Справа №173/2796/13-ц
Провадження №2/173/90/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області у
складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.,

при секретарі судового засідання
Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в
приміщенні суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, про визнання спільним майном
подружжя, поділ спільного майна
подружжя та стягнення компенсації
частини його вартості, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору: КП «Верхньодніпровське
БТІ»,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою до ОСОБА_2 про встановлення
факту проживання однією сім'єю, про
визнання спільним майном подружжя,
поділ спільного майна подружжя, та
стягнення компенсації частини його
вартості. В обґрунтування позовних
вимог зазначено, що з липня 2005 року до 14
липня 2007 року позивач проживав однією
сім'єю з ОСОБА_2. 14 липня 2007 року між ними
було зареєстровано шлюб і ОСОБА_2
змінила прізвище на «ОСОБА_2».

З липня 2005 року до моменту
кладення шлюбу вони проживали однією
сім'єю, вели спільне господарство, мали
спільний бюджет та використовували
спільні кошти за спільною згодою. У
власності відповідача на момент
спільного проживання був житловий
будинок по АДРЕСА_2 загальною площею 33
кв.м. вартістю станом на 4 квітня 2006 року
17174 грн. Починаючи з серпня 2006 року вони
разом перебудували та добудували даний
житловий будинок. Будівництво було
закінчено в травні 2012 року. Згідно з
технічним паспортом станом на 22
листопада 2012 року загальна площа
будинку складала 65,4 кв.м., а вартість
будинку становила 134815 грн.

11 грудня 2012 року шлюб між
позивачем та відповідачем було
розірвано.

Позивач вважає, що за час
спільного життя з відповідачем
житловий будинок по АДРЕСА_2 став їх
спільною сумісною власністю, а тому
просив суд встановити факт проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу його
з ОСОБА_2 в період з 3 липня 2005 року до 14
липня 2007 року, визнати житловий будинок
по АДРЕСА_2 спільним майном подружжя та
в порядку розподілу даного майна
подружжя позивач просив суд стягнути з
відповідача на його користь половину
вартості будинку - 58820,50 грн.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача позов підтримали
та просили суд задовольнити позовні
вимоги, підтримали обставини,
викладені в позовній заяві.
Представник позивача також зауважив,
що будинок, який належав відповідачу
суттєво збільшився як за площею так і у
вартості. Це майно є спільною сумісною
власністю подружжя, яке підлягає
розподілу. У зв'язку з тим, що
відповідач самостійно продала цей
будинок вже після розірвання шлюбу з
позивачем, і власником є інша особа,
позивач не ставить питання про
розподіл даного майна в натурі, а
просить стягнути з відповідача на його
користь половину вартості цього майна.

Відповідач в судовому засіданні
позов визнала частково. Так відповідач
не заперечувала факт проживання однією
сім'єю з позивачем в період з липня 2005
року до моменту реєстрації шлюбу. Також
відповідач не заперечувала, що в
будинку, який їй належить було
проведено ремонтні роботи та
перебудови, проте вважає, що вартість
цього нерухомого майна збільшилась у
зв'язку із зростанням цін, а не через
його істотне збільшення, а тому в
частині поділу майна відповідач проти
позову заперечувала.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, КП
«Верхньодніпровське БТІ», суду
пояснила, що згідно з матеріалами
інвентарної справи житловий будинок по
АДРЕСА_2 було переобладнано та
добудовано, побудовані господарчі
споруди. Вартість майна станом на 2012
рік зросла за рахунок збільшення площі
будинку, так і у зв'язку із зростанням
цін.

Суд, вислухавши пояснення осіб,
які брали участь у справі, допитавши
свідків, дослідивши матеріали справи
та оцінивши докази в їх сукупності,
приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі обставини
та відповідні їм правовідносини.

З липня 2005 року до 14 липня 2007 року
ОСОБА_1 проживав однією сім'єю з ОСОБА_2
без реєстрації шлюбу. Даний факт
визнано відповідачем, а тому згідно з ч.
1 ст. 61 Цивільного процесуального
кодексу України не підлягає
доказуванню.

14 липня 2007 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
(а.с.25). Після реєстрації шлюбу ОСОБА_2
змінила прізвище на «ОСОБА_2».

22 грудня 2012 року на підставі
рішення Верхньодніпровського
районного суду від 11 грудня 2012 року
шлюб між позивачем та відповідачем
було розірвано (а.с. 23-24).

Під час проживання ОСОБА_1 з
ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу на підставі рішення
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області від 5 червня
2007 року ОСОБА_2 набула право власності
на жилий будинок з господарчими
спорудами по АДРЕСА_2 (а.с.66-68). Право
власності на дане майно було
зареєстровано 28 серпня 2007 року, що
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно (а.с.83). Те, що дане майно було
особистим майном відповідача сторони в
судовому засіданні визнали, а тому
згідно з ч. 1 ст. 61 Цивільного кодексу
України дана обставина не підлягає
доказуванню.

Під час спільного проживання, як
до реєстрації шлюбу так і після
реєстрації шлюбу, внаслідок спільних
трудових та грошових затрат ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 житловий будинок по АДРЕСА_2
істотно збільшився у вартості. Дана
обставина підтверджується показаннями
свідків та письмовими доказами.

Так свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що
йому відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 жили
разом. Будували будинок, побудували
мансарду, гараж та літню кухню. До
передумови це була маленька хата, її
фактично повністю перебудували.
Позивач сам та за допомогою знайомих
перебудував будинок. Позивач також
працював, а тому звичайно витрачав
кошти на будівництво.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що
знайомий з позивачем з 2006 року, а з
відповідачем - близько 13 років. З 2006
року позивач та відповідач почали жити
разом в будинку ОСОБА_2. Будинок був
стареньким, а тому позивач займався
ремонтом цього будинку. Фактично весь
час їх спільного проживання, близько 5
років, в будинку проводився ремонт. В
будинку побудували другий поверх,
перебудували гараж. Позивач фактично
весь ремонт робив сам. Будівництво
відбувалося за спільні кошти подружжя.

Згідно з рішенням
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області від 5 червня
2007 року вартість домоволодіння
становила 13832 грн. Відповідно до
технічного паспорту станом на 4 квітня
2006 року загальна площа житлового
будинку по АДРЕСА_2 складала 33 кв.м, з
них жила - 19,3 кв.м. Будинок
одноповерховий, мав дві жилі кімнати,
кухню. З господарчих будівель були:
літня кухня 9,3 кв.м. та убиральня 1955 року
будівництва, гараж 1997 року будівництва
площею 13,4 кв.м., сарай 8,7 кв.м. Дійсна
вартість домоволодіння згідно з
технічним паспорту становила 17177 грн.
(а.с.7-12).

Згідно з технічним паспортом на
домоволодіння по АДРЕСА_2 від 28 січня 2013
року загальна площа будинку становила
65,4 кв.м., з них жила - 65,4 кв.м., в тому
числі мансарда площею 30,6 кв.м. Будинок
мав 5 житлових кімнат, санвузол. Також
було перебудовано господарчі споруди:
літня кухня була збільшена та мала
площу 23 кв.м., гараж мав площу 24,7 кв.м.,
побудовано ще один сарай площею 11,1 кв.м.
загальна дійсна вартість
домоволодіння станом на 28 січня 2013 року
становила 134815 грн. (а.с. 13-20).

Матеріалами справи підтверджується, що
в період сумісного проживання сторін
ОСОБА_1 працював ВСП «Перший загін
воєнізованої охорони» ДП
«Придніпровська залізниця» в період з
січня 2007 року до грудня 2011 року, що
підтверджується звітом про здійснення
відрахування та виплати (а.с.56-57). ОСОБА_2
в період з вересня 2006 року до жовтня 2007
року працювала на посаді секретаря
Верхівцевської СЗШ № 2, що
підтверджується довідкою від 7 грудня
2012 року (а.с.58), а в період з 8 листопада
2007 року до 27 лютого 2012 року ОСОБА_2
працювала на посаді молодшої медичної
сестри в Верхівцевському
психоневрологічному
будинку-інтернаті, що підтверджується
довідкою від 6 грудня 2012 року (а.с.59).

Отже судом встановлено, що в період
спільного проживання сторони
працювали, отримували заробітну плату,
мали спільний бюджет.

В судовому засіданні відповідач
також не заперечувала, що будинок було
перебудовано за рахунок спільної праці
та грошових затрат подружжя.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до переконання, що
домоволодіння по АДРЕСА_2, яке належало
ОСОБА_2, за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових та
грошових затрат подружжя. Враховуючи
вищевикладене, керуючись ч. 1 ст. 62
Сімейного кодексу України суд вважає,
що є підстави для визнання даного
домоволодіння об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

При цьому суд не приймає до уваги
заперечення відповідача про те, що
вартість домоволодіння істотно
збільшилась у зв'язку із зростанням
цін, оскільки жодних доказів своїх
заперечень у відповідності до ч. 1 ст. 60
Цивільного процесуального кодексу
України відповідачем не було надано.

Згідно з ч.1 ст. 69 Сімейного
кодексу України дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності. Частиною 1 ст. 71 Сімейного
кодексу України визначено, що майно, що
є об'єктом права спільної сумісною
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Право власності на зазначені об'єкти
нерухомого майна, в тому числі
самовільно збудовані, було
зареєстровано в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності, що
підтверджується витягом з державного
реєстру (а.с.87). У зв'язку з чим, суд
приходить до висновку, що дане майно
підлягає розподілу в цілому.

Разом з тим судом встановлено, що
вже після розірвання шлюбу, 15 листопада
2013 року відповідача продала даний
житловий будинок ОСОБА_6 (а.с.85).

Вартість даного майна на момент
продажу згідно з висновком про оцінку
становить 128758,36 грн. (а.с.86)

Домовленості про порядок поділу
спільного майна подружжя між сторонами
не досягнуто. У зв'язку з чим, суд,
приймаючи до уваги, що спірне майно
було продано та фактично знаходиться у
власності іншої особи, з урахуванням
обраного позивачем способу захисту,
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість позовних вимог
позивача про поділ майна шляхом
стягнення грошової компенсації з
відповідача.

При визначені розміру часток
подружжя, суд не вбачає підстав для
відступу від засад рівності часток
подружжя, а тому, на думку суду,
житловий будинок по АДРЕСА_2 підлягає
поділу між подружжям порівну.

Вирішуючи питання про розмір грошової
компенсації, яка підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача, суд
вважає, що необхідно керуватися
вартістю цього мана на час його продажу
ОСОБА_2, а саме 128758, 36 грн., оскільки
відповідач фактично розпорядилася
майном, що є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя та сама отримала
всі кошти за це майно.

Отже розмір грошової компенсації за
частку в спільному майні подружжя, яка
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача становить 128758,36 грн./2 =
64379 грн. 18 коп.

З урахуванням того, що у відповідності
до ст. 11 Цивільного процесуального
кодексу України суд розглядає справу
лише у межах заявлених позовних вимог,
враховуючи те, що позивач не збільшив
заявлені позовні вимоги, суд приходить
до висновку, що грошова компенсація з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню у межах заявлених
позовних вимог, а саме в сумі 58820,50 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про задоволення
позову. Вирішуючи питання про розподіл
судових витрат у відповідності до ст. 88
цивільного кодексу України, суд
приймає до уваги, що позивачем було
сплачено судовий збір за подання
позовної заяви в сумі 702 грн. 91 коп., які
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, про визнання спільним майном
подружжя, поділ спільного майна
подружжя та стягнення компенсації
частини його вартості - задовольнити.

Встановити факт проживання однією
сім'єю без укладення шлюбу ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в
період з 3 липня 2005 року до 14 липня 2007
року.

Визнати житловий будинок по АДРЕСА_2
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

В порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 (ін..н.
НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована:
АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, фактичне місце
проживання: АДРЕСА_1 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ін..н. НОМЕР_1),
ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована: АДРЕСА_3, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, фактичне
місце проживання: АДРЕСА_1, понесені
позивачем судові витрати в сумі 702 грн.
91 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у розгляд
справи, проте не були присутні під час
проголошення рішення суду мають право
оскаржити його протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ю.Шевченко