пр. № 2-п/759/103/14
ун. № 759/8598/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року Святошинський
районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді -
Чалої
А.П.,

при секретарі -
Котляр Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві заяву відповідачів

ОСОБА_1,

ОСОБА_2

про перегляд заочного рішення
Святошинського районного суду м.Києва
від 26.12.2013р., -

В с т а н о в и в :

Заочним рішенням Святошинського
районного суду м.Києва від 26.12.2013р.
задоволено позовні вимоги ПАТ
«Мегабанк» і стягнуто з ОСОБА_1 і
ОСОБА_2, солідарно на користь ПАТ
«Мегабанк» залишок заборгованості по
тілу кредиту в сумі 191 049,42 грн., залишок
нарахованих і несплачених відсотків в
сумі 176 949,02 грн., залишок нарахованої і
несплаченої комісії в сумі 11 188,80 грн.,
загальну суму штрафу і пені в сумі 66 574,48
грн., а всього заборгованості: 445 761 грн.
72 коп., а також 3 441 грн. судового збору.

З матеріалами справи і заочним
рішенням Святошинського районного
суду м.Києва від 26.12.2013р. відповідачка
ОСОБА_2 ознайомилась 08.05.2014р. (а.с. 193 -
заява з розпискою).

16.05.2014р. до суду надійшла заява
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про перегляд заочного
рішення Святошинського районного суду
м.Києва від 26.12.2013р., яка мотивна тим, що
рішення прийняте без їх участі, вони не
змогли надати в суді свої обґрунтовані
заперечення проти позову, а також тим,
що в 2009р. ними були передані банку
автомобілі «ЧАЗ», держнмоер НОМЕР_1 і
«ЧАЗ», держномер НОМЕР_2, які були
предметом застави, у зв*язку із чим вони
вважали, що більше не мають ніяких
зобов*язань перед банком.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_1 заяву підтримав, посилаючись на
обставини, викладені заяві, а також
пояснив про те, що існує угода про
відступлення його боргу за договором,
але надати копію такого договору або
вказати ПІБ нового кредитора не зміг.
Зазначав про те, що після передачі
заставних автомобілів банку для
реалізації в рахунок погашення
кредитної заборгованості, не звертався
до банку із письмовими заявами про те,
щоб з*ясувати, чи залишився в нього борг
перед кредитором і чи достатньо було
грошових коштів, отриманих від
реалізації заставного майна, для
погашення боргу в повній мірі.

Відповідачка ОСОБА_2 заяву
підтримала, посилаючись на обставини,
викладені в заяві, пояснення
відповідача ОСОБА_1 підтвердила, а
також пояснила про те, що вважає поруку
припиненою, оскільки стягувач не
звернувся до неї з вимогою протягом
шести місяців після припинення оплати
боргу, підтвердила, що існує договір
про відступлення боргу ОСОБА_1 перед
банком, але вказала, що письмові докази
про такі обставини справи відсутні.

Представник позивача проти заяви
заперечував, посилаючись на її
необґрунтованість і безпідставність,
відсутність правових підстав для
скасування заочного рішення суду, а
також пояснив про те, що дійсно 04.09.2013р.
ПАТ «Мегабанк» були реалізовані
заставні автомобілі «ЧАЗ», держнмоер
НОМЕР_1 і «ЧАЗ», держномер НОМЕР_2 згідно
довідок-рахунків, але кошти, отримані
після їх реалізації не були достатніми
для повного погашення кредитної
заборгованості, у зв*язку із чим 07.10.2013р.
ПАТ «Мегабанк» і звернувся до суду з
позовом до боржника і поручителя про
стягнення з них залишку
заборгованості. Також, вказав, що про
існування договорів відступлення
боргу ОСОБА_1 іншій особі ПАТ
«Мегабанк» як кредитору нічого не
відомо і письмові докази цього
відсутні.

Заслухавши пояснення
відповідачів, представника позивача,
дослідивши матеріали справи та додані
до заяви докази, суд вважає за
необхідне заяву залишити без
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст.232 ЦПК
України, заочне рішення підлягає
скасуванню, якщо судом буде
встановлено, що відповідач не з*явився
в судове засідання та не повідомив про
причини неявки з поважних причин і
докази, на які він посилається, мають
істотне значення для правильного
вирішення справи.

Тобто, для скасування заочного
рішення суду повинні існувати
сукупність наступних підстав: 1)
поважність причин неявки відповідача в
судове засідання та 2) істотність
доказів, які мають суттєве значення для
вирішення справи по суті, що має
відповідач та не подав їх суду.

В заяві про перегляд заочного
рішення суду і в судовому засіданні
відповідачі посилались на те, що не
були належним чином повідомлені про
день і час розгляду справи.

Але, в матеріалах справи є дві
особисті розписки відповідачки ОСОБА_2
про отримання судових повісток за
місцем її реєстрації (а.с. 166, 180), а також
поштовий конверт, що направлявся
відповідачу ОСОБА_1 за місцем його
реєстрації та повернувся до суду за
закінченням терміну його зберігання
(а.с. 178).

Згідно частини 5 ст.74 ЦПК України,
судова повістка надсилається фізичним
особам за адресою їх місця проживання
чи місця перебування, зареєстрованою у
встановленому законом порядку. У разі
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, за такою адресою, вважається, що
судовий виклик або судове повідомлення
вручене їм належним чином.

Тобто, направляючи судові листи і
повістки на адресу державної
реєстрації відповідачів на час
розгляду справи, суд діяв у
відповідності до вимог частини 5 ст.74
ЦПК України і такі повідомлення
відповідно до правил вказаної
процесуальної норми є врученими їй
належним чином.

Стаття 3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» дає визначення
терміну реєстрація - це внесення
інформації до Єдиного державного
реєстру про місце проживання або місце
перебування особи із зазначенням
адреси, за якою з особою може вестися
офіційне листування або вручення
офіційної кореспонденції.

Щодо існування у відповідачів
істотних для справи доказів, суд
приходить до наступного.

В обґрунтування підстав для
скасування заочного рішення суду,
відповідачі посилались на відсутність
у них боргових зобов*язань перед
позивачем, оскільки існує договір про
відступлення боргу, але, крім особистих
пояснень, доказів про такі обставини
справи суду не надали.

Стосовно посилання відповідачів
в обґрунтування заяви на ті обставини,
що, на їх думку, вартість реалізованих
автомобілів, які були предметом
застави, є заниженою, але при цьому
відповідач пояснював, що після
передачі заставних автомобілів банку в
2009р., їх долею не цікавився, із заявами
до банку щодо розміру заборгованості
не звертався, оскільки вважав, що боргу
перед банком вже не має.

Але, такі обставини не є істотними
в розумінні частини 1 ст.232 ЦПК України,
оскільки не спростовують задоволених
позовних вимог ПАТ «Мегабанк», а є лише
припущеннями відповідачів.

Згідно частини 4 ст.60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Аналізуючи та оцінюючи такі обставини
заяви, суд вважає, що правові підстави
для скасування заочного рішення суду
від 26.12.2013р. згідно частини 1 ст.232 ЦПК
України в даному спірному випадку
відсутні.

Керуючись ст.ст. 230-232, 209, 210, 293 ЦПК
України, суд, -

У х в а л и в :

Заяву відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
перегляд заочного рішення
Святошинського районного суду м.Києва
від 26.12.2013р., - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: