Справа № 522/6206/14-ц
Провадження № 2/522/5392/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року Приморський
районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом Комунальної
установи «Територіальний центр
соціального обслуговування (надання
соціальних послуг) Київського району
міста Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення
матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

КУ «ТЦ СО Київського району міста
Одеси» звернулась до суду з позовною
заявою до ОСОБА_1, в якій просить
стягнути з відповідачки суму
заподіяної матеріальної шкоди у
розмірі 10 950, 00 грн., обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що ОСОБА_1 було прийнято на
роботу до КУ «ТЦ СО Київського району м.
Одеси» на посаду касира згідно наказу
від 19 вересня 2012 року №б8-К, та тією ж
датою укладено договір про повну
матеріальну відповідальність. Наказом
від 13 лютого 2013 року №26-К ОСОБА_1
звільнено з посади касира, та
призначено її на посаду економіста без
категорії та також укладено договір
про повну матеріальну
відповідальність. Крім того, згідно
наказу від 13 лютого 2013 року №29-К на
ОСОБА_1 на підставі її заяви було
покладено також обов'язки касира.
Наказом від 13 грудня 2013 року №247-К
відповідачку було звільнено з посади
економіста без категорії згідно з п. 4
ст.40 КЗпП України.

Також позивач вказує, що згідно акту
від 07 червня 2013 року №1 про результати
інвентаризації наявних коштів, що
зберігаються в КУ «ТЦ СО Київського
району м. Одеси», виявлено недостачу
грошових коштів в розмірі 12 750, 00 грн., що
знаходилися на зберіганні у касира
комунальної установи - ОСОБА_1 Так, за
обліковими даними у касі підприємства
станом на 07 червня 2013 року повинно було
знаходитися 52 650, 00 грн., проте в
результаті інвентаризації виявилося
лише 39 900, 00 грн.

Згодом відповідачка частково
відшкодувала заподіяну КУ «ТЦ СО
Київського району міста Одеси» шкоду у
розмірі 1 800, 00 грн. Тому загальна сума
заборгованості відповідачки перед
комунальною установою складає 10 950, 00
грн.

Представник КУ «ТЦ СО Київського
району міста Одеси» у судовому
засіданні вищевказаний позов
підтримала у повному обсязі та просила
суд його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 у судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог КУ «ТЦ СО
Київського району міста Одеси», та
вказала, що в квітні місяці 2013 року вона
за усним погодженням з головним
бухгалтером ОСОБА_2 залишила в сейфі
останньої гроші у сумі 11 000, 00 грн. для
видачі соціально незахищеним верствам
населення у її відсутність. Проте на
наступний день ці гроші із сейфу
зникли. Також ОСОБА_1 зазначила, що
оскільки її вини у зникненні грошових
коштів немає, то позовні вимоги КУ «ТЦ
СО Київського району міста Одеси» про
відшкодування матеріальної шкоди є
безпідставними. У судовому засіданні
не заперечувала, що є матеріально
відповідальною особою, що зазначено у
посадовій інструкції, з якою вона
ознайомлена.

Дослідивши матеріли цивільної справи,
заслухавши пояснення сторін, суд
вважає, що позовні вимоги КУ «ТЦ СО
Київського району міста Одеси»
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було
прийнято на роботу до КУ «ТЦ СО
Київського району м. Одеси» на посаду
касира згідно наказу від 19 вересня 2012
року №б8-К, та тією ж датою укладено
договір про повну матеріальну
відповідальність (а. с. 6).

Наказом від 13 лютого 2013 року №26-К
ОСОБА_1 звільнено з посади касира, та
призначено її на посаду економіста без
категорії та також укладено договір
про повну матеріальну
відповідальність (а. с. 7-8).

Крім того, згідно наказу від 13 лютого 2013
року №29-К на ОСОБА_1 на підставі її
заяви було покладено також обов'язки
касира (а. с. 9).

За вимогами п. 4.3. Положення про ведення
касових операцій в національній валюті
України, затвердженого Постановою
Національного банку України від 15.12.2004
р. за № 637, на касира, який є
матеріально-відповідальною особою
покладаються обов'язки ведення касових
книг, в якій відображаються усі
надходження і видача готівки в
національній валюті.

Відповідно до посадової інструкції
касира територіального центру
Київського району від 07 січня 2003 року
ОСОБА_1 є матеріально-відповідальною
особою. До її обов'язків відноситься
здійснення операцій з приймання,
обліку, видачі та зберігання грошових
коштів та цінних паперів з обов'язковим
дотриманням правил, що забезпечують їх
збереження (а. с. 18). З вказаною
інструкцією відповідачка ознайомлена,
про що свідчить її підпис від 19 травня
2012 року.

Згідно доповнення до посадової
інструкції касира центру, до
функціональних обов'язків ОСОБА_1
входить також здійснення виплат
матеріальної допомоги громадянам
Київського району, здійснення виплат
щомісячної адресної допомоги та інших
видів допомоги незахищеним верствам
населення міста Одеси, забезпечення
зберігання грошових коштів, цінних
паперів, здійснення операцій по
прибутку та видатку грошових коштів,
тощо.

В подальшому, наказом від 13 грудня 2013
року №247-К відповідачку було звільнено
з посади економіста без категорії
згідно з п. 4 ст.40 КЗпП України (а. с. 13).

Згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Також судом встановлено, що згідно акту
від 07 червня 2013 року №1 про результати
інвентаризації наявних коштів, що
зберігаються в КУ «ТЦ СО Київського
району м. Одеси», виявлено недостачу
грошових коштів в розмірі 12 750, 00 грн., що
знаходилися на зберіганні у касира
комунальної установи - ОСОБА_1 (а. с. 10).
Так, за обліковими даними у касі
підприємства станом на 07 червня 2013 року
повинно було знаходитися 52 650, 00 грн.,
проте в результаті інвентаризації
виявилося лише 39 900, 00 грн. КУ «ТЦ СО
Київського району м. Одеси» вимагала
від ОСОБА_1 пояснення з приводу
вищевказаних обставин, проте вона їх не
надала.

Постановою слідчого прокуратури міста
Одеси від 30 вересня 2013 року було
закрите кримінальне провадження
відносно ОСОБА_1 та головного
бухгалтера КУ «ТЦ СО Київського району
м. Одеси» ОСОБА_2 за ознаками злочину
передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України у
зв'язку з відсутністю в їх діях ознак
вищевказаного правопорушення (а. с. 15).

Зі змісту вищевказаної постанови
вбачається, що касир ОСОБА_1, будучи
матеріально відповідальною особою, за
усним погодженням з головним
бухгалтером ОСОБА_2 залишила в сейфі
останньої гроші у сумі 11 000, 00 грн. для
видачі соціально незахищеним верствам
населення у її відсутність, проте на
наступний день ці гроші із сейфу
зникли.

Таким чином, у судовому засіданні
доведено, що через невжиття ОСОБА_1
заходів щодо збереження переданих їй
грошових коштів, невиконання умов
договору про повну матеріальну
відповідальність та неналежне
виконання своїх посадових обов'язків,
КУ «ТЦ СО Київського району м. Одеси»
завдано матеріальну шкоду у розмірі 12
750, 00 грн.

Відповідно до ст. 130 КЗпП працівники
несуть матеріальну відповідальність
за шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації внаслідок
порушення покладених на них трудових
обов'язків. Працівник, який заподіяв
шкоду, може добровільно покрити її
повністю або частково.

У судовому засіданні також доведено, що
ОСОБА_1 частково відшкодувала
заподіяну позивачу шкоду у розмірі 1 800,
00 грн., що підтверджується прибутковими
касовими ордерами №1 від 10 червня 2013
року та №2 від 11 червня 2013 року (а. с. 14).

Доводи відповідачки про те, що вона
залишила гроші головному бухгалтеру і
не несе за них відповідальності, суд до
уваги не бере, так як вона
ознайомлювалась з посадовою
інструкцією та несе особисто
матеріальну відповідальність за
збереження матеріальних цінностей.

Статтею 134 КЗпП визначено, що
відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли між працівником,
установою, організацією відповідно до
ст. 135-1 цього Кодексу укладено
письмовий договір про взяття на себе
працівником повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілості майна та інших цінностей,
переданих йому для зберігання або для
інших цілей.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 29
грудня 1992 року «Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками»
розглядаючи справи про матеріальну
відповідальність на підставі
письмового договору, укладеного
працівником з підприємством,
установою, організацією, про взяття на
себе повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілості майна та інших цінностей
(недостача, зіпсуття), переданих йому
для зберігання або інших цілей (п. 1 ст.
134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи
належить відповідач до категорії
працівників, з якими згідно зі ст. 135-1
КЗпП може бути укладено такий договір
та чи був він укладений.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідачка відноситься до
вищевказаної категорії працівників.

Згідно Переліку посад і робіт, які
заміщаються або виконуються
робітниками, з підприємством,
установою, організацією можуть
укладатися письмові договори про
матеріальну відповідальність за
незабезпечення збереження цінностей,
переданих їм для зберігання, обробки,
продажу (відпуску), перевозки або
застосування в процесі виробництва,
затвердженого постановою Державного
комітету Ради міністрів СРСР по труду
та соціальним питанням від 28 грудня 1977
р. №447/24, належать в тому числі старші
касири та касири, а також інші
робітники, що виконують обов'язки
касирів.

Відповідно до ст. 136 КЗпП України
покриття шкоди працівниками в розмірі,
що не перевищує середнього місячного
заробітку, провадиться за
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу, керівниками
підприємств, установ, організацій та їх
заступниками - за розпорядженням
вищестоящого в порядку підлеглості
органу шляхом відрахування із
заробітної плати працівника. У решті
випадків покриття шкоди провадиться
шляхом подання власником або
уповноваженим ним органом позову до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду.

