Справа №490/8950/13-ц 18.11.2014 18.11.2014 18.11.2014
Провадження №22-ц/784/3010/14 Суддя
по 1 інстанції - Гуденко О.А.
Доповідач апеляційного суду
Ухвала

Іменем України

18 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі судового засідання -
Яценко Л.В.,

за участю:

- представника позивачки ОСОБА_2 -
ОСОБА_3,

- представника відповідача - Банку -
Бугор Н.І.,

- третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

представника ОСОБА_2

на рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 23 вересня 2014 року
у справі за

позовом

ОСОБА_2 до публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк», треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: ОСОБА_5, приватний
нотаріус Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
визнання недійсним договору іпотеки,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_2
звернулася з позовом до публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
(далі - Банк ) про визнання недійсним
договору іпотеки.

В обгрунтування позову
посилалась на те, що 24 вересня 2008 року
між акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та
ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за
умовами якого останньому надано
споживчий кредит в сумі 59 500 доларів
США під 14,5 % річних строком до 23
березня 2023 року.

На забезпечення вказаного
кредитного договору, 24 вересня 2008 року
вона та позичальник передали в іпотеку
Банку належну їм трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, уклавши в нотаріальні формі
договір іпотеки. Водночас
нотаріусом накладено заборону
відчуження предмета іпотеки.

Позивачка вказувала, що на час
укладення іпотечного договору в
квартирі були здійснені самочинні
перепланування, які не узаконені, тому
в силу ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» спірна квартира не могла бути
предметом іпотеки, а вона не мала права
розпорядження нею.

Посилаючись на викладені
обставини та порушення вимог ст. ст. 203,
215 ЦК України при укладенні іпотечного
договору, позивачка просила визнати
його недійсним та припинити чинність
заборони на відчуження предмета
іпотеки.

Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 23 вересня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник
позивачки, посилаючись на незаконність
та необґрунтованість рішення суду
першої інстанції, просив його
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, дослідивши докази по справі в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.2 ст. 16, ч.1 ст. 215 ЦК України
одним із способів захисту порушеного
права є визнання недійсним правочину,
укладеного з недодержанням вимог,
установлених чч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу. Зокрема, у зв'язку з
невідповідністю змісту правочину ЦК
України та іншим актам цивільного
законодавства.

Як вбачається із матеріалів
справи та встановлено судом, 24 вересня
2008 року між акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
«Укрсоцбанк», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
«Укрсоцбанк», та ОСОБА_5 укладено
кредитний договір, за умовами якого
останньому надано споживчий кредит в
сумі 59 500 доларів США під 14,5 % річних
строком до 23 березня 2023 року.

На забезпечення вказаного
кредитного договору, 24 вересня 2008 року
позивачка та позичальник передали в
іпотеку Банку належну їм трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 67,2
кв. м та житловою 46,2 кв.м, уклавши
договір іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 Водночас
нотаріусом накладено заборону на
відчуження предмета іпотеки.

Право власності на вказану
квартиру зареєстровано за подружжям
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу, зареєстрованого
Південною Товарною біржею в м.
Миколаєві 12 серпня 1997 року за
реєстровим № 7079 та зареєстрованого в
КП МБТІ 13 серпня 1997 року в реєстровій
книзі 98, номер запису 17341. Рішенням
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 29 червня 2007 року, яке
набрало законної сили 19 липня 2007 року,
задоволені позовні вимоги
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 й визнано дійсним
біржовий договір купівлі- продажу
вказаної квартири (а.с. 7-8).

Із матеріалів справи, зокрема
довідок КП МБТІ щодо цього об'єкта
нерухомості, також вбачається, що
станом на 12 вересня 1997 року загальна
площа квартири становила 67,8 кв. м, а
житлова - 46,2 кв.м.

Станом на 4 вересня 2008 року (тобто
на час укладення договору іпотеки)
загальна площа квартири становила 67,2
кв. м, а житлова - 46,2 кв. м. Загальна площа
квартири зменшена на 0,6 кв.м за рахунок
оздоблення, що не є самочинним
будівництвом та не потребує
спеціального дозвільного характеру,
відповідно до п. 3.2 Інструкції про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого,
затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики № 127 від 24 травня 2001
року, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 10 липня 2001 року за
№ 582/5773, з наступними змінами
(зокрема й у редакції згідно зі змінами,
внесеними наказом Державного комітету
України з питань житлово-комунального
господарства № 42 від 8 лютого
2006 року).

За змістом ст. 5 Закону України «
Про іпотеку», в редакції чинній на час
укладення договору іпотеки, предметом
іпотеки є об'єкти нерухомого майна та
об'єкти, які прирівнюються до таких
цим Законом.

Об'єкти нерухомого майна можуть
бути предметом іпотеки за таких умов:
майно належить іпотекодавцю на праві
власності або на праві господарського
відання, якщо іпотекодавцем є державне
або комунальне підприємство, установа
чи організація; нерухоме майно може
бути відчужене іпотекодавцем і на
нього відповідно до законодавства може
бути звернене стягнення; воно
зареєстроване у встановленому законом
порядку як окремий виділений у натурі
об'єкт права власності, якщо інше не
встановлено цим Законом.

Отже, вказана норма закону, на яку
посилається позивачка як на підставу
недійсності договору іпотеки, не
містить ознак недійсності об'єкта
нерухомості, на які посилається
позивачка.

За такого, відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що законні права та
інтереси позивачки не порушенні, а
спірна квартира могла бути предметом
іпотеки.

З урахуванням викладеного, доводи
апеляційної скарги про порушення прав
позивачки є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги не
впливають на правильність висновків
суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування оскаржуваного
рішення суду першої інстанції,
ухваленого з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 відхилити, а рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 23 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: