Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Крижанівської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди за апеляційними скаргами ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на рішення Корольовського
районного суду м.Житомира від 17 липня
2014 року, -

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з даним позовом, в якому просив
стягнути з ОСОБА_3 16 494,79 грн.
матеріальної та 8 000 грн. моральної
шкоди, завданої йому внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
судові витрати.

Рішенням Корольовського районного
суду м.Житомира від 17 липня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на
відшкодування моральної шкоди - 1 200 грн.
та 229,40 грн. на відшкодування витрат зі
сплати судового збору. В решті вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
сторонами подано апеляційні скарги.

Позивач ОСОБА_2 просить скасувати
рішення суду першої інстанції в
частині відмови у стягненні на його
користь матеріальної шкоди та
моральної шкоди в розмірі 6 800 грн. і
ухвалити нове рішення про задоволення
цих вимог. Зазначає, що рішення є
незаконним та необгрунтованим,
прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Вважає, що суд не дав належної оцінки
пред'явленим доказам.

Відповідач ОСОБА_3 в своїй апеляційній
скарзі просить рішення суду скасувати
в частині задоволених вимог та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права. Вважає, що суду
не було надано жодних доказів щодо
отримання позивачем моральних
страждань.

Представник позивача підтримав
апеляційну скаргу ОСОБА_2 і заперечив у
задоволенні скарги ОСОБА_3 та пояснив,
що суд безпідставно не прийняв до уваги
чеки про оплату стоянки та послуг
таксі, оскільки позивач є іноземцем,
здійснює підприємницьку діяльність, не
знає місто, а тому вимушений був нести
ці витрати. Навести або надати суду
апеляційної інстанції докази щодо їх
необхідності не зміг та вважав
достатнім обгрунтування у позовній
заяві.

Відповідач підтримав свою апеляційну
скаргу і заперечив у задоволенні
скарги ОСОБА_2 з підстав, викладених у
скарзі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
підлягають відхиленню виходячи з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні вимог про
стягнення матеріальної шкоди та
частково стягуючи моральну шкоду, суд
виходив із недоведеності перших, а
також наявності моральної шкоди у
зв'язку із пошкодженням майна.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду.

Так, питання відповідальності за шкоду
регулюється загальними та
спеціальними нормами законодавства.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки).

Згідно із ст.1166 ЦК України шкода,
завдана майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.999 ЦК України законом
може бути встановлений обов'язок
фізичної особи бути страхувальником
життя, здоров'я, майна або
відповідальності перед іншими особами
за свій рахунок чи за рахунок
заінтересованої особи (обов'язкове
страхування).

Відповідно до п.а ст.41.1 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі - Закон) МТСБУ за
рахунок коштів фонду захисту
потерпілих відшкодовує шкоду на
умовах, визначених цим Законом, у разі
її заподіяння транспортним засобом,
власник якого не застрахував свою
цивільно-правову відповідальність,
крім шкоди, заподіяної транспортному
засобу, який не відповідає вимогам
пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та
майну, яке знаходилося в такому
транспортному засобі.

У зв'язку з пошкодженням транспортного
засобу відшкодовуються витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу

з урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому
законодавством, включаючи витрати
на усунення пошкоджень, зроблених
навмисно з метою порятунку
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди
до місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент
дорожньо-транспортної пригоди, чи до
місця здійснення ремонту на території
України. Якщо транспортний засіб
необхідно, з поважних причин,
помістити на стоянку, до розміру
шкоди додаються також витрати на
евакуацію транспортного засобу до
стоянки та плата за послуги стоянки
(ст.29 Закону).

Нормами ст.30 Закону визначено порядок
відшкодування у разі визнання
транспортного засобу фізично знищеним
:

30.1. Транспортний засіб вважається
фізично знищеним, якщо його ремонт є
технічно неможливим чи економічно
необґрунтованим та власник
транспортного засобу згоден з
визнанням його фізично знищеним.
Ремонт вважається економічно
необґрунтованим, якщо передбачені
згідно з експертизою, проведеною
відповідно до законодавства, витрати
на ремонт транспортного засобу
перевищують вартість транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди.

30.2. Якщо власник транспортного засобу
не згоден з визнанням транспортного
засобу фізично знищеним, йому
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а
також витрати по евакуації
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди.

30.3. Якщо транспортний засіб визнано
фізично знищеним, відшкодування
шкоди виплачується у розмірі, який
відповідає вартості транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди та витратам по евакуації
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди. Право
на залишки транспортного засобу
отримує страховик чи МТСБУ.

Відповідно до ст.36.7 Закону рішення
страховика (МТСБУ) про здійснення або
відмову у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати)
може бути оскаржено страхувальником
чи особою, яка має право на
відшкодування, у судовому порядку.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Судом встановлено, що 01 жовтня 2012 року о
09-09 год. ОСОБА_3, керуючи автомобілем SUZUKI
SX4 д.н.з. НОМЕР_1, на регульованому
перехресті вулиць 1-го Травня та
Гагаріна в м. Житомирі, в порушення
вимог пунктів 8.7.3е Правил дорожнього
руху України не зупинив автомобіль,
виїхав при червоному сигналі
світлофору на перехрестя, внаслідок
чого допустив зіткнення з автомобілем
FIAT Punto д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_2. Внаслідок ДТП автомобілю
позивача завдані механічні
пошкодження, що підтверджується
довідкою №9080912 Корольовського відділу
УМВС в Житомирській області (а.с.11-12).

Постановою Корольовського районного
суду м. Житомира від 25 грудня 2012 року у
справі № 3-3146/12 ОСОБА_3 було визнано
винним у вчинені адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та призначено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00
грн..

Згідно довідки №9080912 про
дорожньо-транспортну пригоду, позивач
мав страховий сертифікат "Зелена
картка", а цивільна відповідальність
відповідача застрахована не була.

Відповідно до звітів про оцінку
автомобілів № 68 від 27.05.2013 року (а.с.
173-1869) та №111 від 10.09.2013 року (а.с. 15-23),
автомобіль FIAT Punto д.н.з. НОМЕР_2 було
визнано фізично знищеним. Також
встановлено ринкова вартість
автомобіля до ДТП та в пошкодженому
стані, яка згідно звіту №68/1 від 30.05.2013
року (а.с. 157-159) складає 17247,12 грн. та 9626,82
грн., відповідно.

Виходячи з вимог ст.ст.30, 41.1 Закону,
МТСБУ відшкодувало позивачу різницю
між вартістю застрахованого
транспортного засобу до ДТП, яка
становила 17 247,12 грн. та після ДТП
(згідно зі звітом №68/1 складає 9626,82 грн.)
в сумі 7620,3 грн. (а.с.43).

Визначена вартість транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди знаходиться в межах лімітів
відповідальності страховика і позивач
не оспорював дії страховика, щодо
виплати вартості ТЗ до ДТП.

Колегія суддів вважає, що вимоги
позивача до винної особи щодо
стягнення частини некомпенсованої
суми відшкодування матеріальних
збитків, які не сплатило МТСБУ в
розмірі 9627 грн. є безпідставними,
оскільки судом встановлено, що позивач
залишив транспортний засіб у своєму
користуванні та отримав відповідне
відшкодування завданих збитків.

У разі незгоди із рішенням МТСБУ щодо
виплати різниці між вартістю
автомобіля до ДТП та після нього і
залишення ТЗ у себе, позивач мав право
відповідно до ст.36.7 Закону оскаржити
його у судовому порядку.

МТСБУ до участі у розгляді справи судом
не залучалося.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вірно вважав, що вимоги про
стягнення послуг таксі в сумі 2992,79 грн.,
послуг стоянки в сумі 1725 грн. та
часткової компенсації витрат
збільшеного використання палива в сумі
1750 грн. не підлягають задоволенню,
оскільки позивачем не доведено його
витрати при використанні автомобіля,
які були до ДТП, необхідність
зазначених витрат після ДТП і що саме
пошкодження його ТЗ потягло ці
додаткові витрати.

Посилання на те, що позивач є
підприємцем і не знає місто, а тому
використовував послуги такси, є такими,
що не підтверджені належними та
допустимими доказами. Під час
апеляційного розгляду справи
представник позивача не зміг надати
суду відповідні докази і вважав
достатнім пояснень у позовній заяві.

Крім того, колегія суддів враховує
вимоги ст.29 Закону, яка покладає на
страховика (МТСБУ) обов'язок оплати
послуг стоянки у разі якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
а тому винна у ДТП особа є неналежним
відповідачем, якщо цей розмір
знаходиться в межах ліміту
відповідальності.

Відносно суми моральної шкоди колегія
суддів зазначає наступне.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням майна (ч.2 ст.23 ЦК України).

Відповідно до ст.22.3 Закону потерпілому
відшкодовується також моральна
шкода, передбачена пунктами 1, 2
частини другої статті 23 Цивільного
кодексу України ( 435-15 ). Така шкода
відшкодовується у встановленому
судом розмірі відповідно до вимог
статті 23 Цивільного кодексу України (
435-15 ). При цьому страховик
відшкодовує не більше ніж 5 відсотків
ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9
цього Закону. Різницю між сумою
відшкодування, визначеною судом, та
сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку
визнано винною у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо судом встановлено відшкодувати
потерпілому моральну шкоду,
передбачену пунктами 3, 4 частини
другої статті 23 Цивільного кодексу
України ( 435-15 ), таке відшкодування у
розмірі, визначеному судом, здійснює
особа, яку визнано винною у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди.

Суд вірно зазначив, що винними діями
відповідача позивачу, який є
співвласником пошкодженого
транспортного засобу (а.с.137-140),
заподіяна моральна шкода, оскільки
останній зазнав душевних страждань
внаслідок пошкодження речі, що має
певну вартість і призвело до
додаткових матеріальних витрат та часу
на відновлення попереднього стану, що в
свою чергу тягне за собою порушення
нормальних життєвих зв'язків. Судом
визначено розмір моральної шкоди,
виходячи із розміру завданих збитків
та тривалості часу вимушених змін у
житті, а тому підстави для його
збільшення або зменшення відсутні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для його зміни або скасування та
задоволення апеляційних скарг
відсутні.

Керуючись ст. ст.209, 303, 304, 307, 309, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 17 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий
Судді