У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року
м.
Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Гощанського районного суду від
15 травня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням,

В С Т А Н О
В И Л А :

Рішенням Гощанського районного суду
від 15 травня 2014 року позов задоволено:
визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право
на користування житлом за адресою:
АДРЕСА_1.

У поданій на вказане рішення
апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликалася
на його незаконність та
необґрунтованість через неповне
з'ясування судом обставин справи та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Вказувала, що 05 листопада 1990 року її
дід подарував її батьку ОСОБА_5 1/4
частину спірного будинку (договір
дарування посвідчений секретарем
виконавчого комітету Тучинської
сільської ради народних депутатів), а
тому покликання суду на те, що вона не
заперечує, що єдиним власником
спірного будинку є ОСОБА_4, не
відповідає дійсності.

Доводила, що в даному будинку вона
зареєстрована з 13 квітня 1984 року, а
потім відповідно до ст. 156 ЖК України
були зареєстровані і її двоє дітей.

Стверджувала, що з врахуванням ст.ст.
116,157 ЖК України з вимогою про
скасування її реєстрації мав право
звернутися її батько, а не тітка -ОСОБА_4

Вказувала на безпідставність
заявленого позову, оскільки будинок
залишила з дітьми тимчасово, так як
позивач розпочала в ньому капітальний
ремонт.

Вважала, що не втратила право
користування спірним будинком, а тому
просила рішення Гощанського районного
суду від 15 травня 2014 року скасувати та в
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи
апеляційної скарги підтримала та
просила її задовольнити.

Представники ОСОБА_4 - ОСОБА_2, ОСОБА_3
просили апеляційну скаргу відхилити, а
рішення місцевого суду залишити без
змін.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачка понад один рік без
поважних причин не проживає та не
користується житлом у будинку
належному позивачці.

Такий висновок місцевого суду
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

________________________________________________________________________
__________________________

Справа №557/332/14-ц
Головуючий в суді І
інст. - Чорноус Л.І.

Провадження № 22-ц /787/1356/2014р.
Суддя-доповідач
-Боймиструк С. В.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України
власникові майна належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 належить на праві приватної
власності житловий будинок з
надвірними спорудами по АДРЕСА_1, що
підтверджується договором дарування
житлового будинку від 07 листопада 2007
року та витягом №16615255 від 12 листопада
2007 року про реєстрацію права власності
на нерухоме майно (а.с.4,5).

Це право власності заінтересованими
особами не оскаржувалось.

Згідно повідомлення Гощанського
районного сектору УДМС в Рівненській
області №5614/196 від 12 березня 2014 року та
довідки Тучинської сільської ради № 472
від 03 квітня 2014 року вбачається , що
ОСОБА_1 разом з двома неповнолітніми
дітьми 2005 та 2010 року народження
зареєстрована АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 не є членом сім'ї власника
будинку (тітки), а проживала в будинку
до 2008 року зі згоди попереднього
власника (діда).

Згідно ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Факт не проживання ОСОБА_1 та її
неповнолітніх дітей у житловому
будинку, що належить її тітці ОСОБА_4 та
знаходиться по АДРЕСА_1 з вересня 2008
року, знайшов своє підтвердження по
справі відповідно до показань свідків
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також зафіксовано
актами за участю цих осіб.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 34, 39
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ „Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав" №5 від 07 лютого 2014 року „
... під час розгляду позовів про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, судам
необхідно чітко розмежовувати
правовідносини, які виникають між
власником та попереднім власником
житла, і правовідносини, які виникають
між власником житла та членами його
сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а
також членами сім'ї попереднього
власника житла. Так, власник житла має
право вимагати визнання попереднього
власника таким, що втратив право
користування житлом, що є наслідком
припинення права власності на житлове
приміщення (пункт 3 частини першої
статті 346 ЦК) із зняттям останнього з
реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, зокрема жилим приміщенням,
шляхом зняття особи з реєстраційного
обліку, залежить від вирішення питання
про право користування такої особи
жилим приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства
(наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;
стаття 405 ЦК), а саме від вирішення
однієї із таких вимог: про позбавлення
права власності на жиле приміщення; про
позбавлення права користування жилим
приміщенням; про визнання особи
безвісно відсутньою; про оголошення
фізичної особи померлою.

Оскільки в справі знайшли своє
підтвердження обставини не проживання
без поважних причин відповідачки у
спірному будинку з 2008 року, то місцевий
суд відповідно до ст.405 ЦК України
дійшов обґрунтованого висновку та
визнав ОСОБА_1 такою, що втратила право
на користування цим житлом за адресою:
АДРЕСА_1.

Посилання апелянта ОСОБА_1 на обставину
її тимчасової відсутності в зв'язку з
ремонтом в спірному житлі не
заслуговує на увагу, оскільки ремонт
розпочався в 2013 році, а вона там не
проживає, як встановлено по справі, з 2008
року.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції постановлене дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і доводи апеляційної скарги
висновків, наведених у ньому, не
спростовують, а тому підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Гощанського районного суду від
15 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий:

Судді: