Виноградівський районний суд
Закарпатської області
________________________________________________________________________
___________________________
Справа № 299/965/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.06.2014 року
м.Виноградів

Виноградівський районний суд
Закарпатської області у складі:

Головуюча - суддя Рішко Г.І.,

Секретар судового засідання Стасюк
Ю.П.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Виноградів
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_1, у якому просить стягнути із
відповідачки заборгованість за
кредитним договором №MKG0AK00410086 від
23.06.2006 року, що розрахована станом на
06.03.2014 року, оскільки стверджує, що
відповідач не надавав своєчасно банку
грошові кошти для погашення
заборгованості за платежами.

Особи, що беруть участь у справі, не
з'явилися на судовий розгляд справи,
будучи належним чином своєчасно
повідомленими про дату, час та місце
проведення судових засідань.

Від позивача до суду надійшла письмова
заява, у якій представник позивача
просить розглядати справу без участі
позивача.

Відповідач подала до суду письмове
заперечення, у якому просила позовні
вимоги залишити без задоволення.
Позиція позивача полягає у тому, що у
липні 2010 року відповідач передала у
заклад банку заставлене майно -
автомобіль. 22.07.2010 року вона надала
довіреність на право реалізації
автомобіля банком. Рішенням
Виноградівського районного суду від
13.01.2011 року встановлено, що автомобіль
було реалізовано за 35 тисяч гривень.
Розрахунки заборгованості, здійснені
позивачем за різні періоди, вважає
суперечливими.

Розглянувши доводи позовної заяви та
заперечення, дослідивши подані
письмові докази, беручи до уваги
обставини, що встановлені Рішенням
суду від 13.01.2011 року у цивільній справі
№2-87/11, суд дійшов наступного висновку.

Позивач заявив вимогу про стягнення із
відповідачки заборгованості за
кредитним договором №MKG0AK00410086 від
23.06.2006 року, що розрахована станом на
06.03.2014 року, оскільки стверджує, що
відповідач не надавав своєчасно банку
грошові кошти для погашення
заборгованості за платежами.

Згідно зі змістом позовної заяви
заборгованість станом на 06.03.2014 року
розрахована у сумі 14233,29 грн., та
складається із 5813,46 грн. заборгованості
за кредитом, 4907,63 грн. заборгованості по
процентам за користування кредитом;
3512,20 грн. пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Виноградівського районного
суду від 13.01.2011 року у цивільній справі
№2-87/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором №MKG0AK00410086 від
23.06.2006 року - у задоволенні позову
відмовлено повністю. Рішення набрало
законної сили.

Суд, розглядаючи вказаний спір,
встановив, що 23.06.2006 року між ЗАТ КБ
ПриватБанк в особі Директора
Хустського відділення філії
"Закарпатське РУ" Крулько Івана
Івановича та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір MKG0AK00410086
(далі-Кредитний договір) про надання
позичальнику ОСОБА_1 кредиту в розмірі
40446,45 грн на придбання транспортного
засобу строком до 23.06.2011 року зі
сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 1,23% на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Позичальник зобов'язався погашати
кредит та сплачувати відсотки та інші
платежі за договором у порядку, в
розмірах та у строки, передбачені
умовами договору. На момент судового
розгляду спору кредитна угода не є
припиненою.

Умовами договору (п.4.1.) встановлена
відповідальність позичальника за
порушення зобов'язань, передбачених
п.п.2.2.2., 2.2.3. Договору, а саме за
порушення порядку та строків сплати
відсотків, винагороди та комісії.
Відповідальність встановлена у
вигляді пені в розмірі 0,15% від суми
простроченого платежу, але не менше 1
грн за кожний день прострочки.

В забезпечення виконання зобов'язань
за Кредитним договором сторони угоди
уклали Договір застави, згідно якого
позичальник надала у заставу
автомобіль ВАЗ 21093, 2006 року випуску,
р.н.НОМЕР_1, що належить позичальнику на
праві власності.

Позичальник ОСОБА_1 допустила
прострочення виконання грошових
зобов'язань перед кредитором за
Кредитним договором.

Встановлено, що в липні 2010 року на
виконання умов Договору застави в
звязку із допущенням прострочення
грошового зобов'язання боржником
ОСОБА_1 було передано у заклад Банку
предмет застави - транспортний засіб, а
також дана довіреність на право
реалізації предмету застави з метою
погашення виниклої заборгованості та
дострокового повернення залишку
кредит). У грудні 2010 року транспортний
засіб - предмет застави було
реалізовано заставодержателем -
позивачем за ціною 35 тисяч гривень.

Кошти, виручені від реалізації
предмету застави, було спрямовано на
погашення заборгованості за Кредитним
договором, яка була визначена банком у
розмірі 35202,84 грн. станом на 08.07.2010 року.

Доводи відповідачки полягають у тому,
що заборгованість станом на 08.07.2010 року
була розрахована банком у сумі 35202,84
грн, в тому числі штрафи, нарахування
яких визнано судом безпідставним. Крім
того відповідачка стверджує, що
заборгованість станом на 03.09.2010 року
була визначена банком в сумі 27844,61 грн.
Автомобіль же було реалізовано за 35
тисяч гривень, що є встановленою
обставиною. Відтак відповідачка
вважає, що суми, отриманої від
реалізації автомобіля, було більш ніж
достатньо для погашення
заборгованості у повному обсязі.

Суд перевірив доводи відповідачки та
встановив, що дійсно заборгованість
станом на 08.07.2010 року була розрахована
банком у сумі 35202,84 грн, в тому числі
штрафи, нарахування яких визнано судом
безпідставним. Заборгованість станом
на 03.09.2010 року була визначена банком в
сумі 27844,61 грн., в тому числі і
безпідставно нараховані штрафи.
Автомобіль було реалізовано у грудні
2010 року за 35 тисяч гривень (обставини,
встановлені рішенням суду від 13.01.2011
року у цивільній справі №2-87/11). Дані
обставини вказують на те, що суми
виручених від реалізації коштів мало
би бути достатньо для погашення
заборгованості у повному обсязі.

За правилами, встановленими ст.ст.60-61
ЦПК України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61. Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно із ст.58 ЦПК України, належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Суд знаходить доводи відповідача
ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3
підставними, а наведені позивачем
обставини, на які той посилається як на
підставу позовних вимог такими, що
підлягають доказуванню належними
доказами.

Натомість подані позивачем докази не
містять інформації про рух коштів по
розрахункам за кредитним договором, не
містять інформації про погашення
заборгованості за рахунок коштів,
виручених від реалізації предмету
застави, що не дозволяє суду повно та
всебічно перевірити правильність
визначення залишку заборгованості по
тілу кредиту, в тому числі перевірити
правильність визначення залишку
заборгованості після її погашення за
рахунок коштів, виручених від
реалізації предмету застави, і чи
дотримано при цьому встановлену
умовами кредитного договору
черговість погашення заборгованості.

Інших доказів на підтвердження
обставин позову, що б містили необхідну
для доказування інформацію, позивачем
ні до судового розгляду, ні під час
такого не подано.

Відповідно до норм ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Отже, розглянувши цивільну справу в
межах заявлених позивачем вимог та на
підставі поданих особами, що беруть
участь у справі, доказів, оцінивши
досліджені докази у їх сукупності, суд
вирішує, що у задоволенні позову слід
відмовити через недоведеність
обставин, що підлягають доказуванню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 27, 31, 169, 212-215 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості - відмовити
повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Закарпатської області через
Виноградівський районний суд. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГоловуючаГ. І. Рішко