У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Острозького районного суду
Рівненської області від 16 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 12 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
18 квітня 2008 року згідно з кредитним
договором ОСОБА_3 надано кредит у
розмірі 200 грн у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою за користування кредитом 36 %
річних на суму залишку заборгованості
на строк, який відповідає строку дії
картки, тобто до квітня 2009 року. Взяті
на себе зобов'язання відповідач не
виконав, у зв'язку з чим виникла
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 30 138 грн 95 коп., яку банк просив
стягнути з відповідача.

Рішенням Острозького районного суду
Рівненської області від 16 грудня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 12 лютого 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить оскаржувані
судові рішення скасувати, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
й процесуального права, та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції,
з висновком якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що позивач пропустив строк позовної
давності, встановлений ст. 257 ЦК
України; відповідно до положень Закону
України «Про захист прав споживачів» у
спорах щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Проте погодитись із таким висновком
суду не можна, оскільки суд дійшов його
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають; суди не встановили
фактичні обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи, при
цьому порушили норми як
процесуального, так і матеріального
права.

Судами встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 18
квітня 2008 року між сторонами укладено
кредитний договір, за умовами якого
банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 200
грн у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою за
користування кредитом 3 % на місяць на
суму залишку заборгованості на строк,
який відповідає строку дії картки,
тобто до квітня 2009 року. Взяті на себе
зобов'язання відповідач не виконав, у
зв'язку з чим станом на 30 вересня 2013
року виникла заборгованість за
кредитним договором у розмірі 30
138 грн 95 коп.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення (ч. 3
ст. 267 ЦК України).

Проте, відмовляючи у позові, суди
зазначене не врахували, не звернули
уваги на те, що в матеріалах справи
заява відповідача про застосування
строків позовної давності відсутня.

Крім того, суди послалися на п. 7 ч. 13 ст.
11 Закону України «Про захист прав
споживачів», згідно з яким позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності сторони у
спорі, роз'яснений у п. 31 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин». Проте надане
роз'яснення стосувалось ч. 13, а не ч. 11
наведеної статті цього Закону.

Разом із тим, відповідно до правової
позиції, викладеної у постанові
Верховного Суду України від 20
листопада 2013 року № 6-126цс13, яка
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є
обов'язковою для всіх судів України,
п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Проте суди у порушення ст. ст. 212 - 214, 315
ЦПК України на зазначені положення
закону уваги не звернули, не встановили
дійсних прав і обов'язків сторін, які
випливають з кредитного договору, не
врахували, що підставою застосування
позовної давності є виключно на це
заява сторони у спорі та дійшли
передчасного висновку про відмову в
задоволенні позову у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Острозького районного суду
Рівненської області від 16 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 12 лютого 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська