Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2866/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Кіселик С.
УХВАЛА

18.11.2014 Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С.А.

суддів : Кодрула М.А., Суржика М.М..

за участі секретаря судового
засідання Кравченко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді подання
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Управляння державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
Кіровоградській області (далі по
тексту УДВС ГУЮ) Мехед О.В. про
тимчасове обмеження боржника в праві
виїзду за межі України до виконання
ним своїх зобов'язань за апеляційною
скаргою державного виконавця відділу
примусового виконання рішень УДВС
ГУЮ на ухвалу Ленінського районного
суду міста Кіровограда від 25 вересня
2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2014 року державний виконавець
відділу примусового виконання
рішень УДВС ГУЮ Мехед О.В. звернувся до
суду із поданням про тимчасове
обмеження ОСОБА_3 в праві виїзду за
межі України, до виконання ним своїх
зобов'язань. В обґрунтування подання
вказав, що на примусовому виконанні
у відділі примусового виконання
рішень УДВС ГУЮ знаходиться
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 393/300/13ц
від 04.11.2013 року виданого
Новгородківським районним судом
Кіровоградської області про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
боргу в сумі 3483480 грн. Боржник
самостійно не виконує рішення суду,
усіх необхідних документів які
вимагав державний виконавець надано
не було, а отже, боржник ухиляється
від добровільного виконання своїх
зобов'язань. Крім того, державний
виконавець вважає, що існує
ймовірність виїзду боржника за межі
України, а тому просив суд тимчасово
обмежити боржника в праві виїзду за
межі України.

Ухвалою Ленінського районного суду
міста Кіровограда від 25 вересня 2014
року у задоволенні подання
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду
державний виконавець відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
Мехед О.В. просить її скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги
державний виконавець посилається на
неправильне застосування судами норм
матеріального і процесуального права
та на те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь
судді, державного виконавця,
представника боржника та перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні подання
місцевий суд виходив з того, що
матеріали подання не містять доказів
ухилення боржника від виконання
своїх обов'язків, а саме: відсутні
дані про вручення боржнику постанови
про відкриття виконавчого
провадження, перевірки його місця
знаходження за адресою реєстрації,
доказів накладення арешту на майно,
та вчинення будь яких інших дій,
спрямованих на виконання рішення
суду.

Колегія суддів не погоджується із
таким висновком суду.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (далі -
Конвенція), який гарантує деякі права і
свободи, не передбачені в Конвенції та
у Першому протоколі до неї, кожен є
вільним залишати будь-яку країну,
включно зі своєю власною. На здійснення
цих прав не може бути встановлено
жодних обмежень, крім тих, що
передбачені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої фізична особа має право на
свободу пересування. Фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України. Фізична особа може бути
обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок вирішення
спорів у цій сфері регулюється Законом
від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України" (далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону
встановлено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта, або громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон, зокрема, у таких випадках: якщо
він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань (п. 5).

Вирішення судами питання про обмеження
у виїзді за межі України можливе тільки
у порядку, визначеному ст. 377-І-І ЦПК, та
за поданням державного виконавця на
підставі п. 18 ст. 11 Закону № 606-XIV «Про
виконавче провадження» (далі - Закон №
606-XIV) у зв'язку з ухиленням боржника від
виконання судового рішення чи рішення
іншого органу, що перебуває на
виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII).

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV
державний виконавець під час
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Аналізуючи вищезазначені норми
права, колегія суддів вважає, що
"ухилення від виконання зобов'язань,
покладених судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи)", вжите
у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3
ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з
об'єктивної сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України.

Ухилення боржника від виконання своїх
зобов'язань є оціночним поняттям.

Колегія суддів дійшла висновку, що
ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх
зобов'язань має суб'єктивний фактор,
який полягає у свідомому ухиленні
ОСОБА_3 від виконання рішення суду при
його змозі часткового виконати
зобов'язання, але останній не робить
цього без поважних причин.

Із наданого до суду матеріалу
подання вбачається, що виконавче
провадження відкрито на підставі
заяви стягувача ОСОБА_4 та
виконавчого листа № 393/300/13ц від 04.11.2013
року виданого Новгородківським
районним судом Кіровоградської
області про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 боргу в сумі 3483480 грн.

Постанова про відкриття виконавчого
провадження від 21.07.2014 року разом із
викликом державного виконавця були
направлені ОСОБА_3, та відповідно
інформації, яка міститься у
рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення,
отримані ОСОБА_3 особисто, 24.07.2014 року
(а.с.8).

А отже, висновок суду першої
інстанції про відсутність даних про
вручення боржнику постанови про
відкриття виконавчого провадження
не відповідає дійсності.

Повідомлений про відкриття
виконавчого провадження ОСОБА_3 на
виклик до державного виконавця
28.07.2014 року, у визначений час - з 09.00 до
12.00 годин не з'явився і не
повідомивши державного виконавця
змінив місце свого проживання.

Виклик боржника на 21.08.2014 року, який
відповідно до Акту державного
виконавця» від 19.08.2014 року (а.с. 12)
було вручено дружині ОСОБА_3 для
передачі останньому, боржником також
було проігноровано, будь яких
відомостей щодо поважності причини
неявки за викликом не надано.

22.07.2014 року, на запит державного
виконавця, було отримано відповідь
Державної податкової служби України
про наявність у боржника відкритих
рахунків.

У відповідності до ст.ст. 52, 57 Закону
№ 606-XIV державним виконавцем, на кошти
які знаходяться на зазначених
рахунках, накладено арешт.

Після накладення арешту на кошти які
знаходяться на банківських рахунках,
державним виконавцем, від Державної
податкової служби України, отримано
повідомлення про відкриття ОСОБА_3
нового рахунку в АТ «ІМЕКСБАНК», р/р
9001, МФО 328384. Сам ОСОБА_3 про
відкриття нового рахунку державного
виконавця не інформував.

Крім того встановлено, що за
боржником - ОСОБА_3 зареєстровано
автотранспорт: мотоцикл марки КМЗ
Днепр, модель 11, 1987 року випуску;
автомобіль марки «VOLVO», 2006 року
випуску; причіп марки ПР, модель 2-ПН4
Х1Н810, 1991 року випуску, а також він є
засновником чотирьох підприємств: ФГ
«Ізіда»; ТОВ «Агродім»; ФГ «Бірюза»; ТОВ
«Поліська аграрна корпорація».

Враховуючи вищенаведене, а зокрема
неявку боржника по виклику
державного виконавця, тобто
невиконання боржником законної
вимоги державного виконавця,
відкриття розрахункового рахунку
після накладення арешту на рахунки
які були відкриті раніше,
відсутність зі сторони ОСОБА_6 будь
яких дій направлених на виконання
свого зобов'язання, при наявності у
боржника такої можливості, колегія
суддів дійшла висновку про наявність
факту ухилення боржника від
виконання свого зобов'язання.

А отже, подання державного виконавця
підлягає задоволенню.

Згідно п. 2 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
змінює або скасовую ухвалу суду
першої інстанції і постановляє
ухвалу з цього питання, якщо воно
було вирішено судом першої інстанції
з порушенням норм процесуального
права або при правильному вирішенні
було помилково сформульовано суть
процесуальної дії чи підстави її
застосування.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 2 п. 2, 312 , 313, 314 ,
315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Управляння державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у Кіровоградській
області задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду
міста Кіровограда від 25 вересня 2014
року скасувати. Подання державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Управляння державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у Кіровоградській
області задовольнити.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії
НОМЕР_2, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер в ДРФО
- НОМЕР_1 тимчасово обмежити у праві
виїзду за межі України, до виконання
зобов'язань.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий:

Судді: