Провадження № 760/484/14
Справа
№ 2-1630/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 червня 2014 року Солом`янський
районний суд м.Києва в складі:

головуючого-судді- Лозинської М.І.,

за участі секретаря- Панченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства « Київський
завод реле та автоматики» про
стягнення заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

В січня 2014 року позивач звернувся
до суду з даним позовом у якому просив
стягнути з ПАТ « Київський завод реле
та автоматики» на його користь
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі
87423,18 грн. В обґрунтування позову
послався на те, що він працював у
відповідача до кінця лютого 2011 року на
посаді інженера за трудовою угодою № 149
від 02.01.2010 року та за трудовою угодою №
182 від 01.02.2011 року. У зв`язку із затримкою
виплати, за його заявою Солом`янським
районним судом м.Києва 11.03.2013 року був
виданий судовий наказ відповідно до
якого з ПАТ « Київський завод реле та
автоматики» на його користь стягнуто
заборгованість по заробітній платі в
сумі 252234,00 грн.

Вказує ,що даний судовий наказ був
виконаний у примусовому порядку
Відділом державної виконавчої служби
Солом`янського районного управління
юстиції у м. Києві та заборгованість по
заробітній платі в сумі 25234,00 грн. була
примусово стягнута з відповідача 04
грудня 2013 року.

Позов мотивований тим, що у
зв`язку із порушенням строків виплати
заробітної плати, визначеної ст.116 КЗпП
України, на відповідача повинен бути
покладений обов`язок по виплаті
середнього заробітка за час затримки
розрахунку, з дати припинення трудової
угоди з 01.03.2011 року до дати погашення
заборгованості 04 грудня 2013 року.
обрахувавши суму заборгованості за
вказаний період у розмірі 87423,18 грн.

В ході розгляду справи
представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив їх задоволення.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти позову
заперечував, пославшись на те, що на
протязі 2010 -2011 років позивач не
знаходився у трудових відносинах з
підприємством, виконуючи роботу по
цивільно-правовій угоді, а саме
договору підряду ( послуг) № 194 від
02.01.2010 року та № 182 від 01.02.2011 року,
надавши копії договорів та акти
виконаних робіт. Вказав на те, що
правила внутрішнього розпорядку на
позивача не поширювались, а тому
враховуючи наявність
цивільно-правових відносин,
відповідальність, визначена у ст.ст.117
КЗпП України в даному випадку
покладена на підприємство не може бути.

Вислухавши пояснення
представника позивача, представника
відповідача, заслухавши свідка,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.01.2010 року
між ВАТ « Київський завод реле та
автоматики» , правонаступником якого є
ПАТ « Київський завод реле та
автоматики» , який іменувався
«Замовник», з однієї сторони та ОСОБА_1-
, « Підрядник» -позивачем по справі,
іншої сторони укладений Договір
підряду ( послуг) № 149 відповідно до
умов якого Замовник доручив, а
Підрядник ( Виконавець) взяв на себе
зобов`язання виконати роботи по
розробці технічних рішень
свілоенергозберігаючих технологій
строком з 02.01.2010 року по 31.12.2010 рік з
оплатою за виконану роботу у розмірі 3500
грн. , яка здійснюється згідно з
Розділом 2 Договору після виконання
робіт на підставі акту
прийому-передачі.

Матеріали справи свідчать , що
01.02.2011 року між сторонами був укладений
аналогічного змісту договір терміном
дії до 31.12.2011 року. ( а.с.а.с.28-29).

Відповідно до ст. 21 КЗпП України
трудовий договір - це угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, дотримуючись
внутрішнього трудового розпорядку, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Представник позивача
посилаючись, що між сторонами склались
трудові відносини, просить з підстав ,
визначених у ст.ст.116,117 КЗпП України,
стягнути з відповідача середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні.

Проте, суд вважає таку правову
позицію позивача необґрунтованою,
оскільки цивільно-правовий договір - це
угода між організацією (підприємством,
установою тощо) і громадянином на
виконання останнім певної роботи (а
саме: договір підряду, договір
доручення тощо), предметом якого є
надання певного результату праці, але
за цього виду договору не виникають
трудові відносини, на які поширюється
трудове законодавство.

За договором підряду, укладеним між
власником і громадянином, останній
зобов'язується за винагороду
виконувати для підприємства
індивідуально визначену роботу.
Основною ознакою, що відрізняє
підрядні (цивільно-правові) відносини
від трудових, є те, що трудовим
законодавством регулюється процес
трудової діяльності, її організація. За
цивільно-правовим договором процес
організації трудової діяльності
залишається за його межами, метою
договору є отримання певного
матеріального результату. Підрядник,
на відміну від працівника, не
підпорядковується правилам
внутрішнього трудового розпорядку, він
сам організовує свою роботу і виконує
її на власний ризик.