Відповідно до ч. 3-4 ст. 233 КЗпП України
для звернення власника або
уповноваженого ним органу до суду в
питаннях стягнення з працівника
матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству, установі, організації,
встановлюється строк в один рік з дня
виявлення заподіяної шкоди.

Як встановлено у судовому засіданні,
згідно наказу від 13 лютого 2013 року №29-К
на ОСОБА_1 на підставі її заяви було
покладено також обов'язки касира, що
спростовує твердження відповідачки
про те, що відсутня її вина у заподіянні
матеріальної шкоди позивачу.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 14 «Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками» від
29.12.1992 року визначено, що днем виявлення
шкоди слід вважати день, коли власнику
або уповноваженому ним органу стало
відомо про наявність шкоди, заподіяної
працівником. Днем виявлення шкоди,
встановленої в результаті
інвентаризації матеріальних
цінностей, при ревізії або перевірці
фінансово-господарської діяльності
підприємства, установи, організації,
слід вважати день підписання
відповідного акта або висновку.

Отже, днем виявлення шкоди, завданої
ОСОБА_1 позивачу слід вважати 07 червня
2013 року, тобто день складання і
підписання акту №1 про результати
інвентаризації наявних коштів КУ «ТЦ
СО Київського району м. Одеси».

Як вже було зазначено, наказом від
13.12.2013 №247-К ОСОБА_1 звільнено з посади
економіста без категорії згідно з п.4
ст.40 КЗпП.

У судовому засіданні також доведено, що
внаслідок допущеного ОСОБА_1 порушення
КУ «ТЦ СО Київського району м. Одеси»
завдано шкоду на суму 12 750, 00 грн., що
унеможливило використання цих коштів
для потреб, передбачених Законом
України «Про соціальні послуги»,
зокрема для сприяння особам, що
перебувають у складних життєвих
обставинах, які вони не в змозі
подолати за допомогою наявних засобів
і можливостей, в тому числі виплати їм
матеріальної допомоги, попередження
виникнення складних життєвих обставин,
створення умов для самостійного
розв'язання такими особами життєвих
проблем, що виникають тощо.

Оскільки ОСОБА_1 частково відшкодувала
заподіяну позивачу шкоду у розмірі 1 800,
00 грн., то загальна сума шкоди, що
підлягає стягненню з відповідачки на
користь позивача складає 10 950, 00 грн.

КУ «ТЦ СО Київського району м. Одеси» є
бюджетною установою соціального
захисту населення, заснованою на
власності територіальної громади
міста Одеси, та діє на підставі
Положення, затвердженого рішенням
Одеської міської ради від 08.07.2011 №855-УІ.

Згідно п.1.8 Положення територіальний
центр здійснює свою діяльність
відповідно до Конституції України,
законів України, Указів Президента
України, Постанов Верховної ради
України та Кабінету Міністрів України,
наказів Мінпраці України, Головного
управління праці та соціальної
політики Одеської обласної державної
адміністрації, рішень Одеської міської
ради, її виконавчого комітету,
розпоряджень Одеського міського
голови, уповноваженого органу, а також
Положення про установу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд вважає вимоги КУ «ТЦ СО Київського
району міста Одеси» щодо відшкодування
матеріальної шкоди доведеними та
такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у судовому засіданні
доведено, що у зв'язку зі звільненням
позивача від сплати судового збору на
підставі ухвали суду від 10 квітня 2014
року, витрати по сплаті судового збору
у розмірі 243, 60 грн. відповідно до ч. 3 ст.
88 ЦПК України підлягають стягненню з
відповідачки в дохід держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а згідно
ст. 16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод передбачено право на
справедливий суд, зокрема кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо
його прав та обов'язків цивільного
характеру.

Враховуючи наведене, дослідивши
матеріали справи, суд вважає позовні
вимоги КУ «ТЦ СО Київського району
міста Одеси» обґрунтованими та таким,
що знайшли своє підтвердження в
судовому засіданні.

Керуючись п. 8, 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 29
грудня 1992 року «Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками», ст. ст.
130, 134, 135-1, 136, 233 КЗпП України, ст. ст. 3, 4, 10,
11, 57, 60, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Комунальної установи
«Територіальний центр соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) Київського району міста Одеси»
до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної
шкоди, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Комунальної установи «Територіальний
центр соціального обслуговування
(надання соціальних послуг) Київського
району міста Одеси» суму заподіяної
матеріальної шкоди у розмірі 10 950
(десять тисяч дев'ятсот п'ятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави суму
судового збору у розмірі 243 (двісті
сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в
Апеляційний суд Одеської області
шляхом подачі апеляційної скарги через
Приморський районний суд м. Одеси
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Ю.Б. Свячена