Справа № 405/9638/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2014 року. Ленінський районний суд м.
Кіровограда у складі:

головуючого - судді
Іванової Л.А.

при секретарі:
Береді Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Кіровограді
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Технополіс-1» про
стягнення нарахованої, але не
виплаченої заробітної плати, вихідної
допомоги, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А
Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
даним позовом до відповідача ТОВ
«Технополіс-1», зазначивши в
обгрунтування позовних вимог, що в
період з 22.10.2012 року по 06.09.2013 року він
перебував у трудових відносинах з ТОВ
«Технополіс-1», працюючи на посаді
комірника. 06.09.2013 року звільнився з
займаної посади за власним бажанням,
при цьому при звільненні відповідач не
розрахувався з ним в повному обсязі, а
саме, заборгованість по заробітній
платі при звільненні становила 750 грн. 76
коп., виходячи при цьому з наступного
розрахунку: 2 261 грн. 54 коп. - заробітна
плата за травень, 2013 року; 2 114 грн. 05 коп.
- заробітна плата за червень, 2013 року; 2
151 грн. 46 коп. - заробітна плата за
липень, 2013 року, загальний розмір
заробітної плати за період з травня по
липень, 2013 року становить 6 527 грн. 05 коп.
= 2 175 грн. 68 коп. - середньомісячний
розмір заробітної плати; 2 175 грн. 68 коп. -
1 424 грн. 92 коп. - виплаченої заробітної
плати за серпень, 2013 року = 750 грн. 76 коп.
Позивач також зазначив, що відповідач
не провів з ним розрахунку за
невикористану відпустку, грошова
компенсація за яку становить 2 279 грн. 28
коп., виходячи з наступного розрахунку:
2 175 грн. 68 коп. - середньомісячна
заробітна плата /21 календарний день = 103
грн. 60 коп. - один день відпустки х 22
календарних днів основної відпустки = 2
279 грн. 28 коп. Крім того, вказав, що на
його неодноразові звернення до
відповідача з проханням виплатити йому
заборгованість по заробітній платі,
відповідач порушень трудового
законодавств не усунув, належні йому
кошти не виплатив, що в свою чергу, є
підставою для застосування ст.117 КЗпП
України. Крім того, позивач вказав, що
зазначеними незаконними діями
відповідача, які виразилися у
невиплаті йому заробітної плати,
грошової компенсації за невикористану
ним відпустку, він змушений докладати
додаткових зусиль для організації
свого життя, змушений брати гроші в
борг у рідних та знайомих, він
перебував у стресовому стані, в зв'язку
з чим моральну шкоду оцінив в розмірі 15
000 грн. 00 коп.

З огляду на викладене вище та з
посиланням на ст.ст.115, 116, 117 та ст.237-1
КЗпП України, Закону України «Про
відпустки», позивач просив стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість по заробітній платі в
розмірі 750 грн. 76 коп., 2 279 грн. 28 коп.
компенсації за невикористану основну
відпустку, стягнути на його користь
моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. 00 коп.,
та середній заробіток за весь час
затримки розрахунку при звільненні по
день прийняття судового рішення.

Під час судового розгляду справи
позивач неодноразово уточнював розмір
позовних вимог, зокрема, в заяві про
зменшення розміру позовних вимог від
21.01.2014 року, яка підтримана
представником позивача в судовому
засіданні 23 січня 2014 року, позивач
зменшив позовні вимоги в частині
стягнення компенсації за
невикористану відпустку та з
урахуванням отриманої 22.10.2013 року
грошової компенсації в розмірі 1 468 грн.
31 коп., просив стягнути заборгованість
по виплаті йому грошової компенсації
за невикористану щорічну відпустку в
розмірі 1 561 грн. 73 коп.; в заяві про
уточнення позовних вимог від 21 березня
2014 року позивач просив стягнути з
відповідача заборгованість по
заробітній платі та компенсацію за
невикористану відпустку в розмірі 466
грн. 93 коп., з якої заборгованість по
заробітній платі становить 388 грн. 27
коп., заборгованість з виплати грошової
компенсації за невикористану
відпустку становить 78 грн. 66 коп.,
середній заробіток за весь період
затримання розрахунку по день
прийняття рішення, який станом на 28
лютого 2014 року становить 11 603 грн. 52 коп.,
та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. 00
коп.

Позивач та представник позивача в
судове засідання не з'явилися,
повідомлені належним чином про час та
місце судового розгляду справи, в
порядку ч.2 ст.158 ЦПК України надали
заяву від 14 квітня 2014 року№11638 про
розгляд справи за відсутністю позивача
та його представника.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, повідомлений
належним чином про дату, час та місце
судового розгляду справи, направив на
адресу суду письмові заперечення проти
позову, в яких просив відмовити
позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позовних
вимог та при цьому зазначив, що 22.10.2012
року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на
посаду комірника до Кіровоградської
філії ТОВ «Технополіс-1» на підставі
наказу від 22.10.2012 року №117-К. 06.09.2013 року
звільнений з займаної посади комірника
за власним бажанням (наказ від 02.09.2013
року №80/тр). Згідно штатного розпису
Кіровоградської філії ТОВ
«Технополіс-1» посадовий оклад
комірника складає 1 800 грн. 00 коп. в
місяць, тобто заробітна плата за місяць
за виключенням податку з доходів
фізичних осіб + ЄСВ складає 1 474 грн. 92
коп., при цьому, уповноваженим органом
власника було прийнято рішення про те,
що в серпні 2013 року преміальна частина
заробітної плати працівникам
виплачуватися не буде, на підставі чого
позивач в серпні, 2013 року повністю
отримав заробітну плату, виходячи з
розміру визначеного посадового окладу,
тим самим трудові права позивача
відповідачем не порушені. Представник
відповідача також вказав на
безпідставність пред'явлених
позивачем позовних вимог в частині
стягнення з відповідача грошової
компенсації за невикористану
відпустку, оскільки належна позивачу
при звільненні грошова компенсація за
невикористану останнім щорічну
відпустку в розмірі 1 468 грн. 31 коп. була
повністю виплачена позивачу при
звільненні, що підтверджується
відомістю на перерахування грошей в КБ
«ПриватБанк» №1 за вересень, 2013 року.
Представник відповідача також вказав
на недоведеність позивачем позовних
вимог і в частині відшкодування
моральної шкоди та наявності вини
відповідача у її спричиненні. За
відсутності заборгованості по
заробітній платі та інших виплатах
позивачу при звільненні не підлягає
застосуванню на переконання
представника відповідача і положення
ст.117 КЗпП України.

Зваживши доводи позивача,
зазначені в позові на обгрунтування
позовних вимог, письмові заперечення
проти позову представника відповідача,
перевіривши матеріали справи, оцінивши
докази по справі в їх сукупності,
з'ясувавши підстави та предмет позову,
характер спірних правовідносин, прав
та інтересів, за захистом яких
звернувся позивач, та надавши їм
правову оцінку, суд приходить до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи,
зокрема, записами в трудовій книжці
ОСОБА_1, що позивач 22 жовтня 2012 року
прийнятий на посаду комірника до
магазину №2 Кіровоградської філії ТОВ
«Технополіс» (наказ №117-к від 22.10.2012
року). 06 вересня 2013 року звільнений з
посади за власним бажанням на підставі
ст.38 КЗпП України (наказ №80-к/тр від
06.09.2013 року).

Відповідно до ст.47, ст.116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник, або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.

Крім того, відповідно до ст.94 КЗпП
України заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від
складності та умов виконуваної роботи,
професійно-ділових якостей працівника,
результатів його праці та
господарської діяльності
підприємства, установи, організації і
максимальним розміром не обмежується.

Статтею 97 КЗпП України визначено, що
оплата праці працівників здійснюється
за погодинною, відрядною або іншими
системами оплати праці. Оплата може
провадитися за результатами
індивідуальних і колективних робіт.
Форми і системи оплати праці, норми
праці, розцінки, тарифні сітки, ставки,
схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.
Якщо колективний договір на
підприємстві, в установі, організації
не укладено, власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний погодити ці
питання з виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом. Конкретні розміри тарифних
ставок (окладів) і відрядних розцінок
робітникам, посадових окладів
службовцям, а також надбавок, доплат,
премій і винагород встановлюються
власником або уповноваженим ним
органом з урахуванням вимог,
передбачених частиною другою цієї
статті. Власник або уповноважений ним
орган чи фізична особа не має права в
односторонньому порядку приймати
рішення з питань оплати праці, що
погіршують умови, встановлені
законодавством, угодами, колективними
договорами.

Таким чином, закон надає право
власнику або уповноваженому ним органу
встановлювати конкретні розміри
тарифних ставок (окладів) і відрядних
розцінок робітникам, посадових окладів
службовцям, а також надбавок, доплат,
премій і винагород, з урахуванням
вимог, передбачених ч.2 ст.97 КЗпП
України, та, крім того, закон прямо
покладає на підприємство, установу,
організацію обов'язок провести зі
звільненим працівником повний
розрахунок, виплатити всі суми, що
належать йому.

Відповідно до ст.ст.74, 75 КЗпП
України громадянам, які перебувають у
трудових відносинах з підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, виду діяльності та
галузевої належності, а також працюють
за трудовим договором у фізичної особи,
надаються щорічні (основна та
додаткові) відпустки із збереженням на
їх період місця роботи (посади) і
заробітної плати. Щорічна основна
відпустка надається працівникам
тривалістю не менш як 24 календарних дні
за відпрацьований робочий рік, який
відлічується з дня укладення трудового
договору. У разі звільнення працівника
йому виплачується грошова компенсація
за всі не використані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей
(ст.83 КЗпП України).

Розрахунок розміру компенсації за
невикористану відпустку проводиться
згідно з Порядком обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№100 від 08.02.1995 року, за яким обчислення
середньої заробітної плати для
оплати часу щорічної відпустки,
додаткових відпусток у зв'язку з
навчанням, творчої відпустки,
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей, або для виплати
компенсації за невикористані
відпустки провадиться виходячи з
виплат за останні 12 календарних
місяців роботи, що передують місяцю
надання відпустки або виплати
компенсації за невикористані
відпустки. Працівникові, який
пропрацював на підприємстві, в
установі, організації менше року,
середня заробітна плата обчислюється
виходячи з виплат за фактичний час
роботи, тобто з першого числа місяця
після оформлення на роботу до першого
числа місяця, в якому надається
відпустка або виплачується
компенсація за невикористану
відпустку.

Як на підставу позовних вимог
позивач вказував на те, що при його
звільненні відповідач не провів
виплату всіх належних йому сум,
зокрема, на момент його звільнення
заборгованість відповідача з виплати
належної йому заробітної плати та
грошової компенсації за невикористану
ним щорічну відпустку з урахуванням
уточнень до позовних вимог становила 388
грн. 27 коп. та 78 грн. 66 коп. відповідно,
при цьому зазначені розміри
заборгованості позивач обрахував в
наступному порядку: останні два повних
робочих місяці, тобто липень, серпень,
2013 року = 2 151 грн. 46 коп. + 1 474 грн. 92 коп. /45
робочі дні за два місяці = 1 813 грн. 19 коп.
- середня заробітна плата, 1 813 грн. 19 коп.
- 1 424 грн. 92 коп. - виплаченої заробітної
плати за серпень, 2013 року = 388 грн. 27 коп. -
заборгованість по заробітній платі на
день звільнення; крім того, ОСОБА_1
працював на посаді комірника з 22.10.2012
року по 06.09.2013 року, тобто 226 календарних
днів без врахування святкових та
неробочих днів, тривалість днів
щорічної основної відпустки
розраховується пропорційно
відпрацьованому часу: 24 календарні дні
відпустки / (366 днів - 10 святкових та
неробочих днів) = 0, 0674 календарні дні х
на кількість календарних днів (без
врахування святкових та неробочих
днів), відпрацьованих працівником у
робочому періоді з жовтня, 2012 року по
06.09.2013 року включно: 0,0676 календарні дні
х 226 календарні дні = 15 днів відпустки,
які множаться на 80 грн. 58 коп. - розмір
середньоденної заробітної плати = 1 208
грн. 07 коп., при цьому, з урахуванням
того, що станом на 22.10.2013 року позивачем
сплачено частину заборгованості в сумі
1 468 грн. 31 коп., заборгованість з виплати
компенсації за невикористану
відпустку рахується в розмірі 78 грн. 66
коп.

В свою чергу, в письмових
запереченнях проти позовних вимог,
представником відповідача зазначено,
що відповідно до штатного розпису
Кіровоградської філії ТОВ
«Технополіс-1» посадовий оклад
комірника складає 1 800 грн. 00 коп. на
місяць, при цьому, позивач в травні, 2013
року отримав заробітну плату в розмірі
2 261 грн. 54 коп., в червні, 2013 року - 2 114
грн. 05 коп., в липні, 2013 року - 2 151 грн. 46
коп., з урахуванням преміальної частини
заробітної плати, в серпні, 2013 року - 1 474
грн. 92 коп. без преміальної частини
заробітної плати рішення про невиплату
якої за вказаний місяць було прийнято
уповноваженим органом власника, тобто
заробітна плата позивача за місяць
складає 1 800 грн. 00 коп. - розмір окладу,
згідно штатного розпису, - 325 грн. 08 коп.
розмір податку з доходів фізичних осіб
+ ЄСВ = 1 474 грн. 92 коп.

Зазначене підтверджується
розрахунковими листками ТОВ
«Технополіс-1» (табельний номер: Т25-000232)
за травень, 2013 року на суму 2 261 грн. 54
коп., за червень, 2013 року на суму 2 114 грн.
05 коп., за липень, 2013 року на суму 2 151 грн.
46 коп., за серпень, 2013 року на суму 1 474
грн. 92 коп.

Крім того, відповідно до відомості
№163 від 06 вересня 2013 року про виплати
працівникам Кіровоградської філії ТОВ
«Технополіс-1», зарплата за серпень, 2013
року ОСОБА_1 перераховано 702 грн. 34 коп.

З огляду на викладене вище, суд
вважає, що позивачем не доведені з
наданням на обгрунтування позовних
вимог в частині стягнення
заборгованості по заробітній платі в
розмірі 388 грн. 27 коп. в порядку ст.ст.57-59
ЦПК України належних та допустимих
доказів, в свою чергу, відповідно до
ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі, збирання судом доказів по
справі та розгляд обставин, які
виходять за межі позовних вимог буде
порушенням ст. 11 ЦПК України щодо
диспозитивності цивільного
судочинства, на підставі чого позовні
вимоги позивача про стягнення з
відповідача на його користь
заборгованості по заробітній платі в
сумі 388 грн. 27 коп., розмір якої
обраховано позивачем як різниця між
середньомісячною заробітною платою за
липень-серпень, 2013 року та розміром
отриманої заробітної плати в серпні, 2013
року, а відтак суд вважає, що в
задоволенні позовних вимог в цій
частині позивачу слід відмовити за їх
недоведеністю, необгрунтованістю та
безпідставністю.

Позивачем пред'явлено також
позовні вимоги про стягнення з
відповідача на його користь грошової
компенсації за невикористану
відпустку, яка, за підрахунками
позивача, з урахуванням часткової
виплати 22 жовтня 2013 року грошової
компенсації в розмірі 1 468 грн. 31 коп.,
становить 78 грн. 66 коп.

Приймаючи до уваги, що позивач
ОСОБА_1 пропрацював у ТОВ «Технополіс-1»
менше року, розрахунок компенсації за
невикористану відпустку слід провести
відповідно до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 08.02.1995 року,
за яким працівникові, який пропрацював
на підприємстві, в установі,
організації менше року, середня
заробітна плата обчислюється
виходячи з виплат за фактичний час
роботи, тобто з першого числа місяця
після оформлення на роботу до першого
числа місяця, в якому надається
відпустка або виплачується
компенсація за невикористану
відпустку, виходячи з наступного
розрахунку, наданого відповідачем,
який суд приймає до уваги та вважає
його правильним, та за яким заробітні
плати за листопад, грудень, 2012 року,
січень, лютий, березень, квітень,
травень, червень, липень, серпень, 2013
року, додаються, після чого загальна
сума ділиться на кількість фактичних
відпрацьованих днів, що становить
розмір середнього заробітку за один
день; розмір середнього заробітку за
один день множиться на кількість днів
відпустки = розрахований розмір
компенсації невикористаної відпустки,
з якої утримується ЕСВ та ПДФС (2 030 грн.
00 коп. за листопад, 2012 року + 2 500 грн. 00
коп. за грудень, 2012 року + 2 700 грн. 00 коп.
за січень, 2032 року + 2 640 грн. 00 коп. за
лютий, 2013 року + 2 780 грн. 00 коп. за
березень, 2013 року + 2 670 грн. 00 коп. за
квітень, 2013 року +2 760 грн. 00 коп. за
травень, 2013 року + 2 580 грн. 00 коп. за
червень, 2013 року - 2 625 грн. 65 коп. за
липень, 2013 року + 1 800 грн. 00 коп. за
серпень, 2013 року = 25 085 грн. 65 коп. / 294 -
кількість фактично відпрацьованих
днів = 85 грн. 33 коп. - розмір середнього
заробітку за один день; 85 грн. 33 коп. х 21-
кількість відпускних днів, що не
використані позивачем = 1 791 грн. 93 коп. -
розмір розрахованої компенсації за
невикористану відпустку; 1 791 грн. 93 коп.
- 3,6 % ЄСВ - 15% ПДФО = 1 468 грн. 31 коп. - розмір
компенсації за невикористану
відпустку.

Судом також встановлено, що
зазначений розмір нарахованої ОСОБА_1
грошової компенсації в розмірі 1 468 грн.
31 коп. зазначений також у
розрахунковому листку за вересень, 2013
року, з відміткою у ньому про те, що борг
підприємства станом на кінець місяця
становить 1 468 грн. 31 коп. та відомості
ТОВ «Технополіс-1» на перерахування
грошей на КБ «ПриватБанк» №1 за
вересень, 2013 року (п/н 261 ОСОБА_1).

Позивач не заперечував отримання
ним зазначеної грошової компенсації в
розмірі 1 468 грн. 31 коп., вказавши, що
зазначену суму він отримав 22 жовтня 2013
року.

Факт отримання позивачем грошової
компенсації в жовтні, 2013 року
підтверджується і розрахунковим
листком ТОВ «Технополіс-1» за жовтень,
2013 року про виплату ОСОБА_1 1 468 грн. 31
коп.

В свою чергу, судом відзначається,
що ОСОБА_1 звільнився з посади
комірника в ТОВ «Технополіс-1» 06.09.2013
року, у зв'язку з чим, виплата всіх
належних йому сум від ТОВ
«Технополіс-1» в порядку ст.116 КЗпП
України мала бути проведена в день
звільнення, натомість грошову
компенсацію за невикористану
відпустку позивач отримав лише 22
жовтня 2013 року і даний факт
відповідачем не спростовано.

У зв'язку з цим та відповідно до
роз'яснень, що містяться у п. 25
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
непроведення з вини власника або
уповноваженого ним органу розрахунку з
працівником у строки, зазначені в ст. 116
КЗпП України, тобто у день звільнення
або, якщо в цей день він не був на
роботі, наступного дня після його
звернення з вимогою про розрахунок, є
підставою для застосування
відповідальності, передбаченої ст. 117
КЗпП, тобто виплати працівникові його
середнього заробітку за весь час
затримки по день фактичного розрахунку
незалежно від розміру належних до
виплати сум у разі відсутності спору
про їх розмір, при цьому, визначальними
є такі юридично значущі обставини, як
невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку (Постанова
Верховного Суду України від 26 грудня 2011
р. у справі №6-77цс11).

Відповідно до ст.117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу,
при відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При цьому, виходячи з положень п.8
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№100 від 08.02.1995 року згідно з яким
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні
обчислюється шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин. Середня
заробітна плата розраховується
діленням заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі дні на число відпрацьованих
робочих днів (годин), тобто розрахунок
середнього заробітку за весь час
затримки за період з 07 вересня 2013 року
по 22 жовтня 2013 року, згідно з яким
розмір середнього заробітку становить
2 637 грн. 44 коп., при цьому ( 2 151 грн. 46
коп.- заробітна плата за липень, 2013 року
+ 1 474 грн. 92 коп. - заробітна плата за
серпень, 2013 року/ 44 робочі дні = 82 грн. 42
коп. - середньоденний заробіток х
кількість днів (робочих) затримки (з 07
вересня 2013 року по 22 жовтня 2013 року), що
становить 32 робочих дня = 2 637 грн. 44 коп. -
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку, який підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Позивачем ОСОБА_1 пред'явлено також
позовні вимоги про стягнення з
відповідача на його користь моральну
шкоду в розмірі 15 000 грн. 00 коп., які
підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно з п.13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31.03.1995
року із змінами, внесеними згідно з
Постановою Пленуму Верховного Суду
України №5 від 25.05.2001 року "Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної ( немайнової) шкоди"
роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП
України за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин
(незаконного звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум, тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної (
немайнової ) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним органом
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Приймаючи до уваги те, що
відповідачем ТОВ «Технополіс-1»
порушено законні права ОСОБА_1, які
полягали у невиплаті відповідачем
належних позивачу при його звільненні
грошових сум, що спричинило позивачу
моральні страждання, втрату нормальних
життєвих зв'язків, при цьому, вирішуючи
питання про розмір моральної шкоди, суд
враховує характер і ступінь моральних
страждань (фізичних, душевних,
психічних), яких зазнав позивач,
враховуючи також характер та обсяг
заподіяних позивачу душевних
страждань, тривалості негативних
наслідків морального характеру,
ступеня вини особи, яка завдала
моральної шкоди, а також, виходячи із
засад розумності, справедливості та
виваженості, суд вважає, що розмір
морального відшкодування позивачу
належить визначити в розмірі 500 грн. 00
коп., який, на думку суду, буде
адекватним моральним стражданням
позивача.

Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України
підлягає стягненню з відповідача
судовий збір на користь держави у
розмірі 243 грн. 60 коп.

Відповідно до ст. ст.47, 74, 75, 83, 94, 97, 116,
117, 237-1 КЗпП України, ст.ст.15, 16 ЦК
України, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 57, 59, 60,
79, 88, 212-215, 218, 367 ЦПК України, Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 08.02.1995 року,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику у справах
про відшкодування моральної (
немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року,
суд,-

В И Р І
Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Технополіс-1» про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
заробітної плати, вихідної допомоги,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди, -
задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Технополіс-1» (код
ЄДРПОУ №32498133) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний код №) середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 07 вересня 2013
року по 22 жовтня 2013 року в розмірі 2 637
(дві тисячі шістсот тридцять сім) грн. 44
коп.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Технополіс-1» (код
ЄДРПОУ №32498133) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний код №) моральну
шкоду в розмірі 500 грн. 00 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Технополіс-1» (код
ЄДРПОУ №32498133) на користь держави
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Технополіс-1» про
стягнення нарахованої, але не
виплаченої заробітної плати, грошової
компенсації за невикористану щорічну
відпустку, - відмовити.

Рішення підлягає негайному
виконанню в частині стягнення
заробітної плати в межах суми платежу
за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Кіровоградської області через
Ленінський районний суд м. Кіровограда
шляхом подачі протягом десяти днів з
дня його проголошення апеляційної
скарги.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда
Л. А. Іванова