Справа № 459/1707/14
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/4215/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря: Іванової О.О.,

з участю: представника відповідача
Вандзьо О.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 та
за апеляційною скаргою відповідача
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 06 травня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров"я при виконанні
трудових обов"язків внаслідок
професійного захворювання та
трудового каліцтва, -

в
с т а н о в и л а :

В квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд
з позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області, в якому просив
стягнути з відповідача на його користь
30000,00 грн. у відшкодування моральної
шкоди, спричиненої ушкодженням
здоров'я при виконанні трудових
обов'язків, внаслідок професійного
захворювання та трудового каліцтва.
Позовні вимоги обгунтовував тим, 08.12.1998
р. працюючи на шахті № 6
«Великомостівська», з ним стався
нещасний випадок, в результаті якого
він травмував руку. Крім того, у зв'язку
з тривалою роботою в особливо
шкідливих та тяжких умовах праці в
нього погіршився стан здоров'я,
внаслідок чого неодноразово був
змушений звертатися за медичною
допомогою. Згідно з довідкою МСЕК від
15.05.2002 року йому вперше встановлено 25%
втрати професійної працездатності, а
згідно з довідкою МСЕК від 24.06.2003 року
встановлено 35% втрати професійної
працездатності, з яких: 10% - вперше по
трудовому каліцтву від 08.12.1998 року.
Стверджує, що набутим професійним
захворюванням та трудовим каліцтвом
йому було завдано значної моральної
шкоди у виді душевних та фізичних
страждань, розмір якої оцінює у 30000,00
грн.

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 06 травня 2014
року позов задоволено частково,
стягнуто з відповідача на користь
позивача 7000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання та
трудового каліцтва.

Рішення суду в апеляційному порядку
оскаржили: позивач ОСОБА_3 та
відповідач Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області.

Позивач оскаржив рішення з мотивів
незгоди з розміром моральної шкоди,
присудженої судом, і в апеляційній
скарзі просить рішення змінити в
частині стягнення з відповідача 7000 грн.
на відшкодування моральної шкоди та
стягнути на його користь суму в розмірі
30000 грн. На думку апелянта, розмір
моральної шкоди визначений судом без
врахування роз'яснень п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», оскільки суд не
врахував ступінь фізичних і моральних
страждань позивача, їх тривалість і
тяжкість, істотність вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках, а
також конкретних обставин у справі і
наслідків, що наступили.

Відповідач в апеляційній скарзі
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в позові.
Зазначає, що при постановленні рішення
судом не було враховано положення
ст.ст. 21, 28, 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», за якими фонд
зобов'язаний відшкодувати моральну
шкоду за наявності факту заподіяння
такої шкоди потерпілому за наявності
відповідного висновку медичних
органів. Також суд не взяв до уваги, що в
аналізі практики в аналогічних
правовідносинах Вищий спеціалізований
суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ звертає увагу судів
на те, що спричинення моральної шкоди
не є матеріально-правовою презумпцією,
а має доводитись як сам факт
спричинення шкоди, так і її розмір,
однак позивачем не було надано жодного
доказу на підтвердження факту
спричинення йому моральної шкоди у
зв'язку з ушкодженням здоров'я на
виробництві. Відповідач вказує, що при
прийомі на роботу ОСОБА_3 знав про
шкідливі умови праці на підприємстві, а
при виявленні перших ознак хвороби мав
право звільнитися з роботи. На думку
апелянта, судом не взято до уваги, що
професійне захворювання позивача не
може впливати на ведення домашнього
господарства та порушення звичайного
ритму життя, оскільки позивачу не
встановлено групу інвалідності чи
потребу в додаткових видах допомоги, і
крім того, в позивача наявні загальні
захворювання, які впливають на стан
його працездатності. Також відповідач
зазначає про відсутність в матеріалах
справи доказів про лікування ОСОБА_3 в
період з 2003 по 2011 рр., та звертає увагу
на те, що на час встановлення вперше
стійкої втрати працездатності позивач
вже перебував на пенсії за віком, і фонд
здійснює щомісячні страхові виплати у
зв'язку з частковою втратою
працездатності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
не знаходить підстав для задоволення
апеляційних скарг, з наступних мотивів.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивач з 25.09.1972 по
22.06.2005 року працював на шахтах №№ 9, 6
«Великомостівська». 08.12.1998 року на
шахті № 6 «Великомостівська» з ним
стався нещасний випадок. Згідно з
довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 007123 від
15.05.2002 року позивачу встановлено 25%
втрати професійної працездатності про
професійному захворюванню на
хронічний бронхіт від 12.03.2002 року.
Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА №
005337 від 24.06.2003 року останньому
встановлено 35% втрати професійної
працездатності, з яких: 25 5 професійне
захворювання, 10 % - трудове каліцтво.

Враховуючи ступінь втрати позивачем
професійної працездатності, та,
посилаючись на ст.237-1 КЗпП України, п.4.1
Рішення Конституційного Суду України у
справі за конституційним поданням
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення частини третьої статті 34
Закону України «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (справа про
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування), ухваленого
27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, і на пункт 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», суд першої інстанції визначив
суму грошової компенсації за
спричинену позивачеві моральну шкоду в
розмірі 7000 гривень.

Колегія суддів погоджується з
правильністю висновків суду першої
інстанції про наявність підстав для
часткового задоволення позову.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводів апеляційної скарги позивача
щодо не врахування судом першої
інстанції конкретних обставин справи
та роз»яснень, наведених у п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної ( немайнової)
шкоди», оскільки при визначенні
розміру відшкодування, суд першої
інстанції враховував ці роз»яснення, і
колегія суддів вважає, що розмір
відшкодування, визначений судом першої
інстанції з врахуванням ступеня втрати
позивачем професійної працездатності,
і, виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Не знаходить колегія суддів підстав і
для врахування доводів апеляційної
скарги відповідача щодо не врахування
судом першої інстанції положень ст.ст.
21, 28, 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», за якими фонд
зобов'язаний відшкодувати моральну
шкоду за наявності факту заподіяння
такої шкоди потерпілому за наявності
відповідного висновку медичних
органів, зважаючи на те, що позивачем
надано суду першої інстанції медичні
висновки, які підтверджують факт
заподіяння шкоди здоров»ю позивача, а
саме висновки МСЕК: серії ЛВА-2 № 007123
від 15.05.2002 року та серії ЛВА № 005337 від
24.06.2003 року. З врахуванням пункту 4.1
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України № 1-рп/2004
від 27.01.2004, в якому зазначено, що
ушкодження здоров»я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов»язків, незалежно від ступеня
втрати працездатності спричиняють
йому моральні та фізичні страждання,
тобто при доведеності факту
ушкодження здоров»я, заподіяного
працівнику під час виконання трудових
обов»язків, заподіяння моральної шкоди
презюмується, не приймає колегія
суддів до увагии і доводів апеляційної
скарги щодо не надання позивачем
медичного висновку, як підстави для
відшкодування моральної шкоди.

Як було зазначено вище, розмір грошової
компенсації за моральну шкоду
спричинену позивачеві внаслідок
втрати професійної працездатності
визначено судом першої інстанції у
повній відповідності з вимогами
законодавства, яким регулюються
питання відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Колегія суддів вважає, що доводи,
наведені в апеляційній скарзі
відповідача, з приводу того:

що при прийомі на роботу позивач знав
про шкідливі умови праці на
підприємстві, а при виявленні перших
ознак хвороби мав право звільнитися з
роботи;

що судом не взято до уваги, що
професійне захворювання позивача не
може впливати на ведення домашнього
господарства та порушення звичайного
ритму життя, оскільки позивачу не
встановлено групу інвалідності чи
потребу в додаткових видах допомоги;

що в позивача наявні загальні
захворювання, які впливають на стан
його працездатності;

що в матеріалах справи відсутні докази
про лікування позивача в період з 2003 по
2011 рр.;

що на час встановлення вперше стійкої
втрати працездатності позивач вже
перебував на пенсії за віком, і фонд
здійснює щомісячні страхові виплати у
зв'язку з частковою

втратою працездатності,-

не можуть слугувати підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції, оскільки всі вищезазначені
обставини при вирішенні даного спору
не мали правового значення, і
відповідно не повинні були
враховуватися судом першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
оскаржуване рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційних скарг законності і
обґрунтованості оскаржуваного рішення
не спростовують, тому апеляційні
скарги належить відхилити, оскаржуване
рішення - залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1
ст.314, ст.ст.317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_3 та
відповідача Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 06 травня 2014
року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
Тропак О.В.

Судді
Приколота Т.І.

Федоришин А.В.