківщиною,
батько також все життя користувався
цією землею, проводив газопровід до
будинку. У 1998 році вона дала згоду на
вилучення в неї 1380 кв.м. землі, з якої 1000
кв.м. було надана її дочці - позивачу у
справі ОСОБА_9 у користування, а 380 кв.м.
призначалось для облаштування проїзду.
У 2004 році відповідач ОСОБА_6 придбала
обманом сусідній житловий будинок по
АДРЕСА_2 та без виготовлення будь-яких
документів неправомірно отримала
земельну ділянку площею 2658 кв.м., в тому
числі і на правах оренди спірну
земельну ділянку. Внаслідок таких дій
відбулось захоплення землі її дочки
ОСОБА_9 та змінились конфігурації
суміжних земельних ділянок, якщо
раніше межа була прямою, то на даний час
вона ламана. Вважає, що рішення
Ковельської міської ради про продаж
спірної земельної ділянки ОСОБА_6
порушує її права та права її дочки
ОСОБА_9, а тому просить його скасувати,
також просить зобов'язати ОСОБА_6
знести кам'яну огорожу, яка знаходиться
на її землі.

Представник позивача ОСОБА_1
позов підтримала повністю та пояснила,
що рішенням Ковельської міської ради
№5/15 від 25.11.1998 року ОСОБА_9. надано в
постійне користування 1000 кв.м. за
рахунок вилучених у ОСОБА_2 земель,
також зобов'язано перенести існуючий
газопровід від АДРЕСА_3 який проходив
по наданій їй земельній ділянці. Після
придбання ОСОБА_6 житлового будинку по
АДРЕСА_2 та отримання спірної земельної
ділянки в оренду, виявилось, що
газопровід знаходиться на її
території. Це сталось у зв'язку з тим, що
ОСОБА_6 без виготовлення проекту
відводу та погодження меж із суміжними
землекористувачами надали у власність
і в оренду землю площею, якої в натурі
не було, внаслідок чого остання
захопила землі позивачки та ОСОБА_2
Оскаржуваним рішенням Ковельської
міської ради №40/29 від 25.07.2013 р. у
власність ОСОБА_6 фактично продається
земельна ділянка, яка належить
позивачці на праві постійного
користування, що не відповідає
положенням земельного законодавства.
Крім того, підлягає знесенню кам'яна
огорожа, встановлена відповідачкою по
всьому периметру спірної земельної
ділянки, як така що перешкоджає
позивачу користуватись належною їй
землею.

Представник позивача ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 первинний позов підтримали
повністю з підстав вище вказаних.

Позивач ОСОБА_9 в судових
засіданнях участі не приймала, подала
письмові пояснення по справі, в яких
просить її вимоги задовольнити з
підстав аналогічних тим, що викладені
представником ОСОБА_1

Третя особа із самостійними
вимогами ОСОБА_3 заявлений нею позов
підтримала повністю та пояснила, що
земельна ділянка площею 0,0470 га по
АДРЕСА_3, кадастровий номер :05:029:0033
належить їй на праві власності згідно
договору дарування від 16 жовтня 2007 року
та є суміжною із землями, якими
користується відповідачка ОСОБА_6 та
земельною ділянкою, що перебуває у
постійному користуванні позивачки
ОСОБА_9 Відповідачкою ОСОБА_6 по
периметру земель, якими вона
користується встановлено кам'яну
огорожу, частина цієї огорожі
знаходиться на її землі, що порушує її
права, як власника. Просить суд
зобов'язати відповідача перенести
огорожу за межі її земельної ділянки.

Третя особа, що не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні відповідачів, ОСОБА_8 при
вирішенні справи покладається на
розсуд суду, з приводу позовних вимог
пояснив, що є суміжним
землекористувачем із ОСОБА_2, згідно
державного акту на право власності
йому належить 1000 кв.м., однак фактично
він користується близько 1400 кв.м. землі,
при цьому межі земельної ділянки
погоджував із ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_6 та її
представник ОСОБА_5 проти первісного
позову заперечили та пояснили, що
починаючи з 2004 року ОСОБА_9 та ОСОБА_2
неодноразово звертались до судів з
різноманітними позовами з приводу
права на володіння спірною земельною
ділянкою, мотивуючи свої вимоги тим, що
вона входить в межі земельної ділянки
площею 1000 кв.м., яка надана ОСОБА_9. по
АДРЕСА_3 в постійне користування згідно
державного акту серії І-ВЛ №006493 від
20.05.1999 р. Однак, рішеннями судів, які
набрали законної сили, встановлена
безпідставність вимог позивачів, окрім
того вирішено питання про межі
земельних ділянок. Рішенням
Ковельської міської ради від 22.09.2012

р. №14/28 ОСОБА_6 надано дозвіл на
складання проекту землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки
орієнтовною площею 331 кв.м. по АДРЕСА_2
для будівництва та обслуговування
житлового будинку з метою передачі у
власність шляхом викупу. Дане рішення
міської ради було предметом оскарження
та залишено судовими інстанціями в
силі. Рішенням ради №40/29 від 25.07.2013 р.,
яке оскаржується позивачкою, проект
відводу затверджено, грошову оцінку
землі погоджено, кошти за землю
сплачені. Вважає, що підстави для
скасування вказаного рішення органу
місцевого самоврядування відсутні.
Також вказує на безпідставність
тверджень позивачки щодо прийняття
оскаржуваного рішення під час дії
ухвали суду про забезпечення позову,
оскільки ухвалою Старовижівського
районного суду Волинської області від
21.06.2013 року заходи забезпечення позову,
якими заборонялось вчиняти будь-які
дії із спірною земельною ділянкою,
скасовані. Вимоги про знесення кам'яної
огорожі вважає також безпідставними,
оскільки огорожа встановлена по
визначеній судами межі.

Позов третьої особи із
самостійними вимогами ОСОБА_3
відповідач ОСОБА_6 та її представник
заперечили, посилаючись на
необхідність застосування строків
позовної давності, оскільки ОСОБА_3
набула право власності на землю у 2007
році, огорожа вже стояла, будь-яких
претензій ОСОБА_3 не висловлювала,
окрім того, з іншої сторони ділянки
ОСОБА_6 встановила огорожу таким чином,
що зменшила надану їй у власність
земельну ділянку, надавши ОСОБА_3
можливість користуватись нею. Крім
того, просять врахувати ту обставину,
що огорожа встановлена по межі
визначеній в порядку виконання
судового рішення.

Представник відповідача - Ковельської
міської ради Куптій Г. проти позовів
заперечив, вважає їх безпідставними та
необґрунтованими.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх
представників, показання свідків,
дослідивши письмові докази по справі,
приходить до висновку про
безпідставність заявленого ОСОБА_9.
первісного позову, який задоволенню не
підлягає, та про обґрунтованість
позову третьої особи із самостійними
вимогами ОСОБА_3, який слід
задовольнити в повному обсязі.

Так, предметом первісного позову є
матеріально-правова вимога про захист
права власності шляхом визнання
незаконним та скасування рішення
Ковельської міської ради від 25.07.2013
року №40/29 «Про продаж у власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку по
АДРЕСА_2», яким затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 323 кв.м. по АДРЕСА_2 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд у власність шляхом викупу,
затверджено вартість викупу та
передано у приватну власність ОСОБА_6
шляхом викупу земельну ділянку площею
323 кв.м. (кадастровий номер :05:029:0058)
(а.с. 186 , т.2).

Підставою позову виступають
обґрунтування щодо входження вказаної
земельної ділянки в межі земельної
ділянки площею 1000 кв.м., яка надана
позивачу ОСОБА_9. у постійне
користування згідно рішення
Ковельської міської ради від 25.11.1998
року №5/15 та на яку видано державний акт
про право постійного користування від
20.05.1999 р., зареєстрований в книзі
записів державних актів на право
постійного користування землею за №8.

Як визначено статтею 116 Земельного
Кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону.

За змістом вказаної правової норми
надана може бути лише земля, що не
перебуває у законному користуванні чи
власності іншої особи.

Відповідно до ст. 128 Земельного Кодексу
України продаж громадянам і юридичним
особам земельних ділянок державної
(крім земельних ділянок, на яких
розташовані об'єкти, які підлягають
приватизації) та комунальної власності
для потреб, визначених цим Кодексом,
провадиться місцевими державними
адміністраціями, Радою міністрів
Автономної Республіки Крим або
органами місцевого самоврядування в
межах їх повноважень.

Громадяни та юридичні особи,
зацікавлені у придбанні земельних
ділянок у власність, подають заяву
(клопотання) до відповідного органу
виконавчої влади або сільської,
селищної, міської ради чи державного
органу приватизації. У заяві
(клопотанні) зазначаються місце
розташування земельної ділянки, її
цільове призначення, розміри та площа,
а також згода на укладення договору про
оплату авансового внеску в рахунок
оплати ціни земельної ділянки.

До заяви (клопотання) додаються:

а) документ, що посвідчує право
користування земельною ділянкою (у
разі його наявності), та документи, що
посвідчують право власності на
нерухоме майно (будівлі та споруди),
розташоване на цій земельній ділянці (у
разі наявності на земельній ділянці
будівель, споруд);

б) копія установчих документів для
юридичної особи, а для громадянина -
копія документа, що посвідчує особу.

Орган державної влади, Рада
міністрів Автономної Республіки Крим
або орган місцевого самоврядування у
місячний строк розглядає заяву
(клопотання) і приймає рішення про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки (якщо такий проект відсутній)
та/або про проведення експертної
грошової оцінки земельної ділянки
(крім земельних ділянок площею понад 50
гектарів для розміщення відкритих
спортивних і фізкультурно-оздоровчих
споруд) чи про відмову в продажу із
зазначенням обґрунтованих причин
відмови.

Рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, місцевої
державної адміністрації, сільської,
селищної, міської ради про продаж
земельної ділянки є підставою для
укладання договору купівлі-продажу
земельної ділянки.

Отже, підлягає вирішенню питання чи
порушені органом місцевого
самоврядування при прийнятті
оскаржуваного рішення права позивача
як власника (землекористувача).

Судом встановлені наступні обставини
та відповідні їм правовідносини:

Згідно оригіналів інвентаризаційних
справ домоволодінь по АДРЕСА_2 у
будинку НОМЕР_2 проживала сім'я ОСОБА_27,
у їх фактичному користуванні
знаходилась земельна ділянка площею 2823
кв.м.

31 березня 2004 року відповідач ОСОБА_6
придбала будинок АДРЕСА_2 у спадкоємця
ОСОБА_27 ОСОБА_26.(а.с.73 т.2).

Домоволодіння НОМЕР_1 належало ОСОБА_17,
для будівництва надано 600 кв.м., у його
фактичному користуванні перебувало 1928
кв.м. землі (а.с.258 т.1) Згідно свідоцтва
про право на спадщину від 30.10.1979 р. право
власності на будинок перейшло до
ОСОБА_2 (а.с.259,261 т.1).

Рішенням Ковельської міської ради №364
від 19.12.1996 року ОСОБА_2 як власнику
будинку по АДРЕСА_3 надано безоплатно у
власність земельну ділянку площею 1000
кв.м., кадастровий номер :05:029:0022
(а.с.261 т.1)

Рішенням Ковельської міської ради від
25.11.1998 року №5/15 із фактичного
користування ОСОБА_2 було вилучено
земельну ділянку площею 1380 кв.м. в
АДРЕСА_3, з яких 1000 кв.м. передано її
дочці ОСОБА_9. у постійне користування
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, а 380 кв.м. залишено
для влаштування проїзду (а.с.45 т.3)

Рішенням Ковельської міської ради від
28.12.1999 року №5/14 на підставі ст.17 чинного
на той час Земельного Кодексу ОСОБА_9
безоплатно передана у власність
земельна ділянка розміром 1000 кв.м. по
АДРЕСА_3.

На зазначені земельні ділянки ОСОБА_9
видано два державних акти: державний
акт на право постійного користування
землею від 20.05.1999 р. зареєстрований в
книзі записів державних актів на право
постійного користування землею за №8,
та державний акт на право приватної
власності на землю від 31.12.1999 р.
зареєстрований в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на земельні ділянки за №1219 (
оригінали а.с.46-83 т.3 справи НОМЕР_3-344/09)

Рішенням виконкому Ковельської
міської ради від 20.11.2003 р. №494 адресний
номер земельної ділянки, переданої
ОСОБА_9 у постійне користування
змінено з АДРЕСА_3 на АДРЕСА_3

09 жовтня 2007 року ОСОБА_9 продала ОСОБА_3
належну їй згідно державного акту на
право власності від 31.12.1999 р. земельну
ділянку площею 1000 кв.м. (а.с.165 т.3)

Рішенням Ковельської міської ради №18/25
від 22.04.2004 року ОСОБА_2 надано в оренду
земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 926
кв.м., яка складається з двох частин,
одна з яких має кадастровий номер
:05:029:0033.

16.11.2006 р. між ОСОБА_2 та УГГ «Волиньгаз»
укладено договір про встановлення
сервітуту для ремонту та
обслуговування газопроводу (а.с.86-116 т.3
справи 1-344/09) на даній земельній
ділянці.

26.12.2006 року ОСОБА_2 набула право
власності на дану земельну ділянку на
підставі договору купівлі-продажу
укладеного з Ковельською міською
радою, що підтверджується державним
актом на право власності від 14.06.2007
року. (а.с.45 т.3 справи 1-344/09).

А 16.10.2007 року подарувала її ОСОБА_3
згідно договору дарування (а.с.152 т.3)

21 липня 2004 року ОСОБА_2 набула право
власності на земельну ділянку площею 504
кв.м. з кадастровим номером на даний час
:05:029:0026, шляхом укладення з
Ковельською міською радою договору
купівлі-продажу (а.с.3-134 т.3 справи 1-344/09).

В свою чергу ОСОБА_6 , як власнику
житлового будинку по АДРЕСА_2,
рішеннями Ковельської міської ради
№19/12 та №19/13 від 24.06.2004 р. передано у
приватну власність безоплатно
земельну ділянку площею 1000 кв.м. та
шляхом викупу 1327 кв.м. На дані земельні
ділянки видано один державний акт на
право власності серії ВЛ №073886 від
11.08.2004 року, кадастровий номер
земельної ділянки :05:029:0025 (а.с.270
т.1) (рішенням Ковельського
міськрайонного суду у справі №2-112/08
від 28.05.2008 року, що набрало законної
сили 15.10.2008 р. - а.с.177-182 т.1, підтверджена
законність рішень Ковельської міської
ради №19/12 та №19/13 від 24.06.2004 р).

Рішенням Ковельської міської ради №15/14
від 26.06.2004 р. ОСОБА_6 надано в оренду
земельну ділянку площею 331 кв.м. по
АДРЕСА_2 (спірна земельна ділянка),
кадастровий номер орендованої
земельної ділянки :05:029:0042.

Після чого розпочинаються судові
тяжби, підставою позову в яких вступає
входження спірної земельної ділянки у
межі земельної ділянки ОСОБА_9 наданої
їй у постійне користування.

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_9.
до ОСОБА_6, третя особа без самостійних
вимог Ковельська міська рада, про
відновлення межових знаків та
стягнення моральної шкоди, яке набрало
законної сили 10 серпня 2005 року (а.с.163-165
т.1), встановлені обставини, які в силу
ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають
доказуванню, а саме - ОСОБА_6 рішенням
Ковельської міської ради №15/14 від
26.06.2004 р. надано в оренду земельну
ділянку площею 331 кв.м. із вільних
земель, які призначені для проїзду, з
іншої частини проїзду землю в оренду
протягом місця надано ОСОБА_2. За
орендованою ОСОБА_6 земельною ділянкою
знаходиться земельна ділянка надана
ОСОБА_9. у постійне користування

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду у справі (2-30/08) за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_3, третя особа без
самостійних вимог Ковельська міська
рада, про відновлення межових знаків,
усунення перешкод в користуванні
земельними ділянками, стягнення
моральної шкоди, та за зустрічним
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про
усунення перешкод у користуванні
земельними ділянками, яке набрало
законної сили 10 грудня 2008 року
(а.с.167-176,т.1) встановлені обставини, які
в силу ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають
доказуванню, а саме - надана ОСОБА_6 в
оренду земельна ділянка площею 331 кв.м.
не входить в межі земельної ділянки
наданої ОСОБА_9. в постійне
користування чи у власність.

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду у справі №2-112/08 за позовом ОСОБА_9,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Ковельської міської
ради, ОСОБА_6, ОСОБА_16 про визнання
недійсними рішень Ковельської міської
ради та державного акту про право
власності на землю, договору
купівлі-продажу житлового будинку, що
набрало законної сили 15 жовтня 2008 р. (
а.с.177-182 т.1) встановлені обставини, які
в силу ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають
доказуванню, а саме - права ОСОБА_2,
ОСОБА_9, ОСОБА_3 при наданні ОСОБА_6 у
приватну власність земельної ділянки
площею 2327 кв.м. не порушені, позивачі не
наділені будь-якими правами щодо цієї
земельної ділянки.

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду у справі №2-583/10 (а.с.183-189 т.1) за
позовом ОСОБА_9, ОСОБА_2 до Ковельської
міської ради, ОСОБА_6 про визнання
недійсним рішення Ковельської міської
ради № 45/38 від 29.12.2008 року та договору
оренди землі від 05.01.2009 р., яке набрало
законної сили 29 листопада 2010 року,
встановлені обставини, які в силу ч.3
ст.61 ЦПК України не підлягають
доказуванню, а саме - земельна ділянка
площею 331 кв.м., яка передана ОСОБА_6 в
оренду рішенням № 45/38 від 29.12.2008 року,
не входить в межі земельної ділянки
ОСОБА_9, яка надана їй в постійне
користування.

Після доведення судами правомірності
дій органу місцевого самоврядування по
наданню ОСОБА_6 в оренду вільної
земельної ділянки, яка не обтяжена
правами інших осіб, їй рішенням
Ковельської міської ради №14/28 від
22.09.2011 р. надано дозвіл на складання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 331 кв.м. по
АДРЕСА_2 в м.Ковелі для розширення
присадибної ділянки з метою передачі у
власність шляхом викупу за рахунок
раніше орендованої землі.