За трудовим договором працівника
приймають на роботу (посаду), включену
до штату підприємства, для виконання
певної роботи (певних функцій) за
конкретною кваліфікацією, професією,
посадою. Працівникові гарантується
заробітна плата, встановлені трудовим
законодавством гарантії, пільги,
компенсації тощо.

При цьому за підрядним договором
оплачується не процес праці, а її
результати, котрі визначають після
закінчення роботи і оформляють актами
здавання-приймання виконаних робіт
(наданих послуг), на підставі яких
провадиться їх оплата. Договором також
може бути передбачено попередню або
поетапну оплату.

Судом встановлено ,що оплата праці по
виконаних позивачем роботам
оплачувалась на підставі підписаних
сторонами актів прийняття-здачі робіт,
що підтверджується наданими
відповідачем актами, що є додатками до
договору , а саме від 02.01.2010 року,29.01.2010
року,26.02.2010 року, 31.03.2010 року,30.04.2010
року,31.05.2010 року,30.06.2010 року,30.07.2010
року,31.08.2010 року,30.09.2010 року,30.10.2010
року,30.11.2010 року,28.02.2011 року. ( а.с.а.с.29-41).

Вказане представником позивача не
спростовувалось.

У трудовій книжці не робиться запис про
виконання роботи за цивільно-правовими
договорами та в свою чергу
представником позивача не доведено
наявність у трудовій книжці позивача
запису про перебування з відповідачем
у трудових відносинах.

Посилання представника позивача на те,
що підтвердженням наявності трудових
відносин є відрахування обов`язкових
внесків до Пенсійного фонду із
заробітку позивача , про що свідчать
його індивідуальні відомості про
застраховану особу , до уваги судом не
приймаються, оскільки відповідно до п.
«а» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» робота за
угодами цивільно-правового характеру
за умови сплати страхових внесків
зараховується до стажу роботи, що дає
право на трудову пенсію, а тому
підприємство має обов`язок щодо
подання таких відомостей до пенсійного
фонду.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє
трудові відносини від підрядних є те,
що трудове законодавство регулює
процес трудової діяльності, її
організації, а за цивільно-правовим
договором процес організації трудової
діяльності залишається поза його
межами, метою договору є отримання
певного матеріального результату.
Підрядник, на відміну від працівника,
не підпорядковується правилам
внутрішнього трудового розпорядку, він
сам організовує і виконує свою роботу.

В ході розгляду справи не встановлено,
що за укладеним договором позивач має
виконувати вимоги внутрішнього
трудового розпорядку, встановлені
адміністрацією підприємства, де він
працює, дотримуватися трудової
дисципліни (ст. ст. 139-152 КЗпП України).

Відповідальність працівника за
трудовим договором регулюється лише
імперативними нормами, тобто нормами
КЗпП України та інших актів трудового
законодавства, що не можуть
змінюватися сторонами у договорі, а
відповідальність виконавця послуг
(підрядника) у цивільно-правових
відносинах визначається сторонами у
договорі або чинним законодавством
України, зокрема нормами ЦК України.

Відповідно до Розділу 3
укладеного Договору сторони несуть
матеріальну відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
взятих на себе зобов»язань згідно з
чинним законодавством, тобто сторони
погодили обсяг відповідальності
відмінний від норм трудового
законодавства та встановили
матеріальну відповідальність позивача
на рівні цивільно-правових відносин.

При цьому згідно з Розділом 4
Договору сторони передбачили, що у разі
порушення однією зі сторін зобов`язань
за цим договором інша сторона має право
розірвати ії в односторонньому
порядку. Однак, трудовий договір може
бути розірваний з підстав та на умовах
чітко визначених у Кодексі Законів про
працю України.

Погоджені сторонами умови також
вказують на цивільно-правовий характер
відносин.

Таким чином, з урахуванням
наведеного, суд вважає, що на дані
правовідносини, норми трудового
законодавства не поширюються та
повинні регулюватись Главою 48 та ст.837
ЦК України, а тому позовні вимоги
такими, що задоволенню не підлягають.

Суд не приймає до уваги покази
свідка ОСОБА_2,який стверджував про
наявність трудових відносин позивача
із підприємством, будучи
співробітником позивача, оскільки
згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, а тому свідчення ОСОБА_2 не
є належним доказом по справі.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.21,139-152 КЗпП України,ст.837 ЦК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства « Київський
завод реле та автоматики» про
стягнення заробітної плати відмовити.

Судовий збір у розмірі 243,60 грн.
віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Києва через
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: