Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/3763/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Львівського державного університету
внутрішніх справ в особі представника
Буляка Ігоря Ярославовича на рішення
Галицького районного суду м. Львова від
04 квітня 2014 року у справі за позовом
Львівського державного університету
внутрішніх справ до ОСОБА_3 про
відшкодування вартості навчання, -

встановила:

рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 04 квітня 2014 року у
вищевказаному вище позові відмовлено.

Рішення оскаржив позивач в особі його
представника Буляка І.Я., просить його
скасувати й ухвалити нове, яким
задовольнити його вимоги, посилаючись
на те, що рішення суду прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та неповно
з'ясував всі обставини справи. Так,
зокрема, апелянт посилається на те, що
про звільнення відповідача з органів
внутрішніх справ йому стало відомо
після того, як управління кадрового
забезпечення ГУ МВСУ у Львівській
області скерувало 31 травня 2011 року в
його адресу інформацію про звільнення
07 травня 2008 року відповідача з органів
внутрішніх справ.

Сторони по справі у судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином
повідомлялись про час та місце
розгляду справи, що підтверджується
рекомендованими повідомленнями
поштового відправлення щодо часу та
місця розгляду справи.

За таких обставин, у відповідності до
ч.2 ст.305 ЦПК України, їх неявка не
перешкоджає розглядові справи, а
відповідно до ст.197 ЦПК України
фіксація судового засідання з
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалась.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали та обставини справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити.

Встановлено, що 07 вересня 2002 року між
позивачем та відповідачем укладено
угоду про підготовку фахівців у вищому
навчальному закладі МВС України за
державним замовленням із числа осіб
цивільної молоді, рядового і молодшого
навчального складу органів внутрішніх
справ України та їх працевлаштування
(а.с.3).

Відповідно до зазначеного договору
(п.п.2.5 та 3.2) відповідач зобов'язався
після закінчення навчання
відпрацювати в органах внутрішніх
справ не менше трьох років, в іншому
випадку відшкодувати витрати на його
утримання в навчальному закладі.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечили сторони, після закінчення
навчання відповідач проходив службу в
Личаківському РВ ЛМУ ГУМВС України
Львівської області.

Відповідно до витягу з наказу ГУМВСУ у
Львівській області від 07 травня 2008 року
№ 170/о/с ОСОБА_3, оперуповноваженого
сектору карного розшуку Личаківського
районного відділу ЛМУ ГУМВС України у
Львівській області, звільнено з
органів внутрішніх справ за п.64 «є» (за
порушення дисципліни) Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України (а.с.4).

Таким чином, встановлено, що відповідач
не відпрацював в органах внутрішніх
справ три роки після закінчення
навчання.

Позивач звернувся із зазначеним
позовом до суду 02 жовтня 2013 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Певний період часу, початок якого
визначений календарною датою або
подією, починається з наступного дня
після вказаної дати або дня події, які,
в свою чергу, до цього строку не
включаються.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України
встановлено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст.
260 ЦК України обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими ст. ст. 253-255
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України
строк, обчислюваний роками, спливає у
відповідні місяць і число останнього
року цього строку, а коли він
обчислюється місяцями, то у відповідне
число останнього місяця строку.

Під час розгляду справи в районному
суді відповідач подав заяву про
застосування строку позовної давності.

Відтак, з урахуванням викладеного,
районний суд вірно відмовив у
задоволені позову у зв'язку із
закінчення строку позовної давності.

Згідно ч. 1 ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом зазначеної норми
законодавець виходить не тільки з
безпосередньої обізнаності особи про
факти порушення її прав, а й об'єктивної
можливості цієї особи знати про ці
факти.

Відповідно до підпункту 2.2.5. п. 2.2
Типового договору про підготовку
фахівця у вищому навчальному закладі
Міністерства внутрішніх справ України,
затвердженого Наказом Міністерства
внутрішніх справ 15.05.2007 р. № 150,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 29 травня 2007 р. за №
547/13814, замовник зобов'язується
інформувати виконавця про звільнення
особи зі служби в органах внутрішніх
справ протягом трьох років після
закінчення навчання із зазначенням
підстав звільнення.

Відтак, посилання апелянта на те, що
йому стало відомо про звільнення
відповідача з органів внутрішніх справ
після того, як управління кадрового
забезпечення ГУ МВСУ у Львівській
області скерувало 31 травня 2011 року в
його адресу інформацію стосовно
молодих працівників з числа
випускників, які протягом перших трьох
років після закінчення навчання
відмовились від проходження служби в
органах внутрішніх справ, жодним чином
не свідчить про поважність причин
пропуску строку позовної давності.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції вірно
встановлені обставини справи, доказам,
що надані сторонами, дана належна
оцінка. Спір вирішено на підставі
наданих сторонами доказів у
відповідності із нормами
матеріального та процесуального
законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є
необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.303, 305, п. ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1
ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу Львівського
державного університету внутрішніх
справ в особі представника Буляка
Ігоря Ярославовича відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 04 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.