Вказане рішення Ковельської міської
ради було оскаржено ОСОБА_9. до суду.

Рішенням Старовижівського районного
суду у справі за позовом ОСОБА_9 до
Ковельської міської ради, третя особа
без самостійних вимог ОСОБА_6, про
визнання незаконним та скасування
рішення Ковельської міської ради №14/28
від 22.09.2011 р., у задоволенні позову
відмовлено. Рішення набрало законної
сили 25 грудня 2012 р., ним встановлені
обставини, які в силу ч.3 ст.61 ЦПК
України не підлягають доказуванню, а
саме - ОСОБА_6 як орендар спірної
земельної ділянки площею 331 кв.м. набула
переважне право на отримання її у
власність шляхом викупу, і ця земельна
ділянка не входить в межі земельної
ділянки площею 1000 кв.м. за державним
актом ОСОБА_9 (а.с.195-198 т.1).

До аналогічного висновку дійшов
Волинський окружний адміністративний
суд у справі за позовом Ковельського
міжрайонного прокурора до Ковельської
міської ради про скасування рішення
№14/28 від 22.09.2011р. (а.с.199-205 т.1).

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач ОСОБА_6 починаючи з 2004 року
користується спірною земельною
ділянкою на умовах оренди, дана
земельна ділянка не входить в межі
земельної ділянки позивачки ОСОБА_9,
рішення органу місцевого
самоврядування про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки з
метою передачі у власність шляхом
викупу, на підставі якого прийнято
оскаржуване рішення №40/29 від 25.07.2013 р.
про продаж землі у власність,
відповідає вимогам законодавства.

За вказаних обставин, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення первісного позову. В силу
ст. 3 ЦПК України захисту підлягають
лише порушені, невизнані чи оспорювані
права. А оскаржуваним рішенням
Ковельської міської ради права
позивача не порушені.

Безпідставними є і посилання позивача
на те, що оскаржуване рішення
Ковельської міської ради прийнято під
час дії забезпечення позову у виді
заборони органу місцевого
самоврядування вчиняти будь-які дії із
спірною землею.

Так, ухвалою Луцького міськрайонного
суду від 26.12.2011 р. вжито заходи
забезпечення позову ОСОБА_9, ОСОБА_2 до
ТОВ «Науково-виробниче підприємство
«Технічне бюро кадастру», ОСОБА_6 про
скасування технічної документації та
визнання неправомірними дій, шляхом
заборони Ковельській міській раді
вчиняти будь-які дії щодо земельної
ділянки площею 331 кв.м. по АДРЕСА_2 в
м.Ковелі (а.с.21 т.1).

Рішенням Апеляційного суду Волинської
області від 22.04.2013 р. у задоволенні
позову відмовлено (а.с.208 т.1).

В силу ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у
задоволенні позову було відмовлено,
вжиті заходи забезпечення позову
застосовуються до набрання рішенням
законної сили.

Таким чином, застосовані ухвалою
Луцького міськрайонного суду від 26.12.2011
р. заходи забезпечення позову втратили
дію 22 квітня 2013 року.

Окрім того, ухвалою Старовижівського
районного суду від 21.06.2013 року (а.с.211 т.1)
вказані заходи забезпечення позову
додатково скасовані.

Викладене свідчить про відсутність
будь-яких заборон для прийняття
Ковельською міською радою 25.07.2013 року
відповідного рішення.

Вимоги позивача про скасування
державної реєстрації земельної
ділянки по АДРЕСА_2 кадастровий номер
:05:029:0058, здійснену реєстратором
22.07.2013 року, та реєстрації земельної
ділянки за кадастровим номером
:05:029:0025, та зобов'язання
відповідача ОСОБА_6 знести кам'яну
огорожу по межі відповідно до
державного акту на постійне
користування серії І-ВЛ №006493 від 20.05.1999
року, виданого на ім'я ОСОБА_9, є
похідними від вирішеної судом першої
позовної вимоги, а тому задоволенню
також не підлягають.

Не спростовують висновків суду
посилання позивачів на рішення
Апеляційного суду Волинської області у
справі №2-1521/10 за позовом Ковельської
міської ради до ОСОБА_9 про визнання
недійсним державного акту на право
постійного користування землею із
скасуванням його державної реєстрації,
зобов'язання повернути самовільно
зайняту земельну ділянку з поновленням
межі земельної ділянки відповідно до
державного акту на право власності, та
за позовом Ковельського міжрайонного
прокурора і інтересах держави в особі
Ковельської міської ради до ОСОБА_9,
третя особа на стороні відповідача
Ковельський міський відділ Волинської
регіональної філії Центру ДЗК, про
визнання недійсним державного акту на
право постійного користування та
скасування його реєстрації, звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки,
яке набрало законної сили 27 січня 2011
року( а.с.90 т.1) та яким встановлено, що
позивачу ОСОБА_9. видано два державні
акти на дві різні земельні ділянки,
одна в користування, одна у власність. У
визнанні недійсним державного акту
про право постійного користування
відмовлено. Оскільки даним рішенням не
встановлено, що спірна земельна
ділянка площею 323 кв.м., яка продається
ОСОБА_6 у власність, входить в межі
земельної ділянки, яка надана позивачу
ОСОБА_9. у користування, а також не
встановлено, де саме знаходяться
земельні ділянки, на які видано два
державних акти.

Безпідставними є посилання позивача на
сплату податку за дві земельні ділянки
по АДРЕСА_3, що на думку позивача
повинно свідчити про наявність у неї
права на дві земель ділянки. Оскільки,
згідно листа начальника Ковельської
ОДПІ від 16.02.2012 р. (а.с.216 т.1) ОСОБА_9. в
період з 2000 по 2006 рік сплачувала
податок за одну земельну ділянку, а
лише з 2007 року почала сплачувати
податок за дві земель ділянки. Хоча,
судом встановлено, що вже у 2007 році
ОСОБА_9. продала земельну ділянку, яка
належала їй на праві власності.

Безпідставними є посилання позивача на
різноманітні технічні документації,
які виготовлялись на власні замовлення
чи на замовлення правоохоронних
органів, в яких відображено дві
земельні ділянки позивачки та
накладання на них спірної земельної
ділянки. Оскільки за своїм
призначенням вони не є землевпорядною
документацією передбаченою Законом
України «Про землеустрій», не
проходили процедури затвердження
органами виконавчої влади чи органами
місцевого самоврядування,
виготовлялись без дослідження всіх
документів обох сторін спору, носили
однобічний характер та ґрунтувались на
поясненнях однієї сторони - замовника.

Так, відповідно до діючого
законодавства, встановлення меж
земельної ділянки в натурі на
місцевості здійснюється на підставі
розробленої та затвердженої технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), а не на підставі не
затвердженої органами місцевого
самоврядування технічної документації
із землеустрою щодо виносу земельної
ділянки в натуру. З огляду на викладене
відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України
недопустимими є наступні докази
сторони позивача:

- технічна документація із
землеустрою щодо виносу земельної
ділянки в натуру, яка знаходиться в
постійному користуванні ОСОБА_9 для
будівництва і обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_3 (АДРЕСА_3)
за 2012 рік (а.с.9-24, а.с.110 т.1,а.с.235-250 т.3),

- технічна документація із
землеустрою щодо виносу земельної
ділянки в натуру, яка знаходиться в
постійному користуванні ОСОБА_9 для
будівництва і обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_3 (АДРЕСА_3)
за 2011 рік (а.с.215-223 т.3),

- технічна документація по
інвентаризації земель ОСОБА_9. по
АДРЕСА_3 (а.с.218,219 т.1), яка згідно листа ДП
ДЗК (а.с.217 т.1) взагалі не виготовлялась.

Необґрунтованими та такими, що не
відповідають фактичним обставинам
справи є посилання представників
позивача на відомості, внесені в
публічну карту про реєстрацію
земельної ділянки з кадастровим
номером :05:029:0001 (постійне
користування ОСОБА_9.) - а.с.89,т.1.

Так, з матеріалів справи та оригіналів
документів, які слугували підставою
видачі позивачу ОСОБА_9. державних
актів на право користування та на право
власності (а.с.46-85 т.3 справи 1-344/09)
вбачається, що проект відведення
земельних ділянок не виготовлявся,
технічний звіт по виконанню
проектно-вишукувальних робіт містить
до кожного державного акту однаковий
план земельної ділянки із вказівкою на
її примикання до проїзду, однаковий
збірний план, на якому землі ОСОБА_9.,
ОСОБА_2 та землі будинковолодіння
НОМЕР_2 (на даний час ОСОБА_6.) розділені
проїздом, однакові відомості
вирахування координат точок
теодолітного ходу. В самих державних
актах вказано, що сторона АБ ( в акті на
право користування) розміром 38,60, та
сторона ВГ (в акті на право власності)
розміром 38,0 примикає до проїзду. Як
встановлено в судовому засіданні
іншого проїзду ніж позначено на абрисі
земельних ділянок між сторонами у
справі немає.

У державному акті на право власності
ОСОБА_6, який видано 11.08.2004 року ( а.с. 270
т.1) на земельну ділянку з кадастровим
номером :05:029:0025, по межі від «Б» до
«Г» вказані землі міської ради (проїзд).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_18,
ОСОБА_19 , ОСОБА_20 підтвердили ту
обставину, що ОСОБА_9 надавалась одна
земельна ділянка саме так, як це
зображено на абрисі (а.с.56 т.3 справи
1-344/09), проїзд планувався на прохання
ОСОБА_9 та ОСОБА_2, хоча фактично не був
облаштований, одна його частина була
надана згодом в оренду ОСОБА_6 ( спірна
земельна ділянка), інша частина - надана
в оренду, а пізніше у власність шляхом
викупу ОСОБА_2 (кадастровий номер
:05:029:0033).

У виданому ОСОБА_2 державному акті на
право власності на землю з кадастровим
номером :05:029:0033 так і зазначено, що
від точки «Г» до точки «Д» - землі
міської ради (проїзд), а примикають до
них від точки «В» до точки «Г» землі
ОСОБА_9 (вона ж ОСОБА_9) по вул.. АДРЕСА_3.
(а.с.45 т.3 справи 1-344/09).

В технічній документації на земельну
ділянку площею 504 кв.м. з кадастровим
номером :05:029:0026, яка придбана
ОСОБА_2 21 липня 2004 року на підставі
договору купівлі-продажу укладення з
Ковельською міською радою (а.с.129 т.3
справи 1-344/09) суміжним
землекористувачем зліва по межі «АБ»
вказана ОСОБА_9 вул..АДРЕСА_3.

В оригіналі проекту забудови земельної
ділянки індивідуальним житловим
будинком від 08.08.1999 року забудовнику
ОСОБА_9 вказано, що будівництво
проводиться на земельній ділянці, яка
надана в постійне користування згідно
рішення Ковельської міської ради від
25.11.1998 року №5/15, в той же час схема
земельної ділянки повністю відповідає
конфігурації та розмірам, визначених у
державному акті на право власності. З
правої сторони до ділянки примикає
садиба по АДРЕСА_3 (ОСОБА_2.), а зверху
відображений схематично проїзд. По
даному проїзду проходить газопровід
низького тиску (а.с. 29-35 т.3. справи 1-344/09).

Свідок ОСОБА_20 підтвердив, що при
видачі державного акту на право
власності не вилучив у ОСОБА_9
державний акт на постійне
користування, хоча видавався він на
одну і ту саму земельну ділянку, за що
був визнаний винним у вчиненні злочину
передбаченого ч.1 ст.167 КК України (1960 р.)
(а.с.213-214 т.1).

Експерти ОСОБА_21 та ОСОБА_22, будучи
допитаними в судовому засіданні,
пояснили, що за змістом технічної
документації до державних актів на
постійне користування та на право
власності, виданих позивачу ОСОБА_9.,
можна дійти висновку, що це одна і та
сама земельна ділянка, однак
ідентифікувати її з прив'язкою до
місцевості неможливо, оскільки в
документації не вказаний початок
теодолітного ходу, вихідна точка.

Однак, не зважаючи на те, що
ідентифікувати земельні ділянки на
місцевості неможливо, у 2007 році на
замовлення ОСОБА_3 виготовляється
технічна документація із землеустрою
щодо складання державного акту на
право власності на земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_3 . В якій
вже встановлено місце знаходження
земельної ділянки, яку ОСОБА_9 продала
ОСОБА_3 використовуючи державний акт на
право власності від 31.12.1999 року. При
цьому кадастровий номер земельної
ділянки визначений :05:029:0006
(а.с.162-171 т.3).

А у 2012 році на замовлення представника
позивача ОСОБА_2 ДП «Волинський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» виготовляє
технічну документацію із землеустрою
щодо виносу земельної ділянки в натуру,
яка знаходиться в постійному
користуванні громадянки ОСОБА_9 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_3 із
вказівкою на державний акт про право
користування від 20.05.1999 р.(а.с.9-24, а.с.110
т.1), в якій визначає точки координат та
вносить дані до Геодезійної
інформаційної системи, вказуючи на
кадастровий номер земельної ділянки
:05:029:0001 (а.с.83-88 а.с.1).

В судовому засіданні експерти
ОСОБА_21 та ОСОБА_22, свідки ОСОБА_19,
ОСОБА_20 пояснили, що технічна
документація за таких умов могла бути
виготовлена на ту земельну ділянку, яку
вказав сам замовник.

При цьому організація, яка
виготовила технічну документацію не
несе відповідальності за ідентичність
земельної ділянки на місцевості. Ці
дані перевіряються під час
затвердження документації органами
місцевого самоврядування відповідно
до вимог Земельного Кодексу України, а
також присвоєння земельній ділянці
кадастрового номеру.

В той же час судом встановлено, що
обидві вище вказані документації
органами місцевого самоврядування не
затверджені (а.с.83-88 а.с.1,а.с.162-171 т.3 ), а у
реєстрації земельних ділянок з
кадастровими номерами :05:029:0001 та
:05:029:0006 відмовлено - протоколи
проведення перевірки документації із
землеустрою від 06.12.2011 р.,05.01.2012 р. (а.с.72-75
т.4), лист Державного агентства
земельних ресурсів України від 04.03.2013 р.
(а.с.224 т.1) про підтвердження відмови у
реєстрації земельних ділянок з такими
кадастровими номерами.

Уповноваженими органами
відомості про земельну ділянку з
кадастровим номером :05:029:0001 до
єдиної інформаційної системи не
вносились. Так, згідно кадастрового
плану із Геодезійної інформаційної
системи з додатками (а.с.83-88 а.с.1) дана
інформація є неактивною (додаток №2),
відомості про систему координат цієї
ділянки вніс ОСОБА_23 у 2012 році під час
виготовлення технічної документації
(а.с.9-24 т.1), яка визнана судом
недопустимим доказом.

В судовому засіданні спеціаліст
ОСОБА_24 пояснила, що термін «не
активна» не передбачений в нормативних
документах, які регулюють роботу
інформаційної системи, однак він
використовується практичними
працівниками, оскільки перевірити
відповідність технічної документації
можна лише після внесення даних в єдину
систему, для внесення даних
використовується обраний кадастровий
номер, якщо виявляються помилки,
кадастровий номер не присвоюється, а в
системі відмічається як неактивний.

Не зважаючи на те, що технічна
документація із землеустрою щодо
складання державного акту на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_3
для будівництва та обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_3 не
затверджена, у реєстрації ділянки з
кадастровим номером :05:029:0006
відмовлено, ОСОБА_3 видано державний
акт на придбану у ОСОБА_9 земельну
ділянку площею 1000 кв.м. вже із
кадастровим номером :05:029:0053 (а.с. 131
т.3) . Визначені точки координат, які
дають можливість ідентифікувати
земельну ділянку на місцевості.

Це в свою чергу стало приводом для
позивача ОСОБА_9 стверджувати, що якщо
державою ( уповноважені особи якої
видали ОСОБА_3 державний акт на право
власності на землю) визначено місце
знаходження земельної ділянки, яка
надавалась їй у власність згідно
державного акту від 31.12.1999 р., а
державний акт на право постійного
користування від 20.05.1999 р., який не
скасований і є чинним, виданий на
земельну ділянку, яка межує із землями
ОСОБА_6, то необхідної площі в 2000 кв.м. не
вистачає.

Така позиція позивача спростована
судом вище наведеними доказами. А
порушення посадовими особами
державної влади порядку видачі,
зберігання державних актів на право
власності, користування на землю,
затвердження технічної документації
із землеустрою не можуть вплинути на
законні права відповідача ОСОБА_6 на
користування та володіння землею не
обтяженою правами інших осіб. Саме таку
позицію висловив Європейський суд з
прав людини у справі «Стретч проти
Сполученого Королівства» від 24 червня
2003 року, вказавши, що «наявність
порушень з боку органу публічної влади
при укладенні договору щодо майна не
може бути підставою для позбавлення
цього майна іншої особи, яка жодних
порушень не вчинила».

При цьому судом встановлено, що між
спірною земельною ділянкою, яка
передається у власність відповідачу
ОСОБА_6, та земельною ділянкою, яка
належить третій особі без самостійних
вимог на предмет спору ОСОБА_8 по
АДРЕСА_4 та яка є крайньою на цій вулиці,
наявні 2000 кв.м. З них близько 1000 кв.м.
знаходиться у власності ОСОБА_3,
близько 600 кв.м. у фактичному
користуванні ОСОБА_9 та 400 кв.м. у
фактичному користуванні ОСОБА_8 Дані
обставини визнали в судовому засіданні
сторони, третя особа ОСОБА_8 та доведено
судовою комплексною
земельно-технічною експертизою від
23.06.2008 року (а.с.250-256 т.1, а.с 129 т.3).

