АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6268/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець
Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі
Сливка А.В.,

за участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського
районного суду м. Києва від 24 березня 2014
року про повернення позовної заяви по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування майна з
чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 24.03.2014 позовну заяву
повернуто позивачу для подання до
належного суду.

В апеляційній скарзі позивач просить
ухвалу скасувати, а справу направити до
суду першої інстанції для продовження
розгляду. Вважає, що суд дійшов хибного
висновку про непідсудність даної
справи Деснянському районному суду м.
Києва, з тих підстав, що даний позов
повинен бути пред'явлений за правилами
ч. 1 ст. 114 ЦПК України, оскільки позов
заявлено про витребування рухомого
майна, а відтак повинен пред'являтись
за загальним правилом, визначеним ч. 1
ст. 109 ЦПК України.

Позивач в судовому засіданні підтримав
апеляційну скаргу з викладених в ній
підстав та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення позивача, вивчивши та
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали в межах доводів
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції постановляючи
оскаржувану ухвалу виходив з того, що
справа не підсудна Дніпровському
районному суду м. Києва, оскільки спір
виник з приводу нерухомого майна, яке
не знаходиться в Дніпровському районі
м. Києва.

З вказаним висновком суду погодитись
не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
21.03.2014 до Дніпровського районного суду
м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування
майна з чужого незаконного володіння.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
позивачем заявлені вимоги про
витребування майна, а саме обладнання
для очистки води, яке було встановлено
за адресою: АДРЕСА_1, і яке, як вказує
позивач, було вивезено відповідачами
та неправомірно утримується у них.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про непідсудність даної справи з
огляду на те, що предметом спору є
витребування майна у відповідачів, а
саме обладнання для очистки води, яке
було вмонтовано за адресою: АДРЕСА_1, що
відповідно, є місцезнаходженням майна,
тобто даний позов повинен бути
пред'явлений за правилами ч. 1 ст. 114 ЦПК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України
позови до фізичної особи
пред'являються в суд за зареєстрованим
у встановленому законом порядку місцем
її проживання або за зареєстрованим у
встановленому законом порядку місцем
її перебування.

Частиною 1 ст. 113 ЦПК України визначено,
що позови до кількох відповідачів, які
проживають або знаходяться в різних
місцях, пред'являються за місцем
проживання або місцезнаходженням
одного з відповідачів за вибором
позивача.

Разом з цим ч. 1 ст. 114 ЦПК України
визначено виключну підсудність, а саме
позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в п. 42 постанови від
01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ»
роз'яснив, що виключну підсудність
встановлено для позовів, що виникають
із приводу нерухомого майна. Згідно з
положеннями ст. 181 ЦК України до
нерухомого майна належать: земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
них, переміщення яких є неможливим без
їх знецінення та зміни їх призначення.
Наприклад, це позови про право
власності на таке майно; про право
володіння і користування ним; про право
користування нерухомим майном
(визначення порядку користування ним);
про право, яке виникло із договору
найму жилого приміщення, оренди тощо.

Як вже наголошувалось вище, предметом
даного позову є витребування майна
(обладнання з очистки води) з чужого не
законного володіння, яке є рухомим
майном і може бути переміщене без його
знецінення та зміни його призначення, а
відтак висновок суду про необхідність
пред'явлення даного позову за
правилами ч. 1 ст. 114 ЦПК України, не
ґрунтується на матеріалах справи та
вимогах процесуального закону.

Відповідно до п. 3 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

З огляду на викладене та враховуючи
зміст заявлених апеляційних вимог,
колегія суддів приходить до висновку
про часткове задоволення апеляційної
скарги, а саме скасування оскаржуваної
ухвали з передачею питання відкриття
провадження у справі на новий розгляд
до суду першої інстанції, оскільки
вимоги скарги про направлення справи
до суду першої інстанції для
продовження розгляду, не ґрунтуються
на вимогах процесуального закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 24 березня 2014 року про
повернення позовної заяви - скасувати,
а питання відкриття провадження у
справі передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та в касаційному
порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді