інстанції: Плахтій І.Б. Провадження №
22-ц/773/722/14 Категорія: 27 Доповідач:
Лівандовської-Кочура Т.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді Лівандовської -
Кочури Т.В.

суддів - Веремчук Л.М., Овсієнка
А.А.

при секретарі Черняк О.В.

з участю:

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача
Гончарової Л.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«БМ Банк» про повернення списаних
коштів, за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 28 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

28 березня 2014 року рішенням Луцького
міськрайонного суду в позові ОСОБА_3
відмовлено повністю.

06 травня 2014 року додатковим рішенням
цього ж суду стягнуто з ОСОБА_3 в дохід
держави 399 грн. 50 коп. судового збору.

Не погоджуючись із вищезгаданим
рішенням суду позивач ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення скасувати із підстав порушення
норм матеріального та процесуального
права, ухвалити нове рішення, яким
поданий ним позов задовольнити в
повному об'ємі.

В ході розгляду справи в суді
апеляційної інстанції представник
позивача апеляційну скаргу із
наведених у ній підстав підтримав, тоді
як представник відповідача просила її
відхилити, з огляду на безпідставність
наведених у ній доводів.

Заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін з наступних
мотивів.

Так, ухвалюючи рішення про відмову у
позові, у зв'язку з пропуском строку
позовної давності, суд першої
інстанції виходив із того, що позивачу,
як власнику рахунка не могло бути
невідомо про списання коштів, яке банк
вчинив в 2009 року, тоді як з позовом до
суду останній звернувся 12 листопада 2013
року, тобто поза межами строку позовної
давності.

Такі висновки суду узгоджуються із
встановленими судом обставинами
справи та нормами матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням
Луцького міськрайонного суду від 17
січня 2013 року (а.с. 3-5), яке залишено без
змін ухвалою апеляційного суду
Волинської області від 20 березня 2013
року (а.с. 6-7) в позові ПАТ «БМ Банк» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором
невідновлювальної кредитної лінії
№2007-36/DC від 13.04.2007 року відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим рішення
у цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Так, вищевказаним рішенням суду першої
інстанції, яке набрало законної сили 20
березня 2013 року встановлено, що шляхом
укладення додаткових угод до
кредитного договору відбулося
збільшення процентної ставки за
кредитним договором, збільшення строку
повернення кредиту тощо, яке у
порушення умов договору поруки
відбулося без згоди поручителя ОСОБА_3,
внаслідок чого відбулося збільшення
обсягу його відповідальності, а тому,
суд прийшов до висновку, що в силу вимог
ч. 1 ст. 559 ЦК України порука ОСОБА_3 є
припиненою.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України ст.ст. 1,
26 Закону України «Про платіжні системи
та переказ коштів в Україні» банк може
списати грошові кошти з рахунка
клієнта на підставі його
розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з
рахунка клієнта без його розпорядження
на підставі рішення суду, а також у
випадках, встановлених законом чи
договором між банком і клієнтом.

Разом з тим, з виписки по особовому
рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.06.2009 року
по 25.12.2010 року, вбачається, що 05 червня
2009 року з рахунку № НОМЕР_2,
кореспондент - ОСОБА_3, було проведено
списання коштів з метою погашення
простроченої заборгованості згідно
кредитного договору №2007-36/DC від 13
квітня 2004 року та згідно договору
поруки № 36-2007/DС-11 від 13 квітня 2007 року
(а.с. 8).

На момент проведення банком операції
по списанню коштів позивача, ані
розпорядження ОСОБА_3 на вчинення таких
дій, ані рішення суду не було, і сторони
зазначених обставин не оспорюють.

В ході розгляду справи в суді
апеляційної інстанції представник
відповідача вказала, що дії банку по
списанню коштів у розглядуваному
випадку відповідали умовам договору
поруки, укладеного між сторонами, дія
якого на той момент ще не припинилась.
Проте, стороною відповідача в
підтвердження наведених доводів
належних та допустимих доказів суду
надано не було. Матеріали справи копію
зазначеного договору не містять.

Отже, списання грошових коштів з
особового рахунку позивача проведено
банком за відсутності підстав
передбачених ст. 1071 ЦК України на
вчинення таких дій.

Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України
установлено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 3, 4
ст. 267 ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Списання коштів з карткового
рахунку позивача відбулось в 2009 році,
про що він не міг не знати, як власник
рахунку, а з позовом про захист
порушеного права за фактом списання
коштів ОСОБА_3 звернувся до суду лише 12
листопада 2013 року, тобто з пропуском
строку позовної давності, у зв'язку з
чим, суд дійшов обгрунтовано висновку
про відмову в позові.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 28 березня 2014
року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді