РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Гирич С. В.

при секретарі судових засідань
Попович Х.І.

з участю позивача
ОСОБА_2

та представника позивача
ОСОБА_3

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Альфа Банк», фізичної
особи підприємця ОСОБА_4 про визнання
недійсним кредитного договору в
частині, визнання договорів
розірваними, суд -

в с т а н о в и в:

позивач звернулася із позовом до
відповідачів про визнання недійсним
п.28 кредитного договору від 20.02.2014 року
№401587018 укладеного між ПАТ «Альфа Банк»
та ОСОБА_2, визнання розірваними з 20.02.2014
року договір індивідуального
замовлення №АХ-4622 від 20.02.2014 року,
укладений між ОСОБА_2 та ГОП ОСОБА_4 та
кредитний договір від 20.02.2014 року
№401587018, укладений між ПАТ «Альфа Банк»
та ОСОБА_2

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно
до договору індивідуального
замовлення №АХ-4622 від 20.02.2014 року,
відповідач ОСОБА_4 зобов'язався
організувати роботи по виготовленню та
передачі їй у власність конструкцій
ПВХ, а вона оплатити цю роботу та
прийняти готові вироби. Крім цього,
відповідно до умов кредитного договору
ПАТ «Альфа-банк» зобов'язувався надати
їй кредит в сумі 6180 грн. для оплати
товарів згідно переліку, оплати
страхового платежу та оплати
комісійної винагороди банку.

Однак вважає, що вказані договори
підлягають розірванню з підстав
визначених у Законі України «Про
захист прав споживачів», оскільки такі
укладалися в приміщенні її квартири
поза торговельними чи офісними
приміщеннями, в присутності лише
ОСОБА_4, який представив їй для підпису
уже готові договори, підписані другою
стороною, не дав можливості детально
вивчити умови цих договорів.
Представника банку при укладенні
договорів не було. Жодних кредитних
коштів на підставі кредитного договору
їй передано не було, як і не було
отримано товар придбаний згідно умов
договору. Вимогу про розірвання цих
договорів вона заявила у визначений
законом чотирнадцятиденний термін.

При цьому вважає, що датою розірвання
договорів слід вважати 20.02.2014 року
виходячи із того, що маючи законні
підстави для їх розірвання, в день їх
укладення 20.02.2014 року, вона звернулася
із відповідною заявою до відповідача
ОСОБА_4, а згодом із повторною заявою
від 22.02.2014 року, що підтверджується
квитанцією відправки поштової
кореспонденції.

Крім цього, вона зверталася із заявами
про розірвання кредитного договору до
ПАТ «Альфа-банк» від 24.02.2014 року та
04.03.2014 року, однак їй було неправомірно
відмовлено у розірванні договору
листом від 18.03.2014 року з підстав того, що
на той час уже існувала заборгованість
по кредитному договору. Однак вона
жодних кредитних коштів не отримувала
від банку, такі за придбану продукцію -
конструкцій ПВХ не були сплачені, а
придбаний товар їй не був поставлений.

Також позивач вважає, що кредитний
договір від 20.02.2014 року в частині п.2.8
щодо встановлення комісійної
винагороди банку слід визнати
недійсним з підстав ч.1 ст.203, ст.215 ЦК
України, п.3.6 Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, оскільки ці платежі є
платежами за дії, які банк здійснює на
власну користь. А тому просить позов
задоволити.

В судовому засіданні позивач, її
представник позовні вимоги підтримали
у повному обсязі, дали пояснення
аналогічні вище наведеним.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися повторно, явку своїх
представників не забезпечили, про час
та місце розгляду справи були
повідомлені у встановленому законом
порядку, що підтверджується розписками
про вручення судових повісток
відповідачу ПАТ «Альфа-банк» (а.с.27,28,67),
а також оголошенням в пресі про виклик
відповідача ОСОБА_4 (а.с.71-82). Відповідач
ОСОБА_4 причин неявки суду не повідомив,
в той же час відповідач ПАТ
«Альфа-банк» подав до суду письмові
заперечення в яких просить позов
слухати у їх відсутності, вважає позов
безпідставним, оскільки підстав для
визнання кредитного договору
розірваним та недійсним в частині
позивачем не наведено. Так на його
думку договір може бути розірваним на
вимогу однієї із сторін у випадку
істотного порушення умов договору,
яких позивачем не наведено. Крім цього
на момент підписання позивач була
детально ознайомлена із умовами
договору, зокрема з умовами надання
кредиту та його вартістю, про що
свідчить п.5 цього договору, а тому
підстав для визнання недійсним п.2.8
кредитного договору не має. Просить в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Зважаючи на те, що позивач не заперечує
проти заочного розгляду справи, а
належно повідомлені про розгляд справи
відповідачі в судове засідання не
з'явилися повторно, суд вважає, що
відповідно до ст.224 ЦПК України, справу
слід розглянути у відсутності
відповідачів, постановивши заочне
рішення.

Заслухавши пояснення позивача, її
представника, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, дослідивши та перевіривши
усі обставини справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд позов задовольняє
частково з таких підстав.

Судом встановлено, що 20.02.2014 року між
фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 та
позивачем ОСОБА_2 було укладено договір
індивідуального замовлення №АХ-4622 від
20.02.2014 року (а.с.5). Крім цього, в цей же
день, 20.02.2014 року між ПАТ «Альфа Банк» та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№401587018 (а.с.6).

Відповідно до умов договору
індивідуального замовлення,
виконавець ФОП ОСОБА_4 зобов'язався
організувати роботи по виготовленню та
передачі у власність замовника ОСОБА_2
ПВХ конструкцій, а замовник оплатити
вартість виробів в розмірі 6180 грн. 52
коп. При цьому, після оплати повної
вартості виробів замовником,
виконавець зобов'язався передати у
власність замовника виготовлені
вироби протягом 31 робочого дня з
моменту укладення договору.

Крім цього, як вбачається із умов
кредитного договору №401587018 від 20.02.2014
року, сторони домовилися про надання
Банком позичальнику ОСОБА_2 кредиту на
суму 6180 грн. під 0,01% річних, для оплати
товарів згідно переліком, що вказаний у
специфікації, оплати страхового
платежу та оплати комісійної
винагороди банку.

Відповідно до п.2.8 кредитного договору
комісійна винагорода банку: за надання
кредиту становить 10,00%, яка сплачується
одноразово при наданні кредиту; за
управління кредитом становить: за
період з 1-го місяця користування
кредитом по 10-ий місяць користування
кредитом - 0% від суми кредиту, за період
з 11-го місяця користування кредитом по
24-ий місяць користування кредитом - 2%
від суми кредиту, яка сплачується
щомісячно за кожний місяць
користування кредитом відповідно до
графіку платежів; за надання
(інформації) виписок за рахунком
становить 20грн., яка сплачується
позичальником щомісячно; за переказ
готівкових коштів для зарахування на
рахунок за допомогою
програмно-технічного комплексу
самообслуговування банку в розмірі:
при сумі поповнення до 1500 грн. - 10 грн.,
при сумі від 1500 грн. - комісійна
винагорода не стягується; за виконання
операцій переказу коштів за допомогою
програмно-технічного комплексу
самообслуговування агентів банку, в
розмірі 1,8% від суми переказу, без ПДВ.

Позивач просить визнати вказані
договори розірваними з 20.02.2014 року
внаслідок односторонньої відмови з її
ініціативи.

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору іншою стороною та в
інших випадках, встановлених договором
або законом.

Частиною 6 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» передбачено,
що споживач має право протягом
чотирнадцяти календарних днів
відкликати свою згоду на укладення
договору про надання споживчого
кредиту без пояснення причин. Перебіг
цього строку розпочинається з моменту
передачі споживачеві примірника
укладеного договору.

Відкликання згоди оформлюється
письмовим повідомленням, яке споживач
зобов'язаний подати особисто чи через
уповноваженого представника або
надіслати кредитодавцю до закінчення
строку, зазначеного в абзаці першому
цієї частини.

З відкликанням згоди на укладення
договору про надання споживчого
кредиту споживач повинен одночасно
повернути кредитодавцю кошти або
товари, одержані згідно з договором.

Частиною 3 ст. 12 Закону України «Про
захист прав споживачів» визначено, що
Закону України «Про захист прав
споживачів» передбачено у разі
реалізації продукції поза
торговельними або офісними
приміщеннями споживач має право
розірвати договір за умови
повідомлення про це продавця
(виконавця) протягом чотирнадцяти днів
з дати одержання документа, який
засвідчує факт здійснення правочину
поза торговельними або офісними
приміщеннями чи прийняття продукції
або першої поставки такої продукції, за
умови, що така продукція є річчю, а
прийняття чи поставка продукції
відбувається пізніше часу одержання
споживачем документа на їх продаж.

Крім цього, п.4.1 договору
індивідуального замовлення №АХ-4622 від
20.02.2014 року передбачено, що у разі
невиконання замовником п.3.1 договору
(оплати вартості товару) договір
вважається розірваним і всі його
додатки недійсними.

В судовому засіданні встановлено, що як
договір замовлення конструкцій ПВХ,
так і кредитний договір були укладені в
приміщенні квартири позивача за
адресою: АДРЕСА_1, на пропозицію
відповідача ФОП ОСОБА_4, що
підтверджується використанням
банківського кліше на бланку
кредитного договору.

Однак, як пояснила в судовому засіданні
позивач, після укладення договорів
вона жодні кошти за придбання товару
виконавцю не сплачувала, товар
передбачений договором
індивідуального замовлення не
отримувала. Більш того, детально
ознайомившись із умовами
передбаченими договором замовлення та
кредитним договором вона відмовилася
від цих договорів про що через три
години після укладення повідомила у
офісі представників ФОП ОСОБА_4, які у
неї не прийняли письмову заяву про
розірвання договору.

Разом з тим, як вбачається із заяви від
20.02.2014 року (а.с.83), позивач повідомила
відповідача ФОП ОСОБА_4, шляхом подання
відповідачу через його працівника в
офісі підприємця за адресою: АДРЕСА_2,
заяви про розірвання договору
індивідуального замовлення в
односторонньому порядку з її
ініціативи. Аналогічного змісту
повторну заяву від 22.02.2014 року позивач
скерувала відповідачу поштою по місцю
знаходження офісу, однак як
встановлено в судовому засіданні така
відповідачем не отримана.

Крім цього, заявою від 24.02.2014 року (а.с.9),
врученою через поштове відділення
02.03.2014 року (а.с.12) позивач повідомила
відповідача ПАТ «Альфа банк» про
розірвання з її ініціативи в
односторонньому порядку кредитного
договору №401587018 від 20.02.2014 року з
підстав того, що нею розірвано в
односторонньому порядку договір
індивідуального замовлення
конструкцій ПВХ, з метою оплати
вартості товару по якому і було
укладено договір споживчого
кредитування.

Таким чином, оскільки договір
індивідуального замовлення між ФОП
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений поза
межами торговельного або офісного
приміщення, і позивач у
чотирнадцятиденний термін заявила про
відмову від вказаного договору, про що
належним чином повідомила відповідача
ОСОБА_4 20.02.2014 року, при цьому на той час
жодна із сторін жодних дій на виконання
умов договору не вчинила, зокрема
позивачем оплата товару згідно
договору здійснена не була, а
відповідачем товар виготовлений та
поставлений позивачу не був, суд вважає
позовні вимоги в цій частині
підставними, у зв'язку із цим договір
індивідуального замовлення №АХ-4622 від
20.02.2014 року слід визнати розірваним з
20.02.2014 року.

Крім цього суд вважає що підлягає до
задоволення позовна вимога про
визнання розірваним кредитного
договору №401587018 від 20.02.2014 року,
оскільки згідно умов договору банк
зобов'язався надати позивачу споживчий
кредит для придбання товару за умовами
договору індивідуального замовлення,
однак позивач у визначений законом
чотирнадцятиденний термін повідомила
банк про відкликання своєї згоди на
укладення договору про надання
споживчого кредиту. При цьому ст.12
Закону за позивачем закріплено право
не надавати жодних пояснень з приводу
причин відмови від такого договору.

Задовольняючи позовні вимоги в цій
частині, суд не враховує до уваги
заперечення ПАТ «Альфа-Банк» про те, що
договір не може бути розірваним
внаслідок того що Банком виконуються
взяті на себе зобов'язання згідно умов
договору, оскільки положення ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів» не містять жодних
застережень щодо можливості
розірвання кредитного договору після
початку його виконання будь-якою із
сторін.

Крім цього, дійсно в п.3 ч.6 ст.11 Закону
передбачено обов'язок споживача
повернути кредитодавцю кошти у випадку
відкликання згоди на укладення
договору про надання споживчого
кредиту, однак, з врахуванням того, що
позивач заперечує факт отримання нею
від банку кредитних коштів, а
відповідачем ПАТ «Альфа-банк» жодних
доказів надання позивачу кредиту суду
не представлено, суд не вбачає підстав
для повернення позивачем кредитних
коштів за договором споживчого
кредиту.

Дійшовши переконання про підставність
позову щодо визнання кредитного
договору розірваним, суд вважає,
позивач необґрунтовано просить
визнати його розірваним з 20.02.2014 року, і
такий слід визнати розірваним з 02.03.2014
року, оскільки як вбачається із
розписки, відповідач ПАТ «Альфа банк»
був повідомлений про відмову позивача
від кредитного договору №401587018 лише
02.03.2014 року. А тому в цій частині позов
слід задоволити частково.

Крім цього суд вважає, що позовні
вимоги про визнання недійсним
кредитного договору №401587018 від 20.02.2014
року в частині п.2.8 слід відхилити з
таких підстав.

Дійсно, ч.1 ст.215 ЦК України передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до п.3.6 Правил надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту, затверджених
Постановою Національного Банку
України від 10.05.2007 року №168, Банки не
мають права встановлювати платежі, які
споживач має сплатити на користь банку
за дії, які банк здійснює на власну
користь (ведення справи, договору,
облік заборгованості споживача тощо),
або за дії, які споживач здійснює на
користь банку (прийняття платежу від
споживача тощо) або що їх вчиняє банк
або споживач з метою встановлення,
зміни або припинення правовідносин
(укладення кредитного договору,
унесення до нього змін, прийняття
повідомлення споживача про
відкликання згоди на укладення
кредитного договору тощо).

Оскільки встановлені п.2.8 кредитного
договору комісійні виплати не є
платежами, які споживач має сплатити на
користь банку за дії, які банк здійснює
на власну користь, або за дії, які
споживач здійснює на користь банку,
або що їх вчиняє банк або споживач з
метою встановлення, зміни або
припинення правовідносин, а відтак
посилання позивача, що п.2.8 кредитного
договору не відповідає вимогам ч.1 ст.203
ЦК України є безпідставними.

Керуючись ст.ст.10,60, 88, 209, 212-215, 224 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Визнати розірваним з 20.02.2014 року
договір індивідуального замовлення
№АХ-4622 від 20.02.2014 року, укладений між
ОСОБА_2, персональний ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 та фізичною особою
підприємцем ОСОБА_4, реєстраційний
номер НОМЕР_2.

Визнати розірваним з 02.03.2014 року
кредитний договір від 20.02.2014 року
№401587018 укладений між Публічним
акціонерним товариством «Альфа Банк»,
та ОСОБА_2, персональний
ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

В задоволені решти позовних вимог слід
відмовити за безпідставністю.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом за письмовою заявою відповідача,
поданою протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга в строки і порядок
передбачені ст. 294 ЦПК України до
апеляційного суду Львівської області
через місцевий суд.

Суддя:
Гирич С. В.