Провадження № 2-5154/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2014 року Солом`янський
районний суд м. Києва

в складі : головуючого - судді:
Лазаренко В.В.

при секретарі -
Пономарьові М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И В :

30.07.2014 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом в якому просить стягнути
солідарно з відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі
26 872, 36 грн. в якості відшкодування
завданих йому збитків.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилається на те, що йому на
праві власності належить 1/4 частина
двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Вказана
частина квартири була придбана ним
25.03.2011 року з прилюдних торгів по
реалізації арештованого майна на
виконання виконавчого листа № 1-368/08 від
16.10.2008 року, виданого Свтошинським
районним судом м. Кмєва про конфіскацію
на користь держави майна засудженого
ОСОБА_5.

Співвласниками вказаної квартири є
відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
яким належить по 1/4 частини спірної
квартири.

Незважаючи на те, що він є
співвласником квартири АДРЕСА_1,
відповідачі всіляко перешкоджали йому
користуватися своєю власністю, не
впускали його до спірної квартири,
зверталися до суду з позовами про
визнання прилюдних торгів недійсними,
змусили його подати до суду позовну
заяву про вселення.

Позивач посилається на те, що через
неправомірні дії відповідачів, які
полягали у неодноразовому зверненні
відповідачів до суду з різними
позовними заявами, під час розгляду
яких неодноразово було забезпечено
позов шляхом накладення арешту на
майно та заборону вчиняти певні дії
щодо зазначеної квартири, порушувалися
його права на користування вказаною
квартирою.

Через зазначені вище неправомірні дії
відповідачів щодо перешкоджання
користуватися належним йому майном
протягом більше ніж три роки, позивач
був вимушений нести витрати на оренду
житла для проживання свого небожа,
оскільки вказане житло - 1/4 частина
квартири АДРЕСА_1, було придбане саме
для проживання небожа позивача.

Таким чином, за період з 28.06.2012 року до
цього часу через неправомірні дії
відповідачів йому завдані прямі збитки
в розмірі 26 872, 36 грн., понесені ним на
оренду житла для проживання свого
небожа.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав свої позовні вимоги і просив
їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав, просив відмовити в
задоволенні позову, посилаючись на
безпідставність та недоведеність
позовних вимог ОСОБА_1.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове
засідання не з`явилися. Про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином. Про причини своєї
неявки суд не повідомили. За таких
обставин суд вважає за можливе
розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про відмову в
задоволенні позову, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що сторони є
співвласниками в рівних частках
квартири АДРЕСА_1.

Так, відповідно до свідоцтва від 18.04.2011
року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_1
належить на праві власності 1/4 частина
квартири АДРЕСА_1 (а.с 21).

Зі свідоцтва про право власності на
житло, виданого відділом приватизації
державного житла Солом`янської
районної у м. Києві державної
адміністрації, згідно з розпорядженням
за № 40130 від 21.09.2007 року, вбачається, що
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить по 1/4
частині квартири АДРЕСА_1 (а.с 23).

З рішення Солом`янського
районного суду м. Києва від 24.12.2013 року
вбачається, що в червнем 2011 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом про
вселення в квартиру АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що відповідачі
чинять йому перешкоди в користуванні
його власністю, не впускають його в
спірну квартиру. За наслідками
розгляду цієї справи судом
постановлено рішення про задоволення
позову ОСОБА_1, а саме: зобов'язано
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити
ОСОБА_1 перешкод в користуванні
квартирою АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_1 в
зазначену квартиру.

Позивач посилається на те, що в
зв'язку з протиправними діями
відповідачів щодо чинення йому
перешкод в користуванні належною йому
1/4 частиною вказаної квартири, що було
підтверджено вказаним рішенням, він
вимушений був понести реальні збитки
на оренду житла для свого небожа в
загальному розмірі 26 872, 36 грн., які
просить стягнути з відповідачів в
солідарному порядку.

На підтвердження понесених витрат
позивач надав суду копію договору
оренди житла від 28.06.2012 року, відповідно
до якого він орендував 19/60 частин
квартири АДРЕСА_2 (а.с. 35), та копії
квитанцій про оплату кожного місяця
платежів за оренду зазначеного житла
(а.с. 36-40).

Позивач зазначив, що вказані витрати є
реальними збитками, які він поніс в
зв`язку з протиправною поведінкою
відповідачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Частиною 2 вказаної статті визначено,
що збитками є: 1) втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); 2) доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Таким чином, відповідно до частини 1
статті 22 ЦК України, особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Згідно з пунктом 2
частини 2 статті 22 ЦК України, прямими
збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки). такої протиправної поведінки.

Відповідно до ст. 22 ЦК України для
застосування цивільно-правової
відповідальності потрібна наявність
усіх елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками, і вини. За відсутності хоча
б одного з цих елементів цивільна
відповідальність не настає.

До того ж, згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», розглядаючи
спори про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
підлягає відшкодування в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Таким чином, відповідальність за
завдану шкоду може наставати лише за
наявності підстав, до яких
законодавець у ст. 1166 ЦК України
відносить: а) наявність шкоди; б)
протиправну поведінку заподіювача
шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою
та протиправною поведінкою
заподіювача; г) вину.

Перераховані підстави визнають
загальними, оскільки їх наявність
необхідна для всіх випадків
відшкодування шкоди, якщо інше не
передбачено законом.

Розглядаючи протиправність
поведінки заподіювача шкоди, необхідно
відзначити, що це поведінка, яка
заборонена законом.

Відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60 ЦПК
України суд слухає цивільні справи на
засадах змагальності сторін, в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
наданих сторонами та їх
представниками, докази повинні
подаватись належні, тобто містити
інформацію щодо предмета доказування,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, доказування не можуть
ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наведені вище норми чинного
законодавства та враховуючи обставини
на які посилається позивач як на
підставу своїх вимог, суд дійшов
висновку про те, що витрати, які поніс
позивач на оренду житла в загальному
розмірі 26 872, 36 грн. не є реальними
збитками в розумінні ст. 22 ЦК України,
оскільки вони не є втратами, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також не є
витратами, які особа зробила для
відновлення свого порушеного права.

Також відсутній прямий зв'язок між
діями, що вчиняли відповідачі на захист
своїх прав, шляхом звернення до суду з
позовними заявами, та витратами
понесеними позивачем. До того ж
позивачем не доведено, що дії
відповідачів були протиправними і саме
вони призвели до витрат, розмір яких
позивач просить стягнути з
відповідачів.

За таких обставин вимоги позивача про
відшкодування шкоди є безпідставними і
такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 22, 1166 ЦК України, ст. ст.
3, 10-15, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування збитків - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду м.
Києва через Солом`янський районний суд
м. Києва протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: