УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Макарчука М.А.,
Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Державної казначейської служби
України про відшкодування майнової
шкоди, завданої внаслідок вчинення
злочину,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 08 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 22 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Державної
казначейської служби України, в якому
просив стягнути з відповідача на свою
користь 125 000 грн майнової шкоди,
завданої внаслідок вчинення злочину.

На обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що йому на підставі
генерального доручення ОСОБА_5 було
продано автомобіль марки «МАН -25.372»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, який він в
подальшому за дорученням надав ОСОБА_6
із правом керування до 2014 року.

25 грудня 2005 року між ним та ОСОБА_6 було
укладено договір про передачу
вказаного автомобіля та причепа до
нього в оренду терміном до 18
лютого 2006 року, із щомісячною орендною
платою у розмірі 5 000 грн.

Позивач зазначив, що 11 червня 2006 року та
13 червня 2006 року він скасував
доручення, на підставі яких ОСОБА_6 було
надано право керування спірним
автомобілем та причепом до нього.

У зв'язку з відмовою ОСОБА_6 повернути
транспортний засіб, позивач 13 червня 2006
року звернувся із відповідною заявою
до Садгірського РВ міліції, після
розгляду якої співробітниками міліції
спірний автомобіль було доставлено на
стоянку по вул. Фастівській; проте 23
червня 2006 року автомобіль на стоянці
був відсутній, у зв'язку з чим 24 червня
2006 року його було оголошено в розшук, що
підтверджується довідкою ВДАІ від 29
вересня 2006 року № 8/3510.

Посилаючись на те, що кримінальна
справа розслідується більше семи років
і протягом цього часу приймаються
численні незаконні рішення органів
досудового слідства, з червня 2006 року
він позбавлений можливості
використовувати транспортний засіб та
отримувати дохід від здачі його в
оренду, просив задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 08 жовтня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
22 січня 2014 року апеляційну скаргу
ОСОБА_4 відхилено, рішення Печерського
районного суду м. Києва від 08
жовтня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій і ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, дослідивши докази у
справі й давши їм належну оцінку,
врахували хід попередньо порушених
кримінальних справ відносно ОСОБА_6 та
відомості з Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №
0001047, керувалися положеннями ст.
1177 ЦК України та дійшли обґрунтованого
висновку, що заявлені ОСОБА_4 позовні
вимоги є передчасними.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами попередніх
інстанцій були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо їх оцінки та не спростовують
висновків судів попередніх інстанцій,
обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваних
рішень.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 08 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 22 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Л.М. Мазур М.А. Макарчук А.В. Маляренко