У Х В А Л А

04 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючого - судді Максимчук З.М.,

суддів - Демянчук С.В., Григоренка М.П.

при секретарі судового засідання -
Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу
Рівненського міського суду
Рівненської області від 11 квітня 2014
року про повернення позовної заяви
позивачу для подання до належного суду
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про розірвання шлюбу,-

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського суду
Рівненської області від 11 квітня 2014
року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто
позивачу для подання до належного суду.

В апеляційній скарзі
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2просить
ухвалу про повернення позовної заяви
позивачу для подання до належного суду
скасувати і направити справу до суду
першої інстанції для розгляду. Апелянт
посилається на порушення судом норм
процесуального права. Зазначає, що при
постановленні ухвали судом першої
інстанції невірно застосована ст.109 ЦПК
України, оскільки в позовній заяві
вказано та наведені докази того, що на
утриманні позивача є малолітні діти,
які проживають та зареєстровані за
місцем проживання позивача в м.Рівне.
Також зазначає, що враховуючи погрози
відповідача, які позивач сприймає
реально, а також той факт, що позивач
має трьох малолітніх дітей, з поважних
причин виїхати до місця проживання
відповідача позивач не має можливості.
А відповідач ОСОБА_4 у березні 2014 року
був повідомлений про те, що позов про
розірвання шлюбу позивач має намір
подавати за місцем своєї реєстрації в
м.Рівне та не заперечував проти
розгляду справи Рівненським міським
судом.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Вирішуючи питання про прийняття
позовної заяви ОСОБА_1 та повертаючи їй
подану заяву про розірвання шлюбу для
подальшого подання до суду по місцю
проживання відповідача, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач проживає в іншому
населеному пункті України, а тому
відповідно до правил частини 1 статті 109
ЦПК України, згідно з якими позови до
фізичної особи пред»являються в суд за
зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем перебування, а
також правил статей 115, цього Кодексу,
позовна заява підлягає поверненню
позивачеві.

З висновками суду погодитись не можна,
оскільки до таких висновків суд дійшов
з порушенням норм процесуального права
та з порушенням порядку вирішення
цього питання.

Так, при вирішенні цього питання суд
керувався загальними правилами
Цивільного процесуального кодексу
України про підсудність справ за
місцезнаходженням відповідачів

________________________________________________________________________
____

Справа № 569/4879/14-ц
Головуючий у
1 інстанції - П.Д.Денисюк

Провадження № 22-ц/787/1266 /2014

Суддя-доповідач - З.М.Максимчук

(частина 1 статті 109 ЦПК України), при
тому, що підсудність справ про
розірвання шлюбу регулюється також і
спеціальними нормами процесуального
права.

Такими спеціальними нормами
процесуального права є частина 2 статті
110 ЦПК України. При вирішенні цього
питання також можуть застосовуватися
правила частин 9 та 10 вказаної статті
цього Кодексу, відповідно за наявних на
те обставин. За правилами частини 2
статті 110 ЦПК України позови про
розірвання шлюбу можуть заявлятися за
зареєстрованим місцем проживання чи
перебування позивача також у разі, якщо
на його утриманні є малолітні або
неповнолітні або якщо він не може за
станом здоров»я чи з інших причин
виїхати до місця проживання
відповідача.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року N 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз»яснено
зокрема, що позов про розірвання шлюбу
може пред'являтися за місцем
проживання позивача у випадку, коли з
позивачем проживають його малолітні
або неповнолітні діти або якщо він не
може за станом здоров'я чи з інших
поважних причин виїхати до місця
проживання відповідача (ч. 2 ст. 110 ЦПК).

Із матеріалів справи вбачається, що на
утриманні позивача є малолітні діти,
які проживають та зареєстровані за
місцем проживання позивача: ОСОБА_6, 2010
року народження, ОСОБА_3, 2012 року
народження, ОСОБА_7, 2005 року народження,
а тому виїхати до зареєстрованого
місця проживання відповідача у справі
не може, оскільки відповідач
неодноразово погрожував розправою над
нею та дітьми та наносив тілесні
ушкодження позивачу.

В силу вимог вказаних вище норм
процесуального права, у разі подання
позивачем заяви про розірвання шлюбу
за місцем свого проживання, реєстрація
місця проживання позивача і
відповідача та поважність причин
подання заяви за місцем свого
проживання, підлягають обов»язковому
з»ясуванню судом при вирішенні питання
про прийняття заяви та відкриття
провадження у справі. Суд не звернув на
це уваги, чим порушив норми
процесуального права та порушив
порядок встановлений для вирішення
цього питання.

Отже, судом допущено порушення норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання, а
також порушено порядок, встановлений
для його вирішення. За таких обставин
та виходячи із положень пунктів 2 та 3
частини 1 статті 312 ЦПК України ухвала
підлягає скасуванню з направленням
справи до суду першої інстанції для
вирішення питання про відкриття
провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 311, 313-315
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського
суду від 11 квітня 2014 року скасувати,
справу направити до суду першої
інстанції для вирішення питання про
відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
З.М.Максимчук

Судді:
С.В.Демянчук

М.П.Григоренко