справа № 462/53/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року

Залізничний районний суд міста Львова

в складі: головуючого-судді Іванюк
І.Д.

при секретарі сз
Журавльовій А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Львові
справу за позовом ОСОБА_2 до Управління
МВС України на Львівській залізниці
про поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 08.01.2014 р. звернувся до суду з
позовом про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, мотивуючи свої
вимоги тим, що 29.11.2013 р. наказом № 105 о/с
він був звільнений з роботи з посади
водія автотранспортного відділення
гаражу ВМЗ УМВСУ за п. 1 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку із скороченням
чисельності працівників, однак вважає
таке звільнення незаконним, оскільки
таке здійснене із порушенням вимог
законодавства, зокрема: його не було
повідомлено про майбутнє вивільнення
за 2 місяці до цього, при звільненні не
було запропоновано іншої вакантної
посади, окрім того, на його місце було
прийнято іншу особу. Із врахуванням
наведеного, просив позов задоволити.

У судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримали з аналогічних підстав,
додатково пояснили, що при звільненні
ОСОБА_2 з роботи не було взято до уваги
переважне право позивача на залишення
на роботі, як працівника із більш
високою кваліфікацією праці, про що
свідчить присвоєння йому кваліфікації
водія 1 класу. Окрім того, вважають, що
скорочення працівників носило лише
формальний характер. Просив поновити
його на роботі на займаній посаді та
стягнути з відповідача середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу з 29.11.2013 р. та по час поновлення
його на роботі.

Представник відповідача на підставі
довіреності від 28.11.2012р. - Гавдик О.Б. у
судовому засіданні проти позову
заперечила, пояснила суду, що на
виконання наказу МВСУ від 08.05.2013 р. з
метою приведення штатів органів і
підрозділів УМВСУ на Львівській
залізниці у відповідність до вимог
наказу МВС від 17.12.2009р. № 530 «Про
нормативне забезпечення
організаційно-штатної роботи» в УМВСУ
на Львівській залізниці 29.11.2013 р.
відбулось скорочення чисельності
працівників, зокрема була скорочена
одна посада водія автотранспортного
відділення гаражу. ОСОБА_2 підпав під
скорочення, оскільки інші працівники,
які займали аналогічну посаду, мали
переважне перед ним право на залишення
на роботі, оскільки продуктивність
праці ОСОБА_2 була нижчою, він
зарекомендував себе, як недостатньо
дисциплінований працівник, окрім того
інші водії, зокрема ОСОБА_5 мав більш
тривалий стаж роботи в установі - 12
років, неповнолітню дитину віком 7
років та у його сім'ї відсутні інші
працівники із самостійним заробітком,
ОСОБА_6 мав неповнолітню дитину віком 15
років, а ОСОБА_7 - стаж роботи в установі
- 8 років та неповнолітню дитину віком 4
років. При звільненні позивача було
дотримано всіх вимог законодавства,
зокрема: позивача під розписку за 2
місяці до дати вивільнення було
попереджено про майбутнє звільнення,
за відсутності вакантних посад інша
посада йому не пропонувалась, оскільки
позивач не був членом профспілкового
комітету, то згода такого на його
звільнення не запитувалась. Окрім того,
30.12.2013 р. звільнилась посада
водія-співробітника, після чого було
внесено зміни до штатного розпису,
замінено таку посаду на посаду водія
автотранспортних засобів і позивачу
було запропоновано працевлаштування
на даній посаді, однак від цього він
відмовився. Поросила у позові
відмовити.

Заслухавши пояснення сторін / їх
представників, дослідивши зібрані по
справі докази, вирішуючи спір на
підставі наданих доказів та в межах
заявлених позовних вимог, суд
відмовляє у позові з наступних мотивів
та передбачених законом підстав.

Зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
передбачено, що трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення його чинності можуть бути
розірвані власником або уповноваженим
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи організації, скорочення
чисельності або штату працівників.
Звільнення з підстав, зазначених у п. 1
цієї статті, допускається, якщо
неможливо перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу.

Ст. 42 КЗпП України передбачено, що при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці
і кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається сімейним працівникам
(при наявності двох і більше
утриманців), особам,в сім'ї яких немає
інших працівників з самостійним
заробітком, працівникам із
безперервним тривалим стажем роботи на
даному підприємстві, працівникам, які
навчаються у вищих і середніх
спеціальних учбових закладах без
відриву від виробництва; учасникам
бойових дій, інвалідам війни та особам,
на яких поширюється чинність Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту"
авторам винаходів, корисних моделей,
промислових зразків і
раціоналізаторських пропозицій;
працівникам, які дістали на цьому
підприємстві, в установі, організації
трудове каліцтво або професійне
захворювання; особам з числа
депортованих з України, протягом п'яти
років з часу повернення на постійне
місце проживання до України ,
працівникам з числа колишніх
військовослужбовців строкової служби
та осіб, які проходили альтернативну
(невійськову) службу, - протягом двох
років з дня звільнення їх зі служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України
розірвання трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу без згоди
виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника)
допускається у випадках: звільнення
працівника, який не є членом первинної
профспілкової організації, що діє на
підприємстві, в установі, організації.

Ст. 49-2 КЗпП Країни про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці. При вивільненні працівників у
випадках змін в організації
виробництва і праці враховується
переважне право на залишення на роботі,
передбачене законодавством. Одночасно
з попередженням про звільнення у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці власник або
уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.
При відсутності роботи за відповідною
професією чи спеціальністю, а також у
разі відмови працівника від
переведення на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації
працівник, за своїм розсудом,
звертається за допомогою до державної
служби зайнятості або
працевлаштовується самостійно.
Водночас власник або уповноважений ним
орган доводить до відома державної
служби зайнятості про наступне
вивільнення працівника із зазначенням
його професії, спеціальності,
кваліфікації та розміру оплати праці.

Відповідно до ст.233 КЗпП України
працівник може звернутись з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
в місті суду в тримісячний строк з дня,
коли він дізнався або повинен був
дізнатися про порушення свого права, а
у справах про звільнення - в місячний
строк з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової
книжки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 19 постанови від 6 листопада
1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів», розглядаючи трудові
спори, пов'язані зі звільненням за п. 1
ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

В ході розгляду справи судом
встановлено, що начальником УМВС
України на Львівській залізниці є
Дитюк В.З., який наділений
повноваженням здійснювати прийом на
роботу та звільнення працівників.

Наказом № 81 о/с від 30.12.2008 р. ОСОБА_2 з
31.12.2008 р. прийнято на роботу на посаду
водія автотранспортного відділення
обслуговуючого персоналу
(підпорядкованого сектору ресурсного
забезпечення) при лінійному
управлінні.

Наказом № 433 від 08.05.2013 р. затверджено
перелік змін у штаті УМВС України на
Львівській залізниці. Наказом від
07.06.2013 р. за № 367 вирішено оголосити
перелік змін до штатів УМВС України на
Львівській залізниці. З відомості про
ознайомлення працівників із вказаним
наказом вбачається, що ОСОБА_2 був
повідомлений про майбутнє звільнення з
роботи у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці,
скороченням чисельності працівників,
про що міститься його підпис у
відповідному документі.

З службової характеристики від 20.08.2013 р.
та протоколу засідання трудового
колективу з розгляду питання про
перепризначення співробітників УМВСУ
у зв'язку із організаційними змінами №
19 від 21.08.2013 р. вбачається, що ОСОБА_2
зарекомендував себе посередньо, як
недостатньо дисциплінований та
ініціативний працівник, допускав
дрібні порушення дисципліни, на роботі
не завжди дотримувався вимог законів,
наказів МВС України в частині
дотримання транспортної дисципліни,
етики спілкування, службову та
державну таємницю зберігати не вміє, у
зв'язку із чим вирішено звільнити його
із роботи з п. 1 ст. 40 КЗпП України ( у
зв'язку із скороченням чисельності або
штату працівників).

На підставі наказу № 105/ос від 29.11.2013 р.
він з 30.11.2013 р. звільнений з роботи з
посади водія автотранспортного
відділення гаражу за п. 1 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку із скороченням
чисельності або штату працівників.
Також, 23.12.2013 р. ОСОБА_2 отримав трудову
книжку, чого у судовому засіданні він
не заперечував.

Згідно із поданою довідкою, окрім
ОСОБА_2, який був водієм 1 класу, в
відділенні гаражу ВМЗ УМВС України на
Львівській залізниці працювало 3 особи:
ОСОБА_6 - класність не присвоювалась,
ОСОБА_5 - присвоєна кваліфікація 2 класу,
ОСОБА_7 - присвоєна кваліфікація 1 класу.
Однак вони мали переважне право на
залишення на роботі у зв'язку із вищою
продуктивністю праці, а також у зв'язку
із наявністю у ОСОБА_5 більш тривалого
стажу роботи в установі - 12 років,
перебуванням на його утриманні
неповнолітньої дитини віком 7 років та
відсутності у його сім'ї інших
працівників із самостійним заробітком,
ОСОБА_6 мав неповнолітню дитину віком 15
років, а ОСОБА_7 - більш тривалий стаж
роботи в установі - 8 років та
неповнолітню дитину віком 4 років.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що приймаючи рішення про
розірвання трудового договору з
позивачем на підставі п.1 ст.40 КЗпП
України відповідач виходив з того, що
проводилось скорочення штату
працівників, що підтверджується
наказом № 433 від 08.05.2013 р. та
відповідними довідками. Доказів
незаконності його звільнення із
займаної посади, як і наявності у нього
переважного права перед іншими
працівниками на залишення на роботі,
позивач суду не надав. У зв'язку з
викладеним, суд вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 14, 60,174, 212-215 ЦПК
України, п. 1 ст. 40, 232-233, 235 КЗпП України, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2 до Управління МВС
України на Львівській залізниці про
поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу відмовити за
безпідставністю.

Рішення виготовлене у повному обсязі
24.12.2010 р.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
через суд, що його ухвалив, шляхом
подання в десятиденний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя:

І.Д.Іванюк