АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/402/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/1855/14
Головуючий у 1-й інстанції Гудков С. В.
Доповідач Дряниця Ю. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді : Дряниці Ю.В.,

суддів: Карнауха П.М.,
Кривчун Т.О.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

з участю: адвоката ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 08 травня
2014 року по справі за позовом
Виконавчого комітету Лубенської
міської ради до ОСОБА_2, третя особа -
ОСОБА_3, про примусове знесення
самовільно збудованих споруд.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду
Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

30 січня 2014 року позивач звернувся
до місцевого суду з позовом до ОСОБА_2
про приведення земельної ділянки до її
попереднього стану та примусове
знесення самовільно збудованих споруд,
а саме - паркану з металевої сітки та
шиферу і споруду кролеферми.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим,
що в 2013 році ОСОБА_3 зверталася до
різних органів із заявами про те, що її
сусідка ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 самовільно
побудувала на території спільного
двору кролеферму та встановила паркан.
За результатами цих звернень була
проведена перевірка, якою встановлено
самовільне будівництво ОСОБА_2
тимчасової споруди побутового
призначення - кролеферми з порушення
вимог державних будівельних норм з
огородженням її суцільним парканом на
прибудинковій території, яка
знаходиться в спільному користуванні
двох співвласників, нецільове
використання земельної ділянки.
Перевірка проводилася Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Полтавській області,
Управлінням містобудування та
архітектури Виконавчого комітету
Лубенської міської ради та Державною
екологічною інспекцією у Полтавській
області.

Відповідно до акту комісії по
вирішенню спорів щодо меж земельних
ділянок, які перебувають у власності і
користуванні громадян від 12.09.2013 року,
відповідачку зобов'язано за власні
кошти до 15.10.2013 року знести самовільно
збудовані споруди. Даний акт
затверджений рішенням виконавчого
комітету від 25.09.2013 року №249. Однак,
ОСОБА_2до цього часу не виконала
рішення міськвиконкому та не знесла
самовільно збудовані споруди, тобто
своїми діями вона порушує інтереси
територіальної громади,
використовуючи земельну ділянку не за
цільовим призначенням, плату за
користування земельною ділянкою до
міської ради не вносить та порушує
права ОСОБА_3, яка є співвласником
будинку та користувачем прибудинковою
території.

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 08 травня
2014 року позовні вимоги Виконавчого
комітету Лубенської міської ради
задоволені.

Зобов'язано ОСОБА_2 за її рахунок знести
самочинно збудовані нею споруди на
прибудинковій території по АДРЕСА_3, а
саме: паркан з металевої сітки та
шиферу, навіси над клітками та самі
кролячі клітки та привести земельну
ділянку до її попереднього стану.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
виконавчого комітету Лубенської
міської ради 243 гривні 60 копійок
судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення місцевого суду скасувати,
постановити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.
Посилається на те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, судом
було порушено норми матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з підстав, визначених ст.308
ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Колегія суддів в повній мірі
погоджується з висновками місцевого
суду про порушення відповідачем норм
будівництва споруди для утримання
кролів, здійснення будівництва без
належного дозволу, тобто самочинно,
використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням, що призвело до
порушення прав територіальної громади,
як власника земельної ділянки та
порушення прав іншого співвласника
домоволодіння.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно було встановлено судом першої
інстанції, співвласниками будинку по
АДРЕСА_3 є ОСОБА_3 - квартири НОМЕР_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 21.01.1997р. (а.с.8) та
відповідачка ОСОБА_2 - квартири НОМЕР_2
на підставі договору купівлі-продажу
від 01.05.2005 року (а.с.7). ОСОБА_2 належить
53/100 ідеальної частки домоволодіння.

Проведеною перевіркою Управлінням
містобудування та архітектури
виконкому Лубенської міської ради
встановлено, що на прибудинковій
території по АДРЕСА_3 здійснено
будівництво споруд ОСОБА_2 без
відповідного дозволу органів
місцевого самоврядування з порушенням
вимог ДБН 360-92** п.3.35, про що останню було
попереджено та запропоновано привести
прибудинкову територію у
відповідність нормам чинного
законодавства (а.с.12).

Згідно акту комісії по вирішенню
спорів щодо меж земельних ділянок, які
перебувають у власності і користуванні
громадян від 12.09.2013 року (а.с.13) також
встановлено, що на частині двору по
АДРЕСА_3, що перебуває у користуванні
ОСОБА_2 маються споруди, які, згідно
даних БТІ побудовані самовільно та з
порушенням норм ДБН 360-92, а саме: паркан
та кролеферма. Вищевказана комісія
вирішила зобов'язати ОСОБА_2 за власні
кошти до 15.10.2013 року знести самовільно
збудовані споруди. Даний акт
затверджено рішенням виконкому
Лубенської міської ради від 25.09.2013 року
за №249 (а.с.14).

09.10.2013 року комісією по розгляду заяв і
скарг в мікрорайоні №? 1 та спеціаліста
підрозділу по роботі самоорганізації
населення складено акт (а.с.46),
відповідно до якого встановлено, що за
адресою АДРЕСА_1 знаходиться більше 100
кліток для кролів, що розміщені в 3-х
метрах від вікон помешкання ОСОБА_5
(АДРЕСА_2). Перевірити дозвільні
документи на розташування кролеферми
на подвір'ї не вдалося. Комією
визначено, що згідно ДБН 360-92
Містобудування, планування і забудова
міських та сільських поселень, сараї
для домашньої худови, кроликів, нутрій
і т.д. треба розміщувати на відстані від
житлових будинків відповідно до
протипожежних і санітарних норм, в
залежності від кількості блоків
(мінімум - 15 м, максимум - не менше 50 м).

Будинок АДРЕСА_3 розташований на
неприватизованій земельній ділянці,
площею 0,1346 га, яка знаходиться у
комунальній власності територіальної
громади.

Рішення про виділення у користування
відповідачці ОСОБА_2 земельної ділянки
за вищевказаною адресою не приймалось,
і згідно повідомлення Лубенської ОДПІ
за користування земельною ділянкою
кошти ОСОБА_2 не сплачувались.

Відповідно до повідомлення Управління
Держземагенства у Лубенському районі
Полтавської області № 01-01-10/2986 від
16.12.2013р. (а.с.18) вбачається, що згідно з
реєстром других примірників державних
актів на право приватної власності на
землю та договорів оренди, книг записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування, договрів
оренди землі, земельна ділянка за
адресою м. Лубни, вул. Г.Ляскіна, 29 не
зареєстрована.

Як вбачається із переписки між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 (а.с.43,44) між ними існує спір
щодо порядку користування
прибудинковою земельною ділянкою.

Під час вчинення судом окремою
процесуальної дії 20 березня 2014 року
(а.с.54), встановлено, що в господарстві
знаходяться 16 кліток для кролів і одна
санітарна клітка. В кожній клітці
мається вісім відділень, в яких
знаходяться 62 дорослих кроля, молодняк
не рахувався. Також було встановлено
наявність неприємного запаху на
відстані 5 метрів від кліток.

Право на пред'явлення позову з
використанням способу захисту,
передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК, про
знесення будівлі, спорудженої
відповідачем із порушенням прав іншої
особи, мають державні органи, у тому
числі, інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю,
органи місцевого самоврядування (ст. 376
ЦК, ст. 38 Закону України від 17 лютого 2011
року № 3038-VI «Про регулювання
містобудівної діяльності), а також
особа, права якої порушено таким
будівництвом (ст.ст. 291, 396 ЦК).

Житловий будинок, будівля, споруда,
будівля, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту або з істотним
порушенням будівельних норм та правил
(ч.1 ст. 376 ЦК Україна).

При цьому, норма ст. 376 ЦК України не
розмежовує поняття «споруда» на
тимчасова чи капітальна. Таким чином,
будь-яка споруда (при наявності
визначених нормою підстав) може
вважатися самочинною, а тому
твердження апелянта про те, що на
тимчасові споруди не розповсюджується
режим самочинного будівництва, є
помилковим та таким, що не відповідає
нормам чинного законодавства,
враховуючи конкуренцію норм закону
поряд з підзаконними нормативними
актами.

Відповідно до «Державного
класифікатора будівель та споруд ДК
018-2000», затвердженого наказом
Держстандарту України від 17 серпня 2000р.
№ 507, визначено, що споруди - це
будівельні системи, пов'язані з землею,
які створені з будівельних матеріалів,
напівфабрикатів, устаткування та
обладнання в результаті виконання
різних будівельно-монтажних робіт

Згідно листа Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Полтавській області від 17.09.2013 року
№7/16-09-27/280, при обстеженні
прибудинкової території житлового
будинку по вул. Г.Ляскіна, 29 в м. Лубнах
були виявлені господарські будівлі,
які являють собою конструкції кліток,
виготовлені з пиломатеріалів (дощок,
брусів, щитів, тощо), металевої сітки та
перекриті азбестоцементними
хвилястими листами без влаштування
фундаменту, і які відносяться до
тимчасових споруд побутового
призначення.

Як вбачається з матеріалів
справи, клітки для кролів не є
переносною конструкцією, а об'єднані в
двоповерхові блоки, які стаціонарно
розміщені на земельній ділянці. Клітки
стоять у три ряди та у два поверхи,
мають навіс із шифера, та поєднані із
землею опорами. Кількість кліток
становить 16 штук, та в кожній мається
вісім відділень.

Відповідно до п.3.35 ДБН 360-92, сараї для
домашньої худоби, кроликів, нутрій,
лисиць і птиці треба розміщувати на
відстані від житлових будинків
відповідно до протипожежних і
санітарних норм: одинокі або подвійні -
не менше 15 м; групові до 8 блоків - не
менше 25 м, від 8 до 30 блоків - не менше 50 м
від найближчого будинку і не більше 150 м
від найвіддаленішого, більше 30 блоків -
за межами житлової забудови.

Відстань від сараїв до джерел питного
водопостачання повинна бути не менше 20
м. Площа забудови групи зблокованих
сараїв не повинна перевищувати 800 кв.м.
Відстань між групами сараїв слід
приймати за нормами протипожежних
розривів залежно від ступеня їх
вогнестійкості (додаток 3.1).

Згідно ч. 8 ст. 8 ЦПК України, якщо спірні
відносини не врегульовані законом, суд
застосовує закон, що регулює подібні за
змістом відносини (аналогія закону), а
за відсутності такого - суд виходить із
загальних засад законодавства
(аналогія права).

Враховуючи особливості порядку
утримання кролів, конструкція споруди
має певний вигляд - встановлення
стаціонарних (непереносних) кліток з
укріпленням їх до землі та
облаштуванням над ними навісу, тому
колегія суддів вважає, що на такі
споруди повинні розповсюджуватися
норми ДБН 360-92, зокрема п. 3.35., що вірно
було враховано місцевим судом.

Окрім того, слід зазначити, що крім
державно-будівельних норм, при
утриманні кролів слід додержуватися
норм «Державних санітарних правил
планування та забудови населених
пунктів», затверджених наказом
Міністерства охорони здоров'я України
№ 173 від 19.06.1996р.(зі змінами та
доповненнями), що не було виконано
відповідачем, оскільки, як було
виконавчим комітетом Лубенської
міської ради, про що складено 09 жовтня
2013 року акт (а.с.46), конструкція споруди
по утриманню кролів розташована в 3-х
метрах від вікон помешкання ОСОБА_3, що
впливає на на її нормальний ритм життя.

За обставин викладених вище,
колегія суддів не бере до уваги доводи
апеляційної скарги про те, що клітки
для кролів, які були встановлені
відповідачем, не являються спорудою та
на них не можуть застосовуватися
державно-будівельні норми.

Також, колегія суддів критично
відноситься до твердження апелянта
щодо тримання кролів для власних
потреб, враховуючи обсяги їх
вирощування.

Як вбачається із відповіді Лубенської
міської ради Полтавської області №?
1-8/766 від 28.03.2014р. (а.с.60), рішення органів
місцевого самоврядування про передачу
в користування ОСОБА_2 земельної
ділянки по вул. Г.Ляскіна, 29 в м. Лубнах
не приймалося. За вказаною адресою
знаходиться двоквартирний житловий
будинок та відповідно до архівних
даних Лубенського МБТІ відсутні
документи про виділення землі для
будівництва цього будинку. Відповідно
до даних Державного земельного
кадастру земельна ділянка за вказаною
адресою не зареєстрована.(а.с.18).

Також, під час розгляду справи, судом
було встановлено, що самовільно
розподіливши земельну ділянку
парканом, відповідачкою знищено деякі
багаторічні зелені насадження. Питання
виділення в користування кожному
співвласнику земельної ділянки
відповідно до частини домоволодіння,
яка перебуває у власності кожного, не
вирішувалося. Прибудинкова територія
перебуває у спільному користуванні.
Дані про виділення ОСОБА_2 земельної
ділянки на при будинковій території
для ведення підсобного господарства
також матеріали справи не містять.

Припис про приведення земельної
ділянки у попередній стан та знесення
самочинно побудованих споруд
відповідачем не виконано.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що ОСОБА_2 побудувала кролеферму без
належного дозволу, зі зміною цільового
призначення земельної ділянки, яка
під це будівництво не відводилася, з
порушенням будівельних норм та правил ,
без відповідного проекту, без згоди
сусідів, співвласників домоволодіння,
а тому цей об'єкт є самочинно
збудованим.

Доводи апелянта про те, що в рішенні не
конкретизовано, який саме паркан слід
знести не беруться до уваги, оскільки в
рішенні чітко визначено, що знесенню
підлягає самовільно побудований
паркан, враховуючи, що всі законно
побудовані огорожі внесені до
технічного паспорту на домоволодіння.
Паркан, який оточує все домоволодіння
та відмежовує земельну ділянку від
суміжних внесений до технічного
паспорту та не являється самочинно
збудованим.

Інші доводи апеляційної скарги також
не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
характер спірних правовідносин сторін
у справі та застосував норми
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини, вирішив спір з
урахуванням конкретних обставин
справи з дотриманням норм
процесуального права.

Висновки місцевого суду зроблені на
підставі повного, всебічного та
об'єктивного дослідження наданих
сторонами доказів, доводів та
заперечень сторін, яким судом дана
відповідна правова оцінка. Розгляд
справи проведений з дотриманням
принципу змагальності та
диспозитивності, а оцінка доказів
проведена відповідно до норм ст. 212 ЦПК
України.

Апеляційна скарга не містить нових
фактів чи засобів доказування, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції. Наведені в апеляційній
скарзі доводи фактично зводяться до
переоцінки доказів, незгоди апелянта з
висновками суду першої інстанції та з
їх оцінкою, а тому не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
місцевим судом норм матеріального і
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів вважає, що при вирішенні
спору по суті місцевим судом були вірно
враховані та застосовані норми
матеріального і процесуального права,
а також правильно встановлені фактичні
обставини по справі та їм дано належну
правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 08 травня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: (підпис)
Дряниця Ю.В.

Судді: (підпис)
Карнаух П.М.

(підпис)
Кривчун Т.О.

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Дряниця Ю.В.