Що стосується покликань позивача
на висновок судової земельно-технічної
експертизи №30930/3-ЮШ від 11.01.2014 р.
(а.с.132-181 т.2) проведеної в рамках
кримінального провадження №10000334,
яким встановлено зміщення земельної
ділянки ОСОБА_6 у 2004 році в сторону
земельної ділянки ОСОБА_2 на 285 кв.м., що
на думку позивача свідчить про
входження усього проїзду в державний
акт ОСОБА_6 та відповідно про входження
спірної земельної ділянки площею 331
кв.м. в державний акт ОСОБА_9 на праві
постійного користування. То, наведений
висновок є сумнівним з точки зору
достовірності зазначених в ньому
фактів, зокрема:

- у самому висновку вказано, що
використовуються технічні
документації за 2011-2012 роки із
землеустрою щодо виносу в натуру
земельної ділянки ОСОБА_9, яка
перебуває в постійному користуванні та
у приватній власності, однак ці
технічні документації визнані судом
недопустимим доказом,

- об'єктом дослідження є ділянка
НОМЕР_3, яка належить ОСОБА_9. на праві
постійного користування та ділянка
НОМЕР_4 яка належала ОСОБА_9 на праві
власності і продана ОСОБА_3 Однак,
будучи допитаним в судовому засіданні
експерт ОСОБА_22 підтвердив, що
визначити на місцевості місце
знаходження земельних ділянок наданих
ОСОБА_9. у постійне користування та
власність не представляється можливим,
тому ним використовувалась технічна
документація про яку зазначено вище і
яка визнана судом недопустимим
доказом,

- в судовому засіданні експерт
визнав те, що дав невірну оцінку
технічній документації відповідача
ОСОБА_6, не врахував наявність
відомостей обчислення площі земельної
ділянки, відомостей обробки
теодолітного ходу та вирахування
координат, експлікацію земель згідно
форми 6-зем, використав
нормативно-правову базу, яка не
підлягала застосуванню.

Висновок щодо зміщення
земельної ділянки ОСОБА_6 в сторону
земель ОСОБА_2ще у 2004 році зроблено на
підставі фрагменту генерального плану
м.Ковель за 2011 рік, схематичного плану
кварталу №65 за 1964 рік, копії опорного
плану м.Ковель за 1979 рік, витягу із
збірного кадастрового плану за 1995 рік.
Однак, згідно вимог ст. 107 Земельного
Кодексу України основою для
відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації.
Земельно-кадастрова документація - це
затверджені в установленому порядку
текстові та графічні матеріали, які
містять відомості про межі
адміністративно-територіальних
утворень,територій з особливими
природоохоронними, рекреаційними і
заповідними режимами, земельних
ділянок, власників землі і
землекористувачів, у тому числі
орендарів, правовий режим земель, їх
кількість, якість, економічна цінність
та вартість, розподіл земель по
власниках землі і землекористувачах,
населених пунктах та інших
адміністративно-територіальних
утвореннях. Відповідно до ст..55 Закону
України «Про землеустрій»
встановлення меж земельної ділянки в
натурі проводиться відповідно до
топографо-геодезичних і
картографічних матеріалів.
Встановлення меж земельної ділянки в
натурі здійснюється на основі
технічної документації із землеустрою,
якою визначається місцеположення
поворотних точок меж земельної ділянки
в натурі. Документація із землеустрою
щодо встановлення меж житлової та
громадської забудови розробляється у
складі генерального плану населеного
пункту, проектів розподілу територій і
є основою для встановлення меж
земельних ділянок в натурі . Експерт же
використовував схеми, які не
відносяться до земельно-кадастрової
документації. Крім того перевіряючи
розміри земельної ділянки ОСОБА_6, не
проаналізував чому та за рахунок яких
земель відбулось збільшення земель
ОСОБА_9 ( спадкоємець ОСОБА_17) з 1919 кв.м.
у 1964 р. до 2698 кв.м. у 1995 році, а потім
зменшення до 2430 у 2004 р., що свідчить про
односторонній підхід при дослідженні.

Не відповідає висновок експерта і
належним чином завіреному фрагменту
генерального плану м.Ковеля (а.с.297 т.1),
стереотопографічним зйомкам станом на
1979 рік та 1995 рік, на підставі яких
відображають відомості в генеральному
плані (а.с.37-38 т.4), з яких вбачається що
конфігурація суміжних земель та їх
приблизні розміри не змінились.
Експертом не враховано використання
сторонами земель, які на схемах
знаходяться з лівої сторони та
відмічені як пашня.

Будучи допитаним в судовому
засіданні експерт ОСОБА_22 пояснив, що
використані ним схеми та плани не є
документацією, яка визначає межі
земельних ділянок, користуючись нею
він мав намір прослідкувати історичне
виникнення конфлікту.

Свідок ОСОБА_18 також підтвердила
суду, що на підставі використаної
експертом документації неможливо
відновити дійсні межі спірних
земельних ділянок, оскільки усі зйомки
та плани є приблизним відображення
дійсних об'єктів.

Крім того, експертом не прийнято до
уваги ту обставину, що наявність у
власників домоволодінь АДРЕСА_3 у
фактичному користуванні земельних
ділянок різної площі не робило їх
автоматично законними
землекористувачами. Так, відповідно до
діючого на той час земельного
законодавства як ОСОБА_17, так і ОСОБА_27
на праві користування виділено було
лише по 600 кв.м., а наступним власника
будинків ОСОБА_2 та ОСОБА_6 передано
безоплатно у власність по 1000 кв.м.,
решту земель вони викупили у
Ковельської міської ради.

Посилання в рішенні Ковельської
міської ради від 25.11.1998 року №5/15 про
вилучення із земель ОСОБА_2 1380 кв.м. в
АДРЕСА_3 з метою надання їх в
користування ОСОБА_9. свідчило лише про
фактичне використання ОСОБА_2 земель в
розмірі більшому, ніж надано їй у
власність ( на той час на праві
власності належало лише 1000 кв.м.).

Не спростовують висновків суду про
безпідставність заявленого первісного
позову і посилання позивача на ту
обставину, що земельна ділянка, по якій
її дідом ОСОБА_17 прокладено газопровід
була у 1998 році передана їй у постійне
користування. Оскільки така позиція
позивача не відповідає письмовим
доказам у справі, зокрема проект
забудови земельної ділянки наданої
ОСОБА_9. у постійне користування
містить позначення газопроводу на
земельній ділянці, яка призначена для
проїзду. ОСОБА_2 отримуючи в оренду, а
згодом у власність іншу частину
проїзду, укладала договір сервітуту
для обслуговування газопроводу
(а.с.86-116 т.3 справи 1-344/09). Згідно листів
УГГ «Волинь газ» (а.с.35,36 т.3) демонтаж
газопроводу здійснено з орендованої
ОСОБА_6 ділянки, що свідчить про
проходження газопроводу саме по
земельній ділянці, яка відмічена як
проїзд, і яка, як встановлена всіма
судовими інстанціями, не входить в межі
земельної ділянки, наданої у 1998 році
ОСОБА_9. у користування.

Вирішуючи позов третьої особи із
самостійними вимоги, суд враховує
наступне:

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_3 на праві власності належить
земельна ділянка площею 0,0470 га по
АДРЕСА_3, кадастровий номер :05:029:0033
(а.с. 162,т.1 - державний акт про право
власності на земельну ділянку серії ЯК
№959331 від 13.01.2012 р.).

Виникло у ОСОБА_3 таке право
власності на підставі договору
дарування від 16.10.2007 року, згідно якого
ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 земельну
ділянку площею 926 кв.м., яка складається
з двох частин, одна з яких площею 0,0470 га,
кадастровий номер :05:029:0033 (а.с.152
т.3).

В свою чергу ОСОБА_2 дана земельна
ділянка належала на праві власності
згідно договору купівлі-продажу з
Ковельською міською радою від 26.12.2006
року та державного акту серії ВЛ №545770
від 14.06.2007 року (а.с.153 т.3).

Відповідно до ст..391 ЦК України
одним із способів захисту права
власності є право власника вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

В судовому засіданні
встановлено, що спірна земельна
ділянка, якою фактично користується
відповідач ОСОБА_6 є суміжною
земельною ділянкою із західної сторони
з земельною ділянкою ОСОБА_3 ( від точки
«Г» до точки «Д» а.с. 153 т.3).

Починаючи з 2004 року ОСОБА_6
користувалась даною земельною
ділянкою на правах орендаря. Площа
орендованої земельної ділянки з
кадастровим номером становила 331 кв.м.

Відповідач ОСОБА_6 в ході судового
розгляду справи визнала ту обставину,
що вся належна їй на праві власності та
праві оренди територія відгороджена
від суміжних землекористувачів - сім'ї
ОСОБА_9, кам'яним парканом. Межі, по яких
встановлений паркан у 2006 році, до
даного часу не змінились.

Рішенням Ковельської міської
ради №40/29 від 25.07.2013 р. у власність
ОСОБА_6 за рахунок орендованої землі
пропонується лише 323 кв.м. (а.с.72-124 т.3), а
паркан стоїть по межі 331 кв.м.

В додатках до висновку судової
комісійної земельно-технічної
експертизи від 23.06.2008 року (а.с.255,256 т.1),
та в додатках до висновку судової
земельно-технічної експертизи від
11.01.2014 року (а.с.178,180,181) відмічено, що
паркан частково проходить по земельній
ділянці :05:029:0033, яка належить
ОСОБА_3, відгороджуючи незначну частину
ділянки приблизною площею 4,1 кв.м.

Викладене свідчить про порушення
прав третьої особи із самостійними
вимогами ОСОБА_3, як власника землі та
необхідність їх відновлення шляхом
зобов'язання відповідача усунути
створені перешкоди.

Не спростовують висновків суду
посилання відповідача на ту обставину,
що паркан зі сторони третьої особи із
самостійними вимогами встановлено у 2006
році на виконання рішення суду від
06.04.2006 року (а.с. 120 т.3 та матеріали
справи 2-30/08). Оскільки належить паркан
відповідачу ОСОБА_6, а тому на ній
лежить обов'язок не порушувати права
суміжних землевласників.

Не підлягає задоволенню вимога
сторони відповідача про застосування
строків позовної давності, оскільки
порушення прав позивача як власника
триває у часі (саме таку позицію
висловив Верховний Суд України
аналізуючи деякі питання застосування
судами законодавства про право
власності при розгляді цивільних
справ).

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з
відповідача ОСОБА_6 підлягають
стягненню на користь третьої особи із
самостійними вимогами ОСОБА_3 судові
витрати по справі, які полягають у
сплаченому останньою в 2013 році
судовому зборі при зверненні до суду, в
розмірі 229,40 грн.

Судові витрати, понесені позивачем за
первісним позовом відшкодуванню не
підлягають у зв'язку з відмовою у
задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо застосованих
заходів забезпечення первісного
позову суд враховує таке: ухвалою суду
від 04.11.2013 року первісний позов
забезпечено шляхом заборони
Ковельській міській раді вчиняти дії
щодо оформлення та відчуження
земельної ділянки по АДРЕСА_2,
кадастровий номер :05:029:0058, цільове
призначення - для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських споруд.

Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо
у задоволенні позову було відмовлено
вжиті заходи забезпечення позову
застосовуються до набрання рішенням
законної сили, проте суд може одночасно
з ухваленням судового рішення
постановити ухвалу про скасування
заходів забезпечення позову.

Враховуючи те, що у задоволенні
первісного позову відмовлено, суд
вважає необхідним вирішити при
ухваленні рішення питання щодо вжитих
заходів забезпечення позову,
скасувавши їх.

Керуючись ст. ст. 3,10, 11, 60, 88, 154, 209,
212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. 41 Конституції
України, ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ст. ст.16, 383,391 ЦК
України, ст. ст. 107,116,118,128,186 ЗК України,
ст. 55 Закону України «Про землеустрій»,
суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_9 до
Ковельської міської ради, ОСОБА_6, третя
особа без самостійних вимог - ОСОБА_8,
про визнання незаконними рішень
Ковельської міської ради та усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою - відмовити.

Позов третьої особи із
самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_6
про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_6 усунути
перешкоди ОСОБА_3 в користуванні
належною їй на праві власності
земельною ділянкою площею 0,0470 га по
АДРЕСА_3 в м. Ковелі, кадастровий номер
:05:029:0033, шляхом перенесення
огорожі за межі даної земельної
ділянки.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_3 судові витрати по справі в
розмірі 229,40 грн.

Скасувати заходи забезпечення
позову у виді заборони Ковельській
міській раді вчиняти дії щодо
оформлення та відчуження земельної
ділянки по АДРЕСА_2, кадастровий номер
:05:029:0058, цільове призначення - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
споруд.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні при його проголошені -
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Головуючий: Т. В. Денисюк