Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/8607/2014
Головуючий у 1-й інстанції
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Лапіній К.В.

розглянула в судовому засіданні справу
за апеляційною скаргою виконуючого
обов'язки голови правління відкритого
акціонерного товариства «СВЕМОН-КИЇВ»
- Каца Бориса Семеновича на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 19 травня 2014 року

в справі за позовом відкритого
акціонерного товариства «СВЕМОН-КИЇВ»
до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 19 травня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову ВАТ
«СВЕМОН-КИЇВ» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду, ухвалити новее
рішення, яким задовольнити позов.
Вважає, що рішення суду першої
інстанції є незаконним,
необґрунтованим, не відповідає нормам
матеріального та процесуального права.
Зазначає те, що суд помилково дійшов
висновку, що розмір плати за проживання
в гуртожитку позивачем в законному
порядку не встановлювався, не взяв до
уваги те, що відповідач проводила
оплату за проживання у гуртожитку в
розмірі, визначеному для працівників
підприємства, а не за тарифами,
визначеним органом місцевого
самоврядування. Суд не врахував, що
правове регулювання відносин між
мешканцями і власником гуртожитку щодо
користування житлом залежить від права
власності на житловий фонд і до
відносин користування житлом у
гуртожитку, який є об'єктом приватної
власності, застосовуються положення ЦК
України. Судом не взяв у ваги те, що
відповідач відмовилась від укладення
договору та проведення оплати у
розмірі 1000,00 грн. на місяць, проте
відсутність такого договору не є
підставою для звільнення відповідача
від оплати за проживання та отримані
послуги.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що в 1998 році
відповідачу, як працівнику
підприємства, була надана для
проживання кімната АДРЕСА_1.

З 4 грудня 1998 року відповідач
зареєстрована у вказаному гуртожитку
та разом із сім'єю з трьох осіб проживає
в кімнаті АДРЕСА_1 по теперішній час..

Відповідно до наказу № 3-ВК від 13 лютого
2012 року трудові відносини між
сторонами були припинені на підставі
п.1 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до рішення загальних зборів
ВАТ «Свемон» від 28 листопада1995 року та
наказу №197 від 29 грудня 1995 року було
створено ВАТ «Свемон-Київ», якому
згідно з актом приймання-передачі
майна від 15 лютого 1996 року від АТ
«Свемон» був переданий гуртожиток по
АДРЕСА_1.

07 квітня 2014 року позивачу видано
свідоцтво про право власності на даний
гуртожиток та проведена державна
реєстрація права власності.

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду з даним позовом. В обґрунтування
позовних вимог посилався на те, що до 13
лютого 2012 року - до часу припинення
трудових відносин сторін плата за
проживання в гуртожитку відповідачем
здійснювалась шляхом відрахувань із її
заробітної плати. Наказом голови
правління товариства № 66 від 02 березня
2011 року для працівників позивача було
встановлено розмір плати за проживання
в гуртожитку: розмір ставки (плати) за
одну кімнату -100 грн. на одного
проживаючого, але не менше ніж 200 грн. за
одну кімнату, іншим фізичними особами,
у тому числі колишнім працівникам - за
домовленістю сторін, але не менше ніж
1000,00 грн. за одну кімнату.

29 лютого 2012 року та 21 листопада 2013 року
позивачем було письмово повідомлено
відповідача про необхідність
укладення договору найму житлового
приміщення (кімнати АДРЕСА_1) та
проведення оплати за проживання у
гуртожитку, повторно однак, відповідач
проігнорувала вимогу позивача і з часу
припинення трудових відносин
продовжує проживати в гуртожитку по
АДРЕСА_1 з сім'єю у кількості трьох осіб
без договору найму та безоплатно.

Послуги з централізованого опалення та
гарячого водопостачання відповідач
сплачує на підставі укладеного з КП
«Відрадненське» договору.

23 грудня 2013 року комендант гуртожитку
ОСОБА_4 вручив відповідачу
попередження про необхідність
погашення боргу у розмірі 19 015,70 грн. за
період березень 2012 року - листопад 2013
року, проте оплата вказаного боргу
проведена не була..

Станом на 01 грудня 2013 року сума боргу
відповідача перед позивачем за
проживання у гуртожитку за період
березень 2012 року - листопад 2013 року
становить 19 015,70 грн., яку позивач просив
стягнути з відповідача.

В подальшому позивач зменшив позовні
вимоги та просив стягнути борг у
розмірі 17 915,70 грн., оскільки відповідач
частково погасила борг.

Відповідач позов не визнала, її
представник посилалась на те, що
відповідач, враховуючи положення п. 38
Примірного положення про гуртожитки,
без затвердження КМДА економічно
обґрунтованих тарифів на
житлово-комунальні послуги, не має
права встановлювати плату за
користування гуртожитком на власний
розсуд.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
їх безпідставності.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду, вважає, що він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом невірно застосовані норми
матеріального права до правовідносин
сторін, які, на думку позивача,
регулюються ст. 810 ЦК України, колегія
суддів відхиляє, зважаючи на те, що
відповідно до встановлених судом
обставин справи відповідач була
поселена у гуртожиток не на підставі
договору найму (оренди), а у зв'язку з
трудовими відносинами сторін, більш
ніж 10 років пропрацювала у відповідача,
отже відповідно до ст. ст. 132, 125 ЖК
України не може бути виселена з
гуртожитку без надання іншого жилого
приміщення, і тому судом вірно
застосовані до даних правовідносин
положення глави 4 ЖК України,
Примірного положення про гуртожитки,
інших нормативно-правових актів, якими
визначається порядок оплати за
проживання у гуртожитку.

Доводи апеляційної скарги про те, що з 13
лютого 2012 року до 6 грудня 2013 року
відповідачем взагалі не проведено
оплату за проживання у гуртожитку, не
ґрунтуються на матеріалах справи, з
яких вбачається, що за вказаний період
відповідачем сплачено за проживання 1
300 грн., із розрахунку 100 грн. на місяць, -
за надання послуг по утриманню будинку,
послуги з централізованого опалення та
гарячого водопостачання відповідач
сплачує окремо на підставі укладеного
з КП «Відрадненське» договору, і не має
заборгованості перед КП по оплаті цих
послуг ( а.с. 52-62, 14).

Порушень вимог процесуального закону,
які відповідно до ЦПК України, є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу виконуючого
обов'язки голови правління відкритого
акціонерного товариства «СВЕМОН-КИЇВ»
- Каца Бориса Семеновича відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 19 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
Судді: