Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Юровської Г.В., суддів:
Висоцької В.С., Писаної Т.О.,Гримич М.К.,
Умнової О.В.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовами
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до Київського
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України,
виконавчого комітету Васильківської
міської ради про визнання права на
отримання житлового приміщення,
виділення його для постійного
проживання за касаційною скаргою
Київського квартирно-експлуатаційного
управління Міністерства оборони
України на рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 17 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 4 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що є
військовослужбовцем, який має
військову вислугу понад 20 років,
перебуває на квартирному обліку
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, тому відповідно до
законодавства він та члени його сім'ї
мають право на отримання житлового
приміщення і виділення його для
постійного проживання. Позивач просив
визнати за ним та членами його сім'ї
право на отримання квартири АДРЕСА_1 та
зобов'язати відповідачів надати
клопотання про виключення цієї
квартири з числа службових для надання
її для постійного проживання.

У жовтні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що є
військовослужбовцем, який має
військову вислугу понад 20 років,
перебуває на квартирному обліку
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, тому відповідно до
законодавства він та члени його сім'ї
мають право на отримання житлового
приміщення і виділення його для
постійного проживання. Позивач просив
визнати за ним та членами його сім'ї
право на отримання квартири АДРЕСА_1 та
зобов'язати відповідачів надати
клопотання про виключення цієї
квартири з числа службових для надання
її для постійного проживання.

Ухвалою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 21 жовтня 2013 року цивільні
справи об'єднані в одне провадження.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 17 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 4 березня 2014 року,
позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7
задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 та членом його сім'ї -
матір'ю ОСОБА_8 право на виведення
квартири АДРЕСА_1 з числа службових для
отримання її у постійне користування.
Зобов'язано Київське
квартирно-експлуатаційне управління
Міністерства оборони України надати до
виконавчого комітету Васильківської
міської ради Київської області
клопотання про виключення зазначеної
квартири з числа службових для надання
її для постійного проживання ОСОБА_6 та
ОСОБА_8

Визнано за ОСОБА_7 та членами його сім'ї
- дружиною ОСОБА_9 та донькою дружини
ОСОБА_10 право на виведення квартири
АДРЕСА_1 з числа службових для
отримання її у постійне користування.
Зобов'язано Київське
квартирно-експлуатаційне управління
Міністерства оборони України надати до
виконавчого комітету Васильківської
міської ради Київської області
клопотання про виключення зазначеної
квартири з числа службових для надання
її для постійного проживання ОСОБА_7,
ОСОБА_9, ОСОБА_10

У касаційній скарзі Київське
квартирно-експлуатаційне управління
Міністерства оборони України просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і ухвалити нове
рішення про відмову в позові, мотивуючи
свої вимоги порушенням судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, суди виходили з того, що
позивачі перебували на квартирному
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, більше 20
років знаходилися на військовій
службі, тому мають право на виведення
спірних квартир з числа службових.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна, оскільки до
них суди дійшли з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» держава забезпечує
військовослужбовців жилими
приміщеннями або за їх бажанням
грошовою компенсацією за належне їм
для отримання жиле приміщення на
підставах, у порядку і відповідно до
вимог, встановлених Житловим кодексом
УРСР та іншими нормативно-правовими
актами.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 перебуває
на військовій службі у військовій
частині А-0820 у м. Василькові, станом на 01
серпня 2013 року має 23 роки
військової вислуги, проживає разом із
матір'ю у службовій квартирі
АДРЕСА_1 (а. с. 107,108,112-114).

Інший позивач - ОСОБА_7 також перебуває
на військовій службі у військовій
частині А-0820 у м. Василькові, станом на 01
серпня 2013 року має 23 роки військової
вислуги, проживає разом із дружиною та
дочкою дружини у службовій квартирі
АДРЕСА_1 (а. с. 45, 46-49).

Факт надання квартирам позивачів
статусу «службової» підтверджується
рішенням виконавчого комітету
Васильківської міської ради Київської
області № 179 від 19 квітня 2012 року (а. с.
15-22).

На виконання цього рішення позивачами
28 травня 2012 року отримано ордери на
службове жиле приміщення (а. с. 37, 97).

Відповідно до ст. 1 Закону Украйни «Про
правовий режим майна у Збройних Силах
України» від 21 вересня 1999 року
військове майно - це державне майно,
закріплене за військовими частинами,
закладами, установами та організаціями
Збройних Сил України. До військового
майна належать будинки, споруди, всі
види озброєння та інше.

Таким чином, Міністерство оборони
України як центральний орган
управління Збройних Сил України
здійснює управління військовим майном,
у тому числі закріплює військове майно
за військовими частинами.

Суди вирішуючи спір щодо права на
квартири, які належать Збройним Силам
України, Міністерство оборони України -
власника майна до участі у справі не
залучив.

Відповідно до п. 3.5 наказу Міністерства
оборони України «Про затвердження
Інструкції про організацію
забезпечення військовослужбовців
Збройних Сил України та членів їх сімей
жилими приміщеннями» № 737 від 30
листопада 2011 року, зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України 10
січня 2012 року за № 24/20337 (зі змінами,
внесеними згідно з Наказом
Міністерства оборони України №91 від 12
лютого 2013, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 04 березня
2013 року за № 349/22881), що діяв на момент
виникнення спірних правовідносин,
службові жилі приміщення не підлягають
обміну, розділу, бронюванню і здачі в
оренду, найм (піднайм), виключенню з
числа службових, крім випадків, коли
його виключено з числа житлових
приміщень. Жиле приміщення включається
(виключається) до (із) числа службового
на підставі рішення Міністра оборони
України виконавчим органом сільських,
селищних, міських, районних у містах (у
разі їх створення) рад або районною
державною адміністрацією за
клопотанням: у місті Києві - начальника
гарнізону міста Києва, погодженим з
начальником ГКЕУ ЗС України, або
начальника ГКЕУ ЗС України, погодженим
з головою житлової комісії гарнізону; в
інших населених пунктах - начальника
гарнізону, погодженим з начальниками
ТКЕУ та головою житлової комісії
гарнізону (п. 3.4).

Крім того, пунктом 6 Положення про
порядок надання службових жилих
приміщень і користування ними в
Українській РСР, затвердженого
постановою Ради Міністрів УРСР від 04
лютого 1988 року № 37, установлено
процедуру виключення жилого
приміщення з числа службових. Таке
виключення провадиться на підставі
клопотання підприємства, установи,
організації рішенням виконавчого
комітету відповідної районної,
міської, районної у місті Ради народних
депутатів.

Вирішення питання щодо виключення
жилих приміщень із числа службових за
клопотанням осіб, які отримали
службове приміщення, положеннями
нормативно-правових актів не
передбачено.

Крім того, задовольняючи вимоги про
визнання за позивачами права на
отримання спірних квартир у постійне
користування суди не вказали норму
права, якою таке право вимоги
передбачене.

Суди першої та апеляційної інстанцій
вказаного не врахували, не визначились
з характером спірних правовідносин та
нормою права, яка підлягає
застосуванню до цих правовідносин, не
звернули уваги, що предметом спору є
набуття права на майно, власник якого
до участі у справі залучений не був.

Апеляційний суд, погоджуючись з
висновком суду першої інстанції про
визнання за позивачами права на
отримання житлового приміщення для
постійного проживання та виключення
квартири із числа службових, на вказані
норми уваги не звернув, належним чином
не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи судом не встановлено,
судові рішення першої та апеляційної
інстанції не відповідають вимогам ст.
213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Київського
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України
задовольнити частково.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 17 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 04 березня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. ЮровськаСудді:
В.С. Висоцька М.К. Гримич Т.О. Писана О.В.
Умнова