Головуючий суду 1 інстанції - Мазур М.В.
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 423/167/14-ц
Провадження № 22ц/782/1197/14
РІШЕННЯ

Іменем
України

23 квітня 2014 року
м. Луганськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів -Ступіної Я.Ю., Медведевої Л.П.

при секретарі: Булгаковій М.Е.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області
справу

за апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
«Луганськвода»

на рішення Попаснянського районного
суду Луганської області від 18 лютого 2014
року

у цивільній справі за позовною заявою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганськвода» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о
в и л а:

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, в обґрунтування якого
вказав, що 26.05.2009 року між ТОВ
"Луганськвода" та ОСОБА_2 укладено
договір про надання послуг з
центрального водопостачання та
водовідведення № 657 та в цей же день
відповідачу був опломбований прилад
обліку водоспоживання холодної води,
про що свідчить акт № 4289, в якому
зазначено, що дата наступної перевірки
приладу 26.05.2012 року. Однак, відповідач
не здійснив наступну повірку
лічильника холодної води у зазначений
строк, у зв'язку з чим, з червня 2012 року
нарахування за послуги водопостачання
здійснювалися згідно установлених
норм споживання з централізованого
постачання холодної води. Відповідач
сплачував за отримані послуги не в
повному обсязі, внаслідок чого
утворилася заборгованість в сумі 1559,59
грн., у зв'язку з чим 10.09.2013 року
відповідачу був опломбований ввід
постачання холодної води.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Луганськвода"
заборгованість за послуги
водопостачання та водовідведення в
сумі 1559,59 грн. та судові витрати.

Рішенням Попаснянського районного
суду Луганської області від 18 лютого 2014
року у задоволенні позовних вимог
товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганськвода» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
відмовлено.

В апеляційній скарзі товариство з
обмеженою відповідальністю
"Луганськвода" просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити, посилаючись на
неповне з'ясування обставин справи, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушенням судом
норм процесуального та матеріального
права.

В судовому засіданні представник
позивача доводи апеляційної скарги
підтримав.

Відповідач в судовому засіданні
апеляційну скаргу не визнав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції, виходив із
того, що позивачем пропущено строк
позовної давності щодо вимог про
стягнення заборгованості за послуги
водопостачання та водовідведення, яка
виникла станом на 02.04.2010 року.

Також, суд першої інстанції вважав, що
позивачем неправомірно проводилось
нарахування заборгованості за послуги
з водопостачання з червня 2012 року по
серпень 2013 року згідно норм споживання
з причини того, що відповідач не
здійснив повірку лічильника холодної
води у строк, передбачений в акті № 4289
від 26.05.2009 року, оскільки чинним
законодавством на споживача не
покладено обов'язок по проведенню
чергової повірки засобів обліку, а
доказів того, що відповідач
перешкоджав проведенню такої повірки
засобів обліку чи чинив перешкоди у її
проведенні не надано. Також, судом
взято до уваги те, що позивач в серпні
2013 року здійснив повірку лічильника
води, відхилень в його роботі не
виявлено, тому суд не знайшов підстав
для сумніву у правильності його
показань за період, який минув з часу
попередньої повірки.

Вказані обставини та висновки суду
першої інстанції підтверджуються
матеріалами справи та відповідають
вимогам закону, зазначеному в тексті
оскаржуваного рішення.

Правовідносини, які вникли між
сторонами, врегульовані Законом
України «Про метрологію та
метрологічну діяльність», Законом
України «Про житлово-комунальні
послуги», постановою Кабінету
Міністрів України «Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення» № 630 від 21.07.2005 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України
«Про метрологію та метрологічну
діяльність» засоби вимірювальної
техніки, що перебувають в
експлуатації, підлягають періодичній
повірці через міжповірочні інтервали,
порядок встановлення яких
визначається нормативно-правовим
актом ЦОВМ. Підприємства, організації
та фізичні особи зобов'язані
своєчасно (з урахуванням установлених
міжповірочних інтервалів) подавати
засоби вимірювальної техніки на
повірку.

Положення ч. 3 ст. 28 вказаного вище
Закону передбачають, що періодична
повірка, обслуговування та ремонт (у
тому числі демонтаж, транспортування
та монтаж) засобів вимірювальної
техніки (результати вимірювань якими
використовуються для здійснення
розрахунків за спожиті для побутових
потреб електричну і теплову енергію,
газ і воду) здійснюються за рахунок
підприємств і організацій, які надають
послуги з електро-, тепло,-
водопостачання.

В ч. 4 ст. 26 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
зазначено, що у разі якщо виконавець не
є виробником, відносини між ним та
виробником регулюються окремим
договором, який укладається відповідно
до вимог цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 28 вищевказаного Закону,
якщо виконавцем послуг є
водопостачальна організація, то її
витрати, пов'язані з періодичною
повіркою, обслуговуванням та ремонтом
квартирних лічильників холодної води
повинні відшкодовуватись власником
або балансоутримувачем цього будинку
через оплату за утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій.
Витрати на періодичну повірку включені
до типового переліку послуг з
утримання будинків, споруд та
прибудинкових територій.

Згідно з абз. 1 п. 24 Порядку формування
тарифів на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 01
червня 2011року № 869 «Про забезпечення
єдиного підходу до формування тарифів
на житлово-комунальні послуги»,
витрати з проведення періодичної
повірки, обслуговування і ремонту
квартирних засобів обліку води та
теплової енергії, у тому числі їх
демонтажу, транспортування та монтажу
після повірки, визначаються відповідно
до укладених договорів між виконавцем
та субпідрядником, який виконує
зазначені послуги, з розрахунку на один
квартирний засіб обліку води та
теплової енергії і нараховуються
щомісяця споживачеві у складі послуги
залежно від кількості таких засобів
обліку шляхом додавання плати за
проведення періодичної повірки,
обслуговування і ремонту квартирних
засобів обліку води та теплової
енергії, у тому числі їх демонтажу,
транспортування та монтажу після
повірки, до загальної вартості послуг.

Із системного аналізу зазначених норм
права не вбачається, що на споживача
покладено обов'язок по проведенню
чергової перевірки засобу обліку, а
навпаки закріплено, що періодична
перевірка, обслуговування та ремонт (у
тому числі демонтаж, транспортування
та монтаж) засобів обліку здійснюється
за рахунок виконавця.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач проживає в АДРЕСА_1, є
споживачем послуг з постачання
холодної води, які надає позивач.

До 26.05.2009 року нарахування позивачем
ОСОБА_2 плати за послуги водопостачання
і водовідведення здійснювалося
відповідно до установлених норм
споживання з централізованого
постачання холодної води.

26.05.2009 року між ТОВ "Луганськвода" та
ОСОБА_2 укладено договір про надання
послуг з центрального водопостачання
та водовідведення № 657.

Згідно акту № 4289 від 26.05.2009 року
відповідачу встановлено та
опломбовано лічильник обліку
споживання холодної води та зазначено,
що дата наступної перевірки приладу
обліку 26.05.2012 року та попереджено, що у
випадку недотримання строків повірки
лічильника буде складено акт і
нарахування за використання холодної
води здійснюватиметься згідно
встановлених норм споживання.

Згідно розрахунку заборгованості
наданого позивачем в період з червня 2009
року по травень 2012 року відповідач
регулярно сплачував за послуги
водопостачання та водовідведення від
3,90 грн. до 7,80 грн. За цей період у
відповідача заборгованість за послуги
водопостачання та водовідведення
відсутня.

Станом на квітень 2010 року
заборгованість відповідача за послуги
водопостачання та водовідведення
складає 631,59 грн.

Як вбачається із апеляційної скарги та
пояснень представника позивача в суді
апеляційної інстанції рішення суду в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про стягнення заборгованості за
послуги водопостачання та
водовідведення в сумі 631,59 грн. у зв'язку
зі спливом строку позовної давності
апелянтом не оскаржується, тому в цій
частині рішення суду не є предметом
перегляду судом апеляційної інстанції
згідно положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України та
п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку" № 12 від 24.10.2008 року

Із матеріалів справи вбачається, що з
червня 2012 року позивач нараховував
відповідачу плату за послуги
водопостачання та водовідведення
згідно норм споживання у зв'язку з тим,
що відповідач не здійснив повірку
лічильника холодної води у строк,
передбачений в акті № 4289 від 26.05.2009
року. Відповідачем же оплата за надані
послуги з водопостачання та
водовідведення з червня 2012 року
здійснювалася щомісячно, але виходячи
із показань лічильника. У зв'язку з цим,
у відповідача виникла заборгованість
за послуги з водопостачання та
водовідведення за період з червня 2012
року по 10.09.2013 року в сумі 928 грн.

Відповідно до акту № 4600 вводу в
експлуатацію приборів обліку холодної
води від 10.09.2013 року, заяви відповідача
від 13.09.2013 року, листа прокуратури
Попаснянського району від 25.10.2013 року,
листа ТОВ "Луганськвода" від 02.10.2013 року
у серпні 2013 року за рахунок відповідача
здійснено повірку лічильника води,
відхилень в його роботі не виявлено,
тому лічильник встановлено та введено
в експлуатацію 10.09.2013 року і в цей же
день відповідачу припинено постачання
холодної води через несплату
нарахованої заборгованості.

З урахуванням викладеного, апеляційний
суд вважає, що відмовляючи у
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення заборгованості за період з
01.06.2012 року по 10.09.2013 року, суд першої
інстанції правильно визначився з
характером спірних правовідносин та
нормою матеріального права, яка
підлягає застосуванню, повно, всебічно
та обґрунтовано встановив обставини
справи та дійшов вірного висновку про
те, що згідно Закону України «Про
метрологію та метрологічну
діяльність» проведення періодичної
повірки, обслуговування і ремонт
квартирних засобів обліку води та
теплової енергії, у тому числі їх
демонтажу, транспортування та монтажу
після повірки здійснюється за рахунок
виконавця зазначених послуг, а витрати
понесені виконавцем, включаються у
тариф на послуги з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій та
сплачуються споживачем щомісячно. Тому
нарахування позивачем відповідної
плати за послуги водопостачання за
зазначений період за нормативами
споживання є незаконним, оскільки у
відповідача був встановлений прилад
обліку, який в серпні 2013 року пройшов
повірку.

Посилання апелянта на те, що витрати,
пов'язані з проведенням повірки
лічильників не були включені у тарифи
послуг, а, відповідно, їх оплата не
проводилась останнім, не звільняє
виконавця послуг від обов'язку по
проведенню ним чергової повірки
засобів обліку як це передбачено
діючим законодавством.

Разом з тим, встановивши дійсні
обставини по справі, судом першої
інстанції не були враховані положення
п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про судове рішення у
цивільних справах", згідно яких
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Так, судом в резолютивній частині
рішення не було зазначено підстави
відмови у позові.

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що рішення суду необхідно
змінити, виклавши абзац перший
резолютивної частини в наступній
редакції: „у задоволенні позовних
вимог товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганськвода» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
послуги з водопостачання та
водовідведення в сумі 631 грн. 59 коп.
відмовити у зв'язку з пропуском строку
позовної давності; у задоволенні
позовних вимог товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганськвода» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
послуги з водопостачання та
водовідведення за період з 01.06.2012 року
по 10.09.2013 року в сумі 928 грн. відмовити за
необґрунтованістю".

Відносини з приводу водопостачання та
водовідведення регулюються Законом
України «Про питну воду та питне
водопостачання», Правилами надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 року № 630.

Керуючись ст.ст. 303,309,319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Луганськвода» задовольнити частково.

Рішення Попаснянського районного суду
Луганської області від 18 лютого 2014 року
змінити, виклавши абзац перший
резолютивної частини в наступній
редакції:

„У задоволенні позовних вимог
товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганськвода» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
послуги з водопостачання та
водовідведення в сумі 631 грн. 59 коп.
відмовити у зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

У задоволенні позовних вимог
товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганськвода» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
послуги з водопостачання та
водовідведення за період з 01.06.2012 року
по 10.09.2013 року в сумі 928 грн. відмовити за
необґрунтованістю".

Рішення суду набирає законної
сили негайно після його проголошення,
але може бути оскаржене безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів після його проголошення у
касаційному порядку.

Головуючий

Судді: