Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Чех Н.А.

при секретарі - Кузьменко А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаною
позовною заявою посилаючись на те, що
07.07.2012 року між ним та відповідачем було
укладено договір позики. Сума наданої
позики становила 82 500 грн., строк
повернення до 31.08.2012 року. На
підтвердження отримання позики
відповідачем було складено розписку
про отримання 82 500 грн. Після закінчення
строку, відповідач кошти не повернула,
ніяких пояснень з приводу невиконання
своїх обов'язків не надавала. Просив
стягнути з відповідача на його користь
суму боргу в розмірі 82 500 грн., за
невиконання зобов'язання індекс
інфляції в розмірі 164,92 грн. і 3 % річних в
розмірі 1 640,96 грн., та пеню, яка
передбачена п. 4.2 договору в сумі 8 204,79
грн., а всього 92 593,25 грн.

В судове засідання позивач не з'явився,
представник позивача надав заяву з
проханням розглянути справу за його
відсутності та задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

В судове засідання ні відповідач, ні її
представник не з'явилися, про день та
час розгляду справи сповіщалися
належним чином, заяв про відкладення
розгляду справи або про розгляд справи
за його відсутності до суду не
подавали, що дає підстави для прийняття
рішення по суті спору без присутності
відповідача, по доказам наданим
стороною позивача. Суд приймає до уваги
ту обставину, що дана справа в
провадженні суду перебуває з листопада
2013 року. На прохання сторони
відповідача розгляд справи
неодноразово переносився. В попередніх
судових засіданнях представником
відповідача надавалися письмові
заперечення, клопотання. До матеріалів
справи було долучено клопотання
представника про призначення судової
почеркознавчої експертизи, проте, дане
клопотання судом не розглядалося,
оскільки представник відповідач не
забезпечував явку свого довіритетя для
відібрання у неї зразків підписів, та
не надавав документи для порівняння,
які необхідні для проведення
почеркознавчої експертизи. Вказані дії
суд приймає як затягування розгляду
справи, та можливість розглянути
справу по суті спору без присутності
відповідача та її представника.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню.

В суді встановлено, що 07.07.2012 року між
позивачем та відповідачем було
укладено договір позики на суму 82 500
грн.. Відповідач зобов'язалася
повернути кошти в термін до 31.08.2012 року.
Пунктом 4.2 договору передбачено, що у
випадку невиконання позичальником
умов договору, останній сплачує
позикодавцю пеню в розмірі подвійної
ставки НБУ від неповернутої суми
позики за кожен день прострочки. З
розписки слідує, що відповідач
отримала від позивача за договором
позики кошти в сумі 82 500 грн. В
назначений строк відповідач взяті на
себе зобов'язання не виконала, кошти не
повернула.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином, відповідно до умов
договору та у встановлені договором
строки. Одностороння відмова від
зобов'язань або одностороння зміна
умов договору не допускається.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що
договір позики укладається у письмовій
формі. На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
пред'явлена розписка позичальника або
інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.
Підтверджувати факт укладення
договору позики, тобто факт передачі
грошей та строк їх повернення або
пред'явлення вимоги до повернення,
можуть боргові документи - розписка,
акт передання та прийняття, розрахунок
- фактура тощо.

Заперечення сторони відповідача суд не
приймає до уваги, оскільки вони є
безпідставними, необґрунтованими та
недоведеними.

Оскільки позичальник взяті на себе
зобов'язання не виконав, у встановлений
строк борг не повернув, вимога щодо
стягнення з нього коштів в розмірі 82 500
грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України
порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору; зміна умов
зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмірне
встановлений договором або законом.
Індекс інфляції розраховується
Державним комітетом статистики, він
визначає рівень знецінення
національної грошової одиниці, тобто
зменшення купівельної спроможності
гривні.

Період нарахування індексу інфляції та
трьох відсотків річних - вересня 2012
року по квітень 2013 року (242 дні),
інфляційне збільшення суми становить
247,50 грн.; три проценти річних - 1 640,96 грн.
Враховуючи вимоги законодавства
України, позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.2 договору позики у
випадку невиконання позичальником
умов договору, останній сплачує
позикодавцю пеню в розмірі подвійної
ставки НБУ від суми боргу за кожен день
прострочки. Період прострочки
становить 242 дні, розмір пені складає 8
204,79 грн., дана сума підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Всього з відповідача має бути стягнуто
на користь позивача кошти в розмірі 92
593,25 грн.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої постановлено рішення,
суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. По даній
справі позивачем було сплачено судовий
збір - 925,93 грн. (925,11 грн. та 0,82 грн.).
Оскільки, позовні вимоги задоволені в
повному обсязі, судовий збір має бути
стягнутий з відповідача на користь
позивача саме в розмірі 925,93 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 525, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049, 1050
ЦК України, ст.ст. 60, 88, 212-215, 218, 223 , 294 ЦПК
України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
борг за договором позики від 07.07.2012 року
в сумі 92 593 грн. 25 коп. (з яких: сума боргу
- 82 500 грн.; 3 % річних - 1 640,96 грн.;
інфляційне збільшення - 247,50 грн., пеня - 8
204,79 грн.), та судовий збір - 925 грн. 93 коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційної скарги не
було подано.

Суддя: