Справа № 461/566/10
Головуючий у 1 інстанції: Серьодкіна
Провадження № 22-ц/783/3797/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Галицького районного суду м.Львова
від 25 листопада 2010 року в справі за
поданням начальника ПВР ВДВС Головного
управління юстиції у Львівській
області Цабака В.Я. про тимчасове
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за
межі України,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою суду
задоволено подання начальника ПВР ВДВС
Головного управління юстиції у
Львівській області Цабака В.Я. та
тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України до сплати ним
суми боргу згідно виконавчого листа
№2-266/10, виданого Галицьким районним
судом м.Львова 5.07.2010 року про стягнення
солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 в користь
ВАТ «ВТБ Банк» 5 009 356,34 грн. боргу та 1920
грн. судових витрат, а всього 5 011 306,34
грн.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2
В апеляційній скарзі стверджує про
порушення норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
оскільки подання було подано
підрозділом ПВР ВДВС ГУЮ, юридична
адреса якого м.Львів, пл.Шашкевича,1, то
розгляд подання мав здійснюватися
Залізничним районним судом, а не
Галицьким. Стверджує, що відсутня
ухвала про відкриття провадження, та
судом не з»ясовано чи начальник
підрозділу є тим державним виконавцем,
який має право на звернення з поданням,
та чи боржник свідомо не виконував свої
зобов»язання. Зазначає, що державний
виконавець не подав доказів, які б
підтверджували її ухилення від
виконання рішення суду. Вважає, що
рішення суду не містить жодних мотивів,
чим порушено вимоги процесуального
права. Просить ухвалу суду скасувати та
постановити нову, якою відмовити у
задоволенні подання.

Сторони у справі в судове засідання не
з'явилися, а тому відповідно до ч.2 ст.197
ЦПК України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити з наступних
підстав.

Згідно з ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання
про тимчасове обмеження
боржника-фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до п.18 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов»язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов»язань за
рішенням.

З матеріалів справи вбачається, що у
підрозділі примусового виконання
рішень ВДВС Головного управління
юстиції у Львівській області перебуває
на виконанні виконавчий лист №;2-566/10
виданий Галицьким районним судом
м.Львова 5.07.2010 року про стягнення
солідарно ОСОБА_4, ОСОБА_2 в користь ВАТ
«ВТБ банк» 5 009 356,34 грн. та 1920 грн.
судових витрат, а всього 5 011 306,34
грн.(а.с.82)

28 липня 2010 року головним державним
виконавцем підрозділу примусового
виконання рішень ВДВС Головного
управління юстиції у Львівській
області відкрито виконавче
провадження. (а.с.83)

28 вересня 2010 року начальником
підрозділу ПВР ВДВС ГУЮ у Львівській
області внесено подання про тимчасове
обмеження боржника ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України. (а.с.85)

Задовольняючи подання державного
виконавця та обмежуючи боржника у
праві виїзду за межі України, суд
першої інстанції, виходив із того, що
боржник ухиляється від виконання
зобов»язань за виконавчим листом.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується у зв»язку з наступним.

Відповідно до ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України від 21.01.1994 року «Про
порядок виїзду з України і в»їзду в
Україну громадян України» регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Так, п. 2 ст.6 вказаного Закону
передбачено, як підставу для
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон, наявність невиконаних
зобов'язань, але лише до моменту
виконання зобов'язань, або розв'язання
спору за погодженням сторін у
передбачених законом випадках, або
забезпечення зобов'язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України.

Однак, звертаючись до суду з поданням
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України, державний виконавець
не надав суду доказів того, що боржник
ухиляється від виконання зобов»язань,
покладених на нього виконавчим листом,
та що ним вчинено всі дії, передбачені
Законом України «Про виконавче
провадження» спрямовані на погашення
боргу, хоча саме він зобов'язаний
довести суду з наданням відповідних
матеріалів виконавчого провадження
необхідність обмеження
конституційного права боржника у
виконавчому провадженні.

Зокрема, державним виконавцем в
поданні не наведено доказів того, що
боржник вчиняє дії, спрямовані на
ухилення виконання зобов»язання, та
які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання виконавчого листа, що
боржник безпідставно не з'являвся на
виклики державного виконавця, а є лише
посилання на факт невиконання
зобдов»язань. (а.с.85)

Враховуючи наведене, обмеження у праві
виїзду за межі України застосовано
судом першої інстанції передчасно, без
належного з»ясування фактичних
обставин, що підлягають перевірці,
оскільки особа, яка має невиконані
зобов'язання, не може вважатися винною
в ухиленні, поки не буде доведено
протилежне, адже саме лише невиконання
боржником самостійно зобов'язань
протягом строку, про що вказує
державний виконавець в постанові про
відкриття виконавчого провадження, не
може свідчити про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
виконавчим листом обов»язків.

У зв»язку з цим, колегія суддів вважає,
що ухвалу суду першої інстанції слід
скасувати та постановити нову ухвалу,
якою відмовити в задоволенні подання
№09-01-45/480/В-5/10179 від 28 вересня 2010 року
начальника ПВР ВДВС Головного
управління юстиції у Львівській
області про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України боржника
ОСОБА_2

Керуючись п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст. 312, ст.ст.
313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду
м.Львова від 25 листопада 2010 року
скасувати та постановити нову ухвалу.
Відмовити в задоволенні подання
№45/480/В-5/10182 від 28 вересня 2010 року
начальника ПВР ВДВС Головного
управління юстиції у Львівській
області про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України боржника
ОСОБА_2.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та в касаційному
порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Павлишин О.Ф.

Судді:
Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.