Справа № 502/2807/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської
області у складі:

головуючого судді Тюміна О.Г.,

при секретарі Припас А.О.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Кілія цивільну
справу за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4

Про визнання особи такою , що
втратила право користування житловим
приміщенням та скасування реєстрації, -

В С Т А Н О В
И В :

22 жовтня 2013 року позивач звернулась
до Кілійського районного суду Одеської
області з позовною заявою до ОСОБА_2
про визнання її такою , що втратила
право користування належним їй
житловим будинком , розташованим по
АДРЕСА_1 та скасування її реєстрації
місця проживання в цьому будинку
мотивуючи свої вимоги тим, що в цьому
будинку проживає її син ОСОБА_1 та її
онук ОСОБА_5. Шлюб між сином та
відповідачем розірвано і відповідач з
березня місяця 2012 року не проживає в
цьому будинку.

Представник позивача , підтримуючи
позов , зазначає , що відповідач є його
колишньою дружиною. Будинок ,
розташований по АДРЕСА_1 в 1997 році
придбала його мати - ОСОБА_3 та надала
йому та його колишній дружині для
проживання. В цьому будинку вони
проживали з 1998 року. В 2009 році дружина
була прописана в цьому будинку. В
травні місяці 2012 року вони припинили
спільне проживання , дружина пішла
проживати на квартиру. Шлюб між ними
розірвано 21.06.2013 року, а 17 серпня 2013
року він створив нову сім'ю.

Відповідач з позовом не згодна в
повному обсязі та пояснює , що після
одруження з ОСОБА_1 , в 1998 році його мати
надала їм для проживання житловий
будинок по АДРЕСА_1 , який придбала
перед їх весіллям В цьому будинку
вони проживали з 1998 року до травня 2012
року. За ці 14 років вони з колишнім
чоловіком добудовували цей будинок ,
побудували літню кухню , лазню ,
веранду які є їх спільною сумісною
власністю. Припинити своє проживання в
цьому будинку вона була змушена
внаслідок розпаді їх сім'ї та
створення колишнім чоловіком нової
сім'ї , яка стала проживати в цьому
будинку.

Дослідивши надані докази та
розглянувши справу у межах заявлених
позовних вимог, суд вважає позов таким,
що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 55 Конституції
України права і свободи людини і
громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено
право особи на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях. Докази
мають бути належні та допустимі.

В судовому засіданні достовірно
встановлено наступні обставини та
відповідні ним правовідносини.

Відповідач та ОСОБА_1 , перебуваючи у
шлюбі , проживали в будинку по АДРЕСА_1
з 1998 року.

Згідно свідоцтва серії САВ № 387583 від
13.04.2009 року , виданого виконкомом
Приморської сільської ради на підставі
рішення від 27.02.2009 р. , власником
житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3.

Згідно технічного паспорту ,
виготовленому 22.12.2008 р. Кілійським МБТІ
та РОН , житловий будинок по АДРЕСА_1 ,
належний ОСОБА_3 , складається з літ. А -
житловий будинок, літ. Б - літня кухня, №
1-6 - надвірні споруди.

Місце проживання ОСОБА_1 та
відповідача в спірному будинку
зареєстровано 06 липня 2009 року, що
підтверджується записами в їх
паспортах.

Згідно довідки, виданої виконкомом
Приморської сільської ради , ОСОБА_2
проживала в будинку по АДРЕСА_1 з
квітня місяця 1998 року (згідно даних
погосподарської книги № 9 Приморської
сільської ради на 1996-2000 року, особовий
рахунок НОМЕР_1) по квітень 2012 року.

Проживання в будинку по АДРЕСА_1
ОСОБА_2 припинила в квітні - травні 2012
року та не проживає в ньому в наслідок
розпаду їх сім'ї , а потім в зв'язку із
створенням її колишнім чоловіком
нової сім'ї , яка стала проживати в
цьому ж будинку.

Встановлено також , та не
заперечується представником позивача ,
що за час його проживання у шлюбі з
відповідачем в житловому будинку по
вул. Лермонтова 6-а , вони здійснювали
його добудову , зокрема побудували
веранду, літню кухню , лазню.

Згідно ст. 71 ч. 1 ЖК України, при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Згідно ч.2 ст.71 ЖК України у випадку,
якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутніми з поважних причин більше
шести місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжений
наймодателем а у випадку спору - судом.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Таким чином, виходячи з аналізу
зазначених правових норм, член сім'ї
наймача (колишній член сім'ї) може бути
визнаний таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, з
підстав відсутності понад шість
місяців у цьому жилому приміщенні, якщо
він був відсутній без поважних причин.
В зв'язку із цим , приймаючи до уваги ті
обставини , що проживання відповідача
в будинку позивача обумовлено
особистими стосунками із колишнім
чоловіком , її відсутність в будинку
з травня 2012 року не може бути визнано
відсутністю без поважних причин.

Судом також встановлено, та це не
заперечується сторонами, що у складі
домоволодіння , належного позивачу, є
нерухоме майно , яке було створено
ОСОБА_1 та відповідачем , яке
залишилося та знаходиться в будинку
позивача , оскільки між відповідачем та
колишнім чоловіком не досягнуто згоди
щодо його розподілу. Наявність в жилому
будинку майна, належного відповідачу
свідчить про те , що вона не припинила
користування житловими приміщеннями
цього будинку.

В зв'язку із зазначеним , суд вважає , що
підстави для визнання відповідача
такою, що втратила право користування
житловими приміщеннями жилого
будинку, належного позивачу, відсутні,
в зв'язку з чим ця позовна вимога
підлягає залишенню без задоволення.

Позовна вимога про скасування
реєстрації місця проживання
відповідача в житловому будинку ,
належному позивачу, є похідною
вимогою, в зв'язку з чим також не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В
:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання такою, що втратила право
користування житловими приміщеннями в
житловому будинку, розташованому по
АДРЕСА_1 та скасування реєстрації місця
проживання в цьому будинку залишити
без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через Кілійський
районний суд Одеської області шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду О.
Г. Тюмін