Номер провадження: 22-ц/785/3046/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 28 березня 2013 року по справі за
позовом Одеської міської ради до
ОСОБА_2 про звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки шляхом
знесення об'єкту самочинного
будівництва,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2012 року Одеська міська Рада
звернулась до ОСОБА_2 з позовом про
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки шляхом знесення
об'єкту самочинного будівництва,
мотивуючи це тим, що заочним рішенням
Суворовського районного суду Одеської
області від 02.09.10 року по справі №2-5138/10
було задоволено позов ОСОБА_2 до
Одеської міської ради про визнання
права власності на нежитлове
приміщення загальною площею 339,2 кв. м.,
що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 03.02.12 року по зазначеній
справі було скасоване рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 02.09.10 року, у задоволені позову
ОСОБА_2 до Одеської міської ради про
визнання права власності на самочинне
збудоване нежитлове приміщення
відмовлено.

Відповідно до технічного паспорту
виготовленого КП „ОМБТІ та РОН" від
31.08.10 року за адресою: АДРЕСА_1,
розташоване 2-поверхове нежитлове
приміщення бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», площею
339,2 кв. м. Користувач приміщення ОСОБА_2

Одеська міська рада вважає, вказане
нежитлове приміщення - самочинним
будівництвом, побудоване відповідачем
на самовільно зайнятій земельній
ділянці, що в свою чергу призводить до
порушення майнових прав Одеської
міської ради на спірну земельну
ділянку. У зв'язку з цим, ОСОБА_2 має бути
зобов'язаний звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку шляхом
знесення об'єкту самочинного
будівництва виходячи з наступного
матеріально-правового обґрунтування.

Позивач вважає, що відповідач в
порушення ст. 5 Закону України «Про
основи містобудування», ст. 9 Закону
України «Про архітектурну діяльність»,
ст.ст. 26, 29 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», ст. 34 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», тобто без реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт в відповідній
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю,
без узгодження з органами місцевого
самоврядування та відповідними
контролюючими органами, без оформлення
права на землекористування, здійснив
самовільно будівництво
двохповерхового нежитлового
приміщення бару "ІНФОРМАЦІЯ_1", площею
339,2 кв. м.

На підставі викладеного,
позивач просив зобов'язати ОСОБА_2
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
знесення за власний рахунок самочинно
збудованого нежитлового приміщення
бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», площею 339,2 кв. м., що
відображено в технічному паспорті від
31.08.10 року.

Рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 28 березня 2013
року позов задоволений. Зобов'язано
ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1,
шляхом знесення за власний рахунок
самочинно збудованого нежитлового
приміщення бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», площею
339,2 кв.м. Вирішено питання про судові
витрати.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної
інстанції з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення районного
суду та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Рішенням апеляційного суду
Одеської області від 25 червня 2013 року
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 28 березня 2013 року
скасовано. Ухвалено нове рішення, яким
в задоволенні позову Одеської міської
ради до ОСОБА_2 про звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки
шляхом знесення об'єкту самочинного
будівництва відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 грудня 2013 року касаційну
скаргу Одеської міської ради
задоволено частково. Рішення
апеляційного суду Одеської області від
25 червня 2013 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що:

- двоповерхове нежитлове приміщення
бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», площею 339,2 кв. м, про
знесення якого заявлений позов,
розміщене на земельній ділянці за
адресою: АДРЕСА_1;

- заочним рішенням Суворовського
районного суду Одеської області від 02
вересня 2010 року по справі № 2-5138/10
задоволено позов ОСОБА_2 до Одеської
міської ради про визнання права
власності на нежитлове приміщення
загальною площею 339,2 кв. м, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 03 лютого 2012 року зазначене
рішення суду першої інстанції
скасоване, у задоволенні позову
відмовлено;

- відповідно до технічного паспорту,
виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» 31
серпня 2010 року, за адресою: АДРЕСА_1,
розташоване 2-поверхове нежитлове
приміщення бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», площею
339,2 кв. м, користувач приміщення ОСОБА_2

Також, судом встановлено, що спірна
нерухомість є об`єктом самочинного
будівництва, в той час, як будь-які
відомості про виділення земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1 під
забудову або під вже зведене самочинне
будівництво - відсутні.

Звертаючись до суду з позовом, Одеська
міська рада просила зобов`язати ОСОБА_2
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
знесення за власний рахунок самочинно
збудованого нежитлового приміщення
бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», площею 339,2 кв. м.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що самовільно відповідачем
земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1
підлягає поверненню Одеській міські
раді без відшкодування затрат,
понесених за час незаконного
користування ними та з приведенням
земельної ділянки у придатний для
використання стан шляхом знесення за
власний рахунок самочинно збудованого
нежитлового приміщення бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1», площею 339,2 кв. м.

Такий висновок суду першої
інстанції є правильним.

Виходячи зі змісту:

- дозволу на експлуатацію об`єкту
торгівлі, закладу (підприємства)
ресторанного господарства та сфери
послуг ФОП ОСОБА_3 надано дозвіл на
експлуатацію Бару на території пляжу
«Лузанівка» в м. Одесі у період з 02.06.2009
року до 10.09.2009 року (а. с. 50);

- дозволу з питань
наглядово-профілактичної діяльності
Суворовського РВ м. Одеси ГУ МНС
України в Одеській області від 20.07.2009
року ФОП ОСОБА_2 надано дозвіл на
роботу бару за адресою :АДРЕСА_1 (а. с. 52);

- договору оренди нерухомого майна від
01.06.2011 року, укладеного між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 відносно приміщення бару
«Волна» розташованого у гідропарку
«Лузанівка» (а. с. 54-55);

- договору оренди індивідуального
окремо визначеного майна від 01.06.2011
року, укладеного між Управлінням
споживчого розвитку та захисту прав
споживачів Одеської міської ради та
приватним підприємцем ОСОБА_4 щодо
оренди твердого покриття площею 69 кв. м.
у гідропарку «Лузанівка» з 01.06.2011 року
до 21.08.2011 року (а. с. 53);

- договору № 103 про дольову участь у
відшкодуванні експлуатаційних витрат
з благоустрою пляжу і прилеглої
території від 01.05.2011 року, укладеного
між КП «Гідропарк» Лузанівка» та СПД
ОСОБА_4 (а. с. 56-57);

- договору № 1 про дольову участь у
відшкодуванні експлуатаційних витрат
з благоустрою пляжу і прилеглої
території від 04.01.2011 року, укладеного
між КП «Гідропарк» Лузанівка» та СПД
ОСОБА_2 (а. с. 58-59);

- висновку Управління архітектури та
містобудування про можливість
введення ФОП ОСОБА_2 в експлуатацію
бару з літньою площадкою,
розташованого на території бару
«Лузанівка» за умови вирішення у
встановленому питання щодо
землекористування (а. с. 65);

судова колегія вважає, що нежитлове
приміщення загальною площею 339,2 кв. м,
розташоване на земельній ділянці, яка
територіально знаходиться на
території гідропарку «Лузанівка» за
адресою: АДРЕСА_1, про що вказував у
позові до Суворовського районного суду
м. Одеси сам ОСОБА_2 намагаючись визнати
за ним право власності на вказане
нежитлове приміщення загальною площею
339,2 кв. м.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду Одеської області від 02
вересня 2010 року позов ОСОБА_2 до
Одеської міськради задоволено, визнано
право власності на нежитлове
приміщення загальною площею 339,2 кв. м,
що розташоване за адресою: АДРЕСА_1. (а.
с. 6)

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 03 лютого 2012 року рішення
Суворовського районного суду Одеської
області від 02 вересня 2010 року скасоване
та ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 до Одеської
міської ради про визнання права
власності на нежитлове приміщення
загальною площею 339,2 кв. м, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 -
відмовлено. При цьому з рішення
апеляційного суду вбачається, що
ОСОБА_2 здійснив самочинне будівництво
(самочинну реконструкцію) нежитлове
приміщення загальною площею 339,2 кв. м,
що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на
земельній ділянці, власником якої є
територіальна громада м. Одеси в особі
Одеської міської ради, яка не
розглядала питання про відведення
ОСОБА_2 даної земельної ділянки для
будівництва об`єкту громадського
харчування та не вирішувала питання
про надання земельної ділянки під вже
зведене самочинне будівництво, а також
не укладала договір суперфіцію (а. с.
7-8).

Суд першої інстанції вірно визначив, що
ОСОБА_2 в порушення ст. 5 Закону України
Про основи містобудування, ст. 9 Закону
України Про архітектурну діяльність,
ст.ст. 26, 29 Закону України Про
регулювання містобудівної діяльності,
ст. 34 Закону України Про регулювання
містобудівної діяльності, тобто без
реєстрації декларації про початок
виконання будівельних робіт в
відповідній інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю,
без узгодження з органами місцевого
самоврядування та відповідними
контролюючими органами, без оформлення
права на землекористування, здійснив
самовільно будівництво
двохповерхового нежитлового
приміщення бару ІНФОРМАЦІЯ_1, площею 339,2
кв. м.

Сам факт звернення ОСОБА_2 до суду з
позовом з намаганням визнати право
власності на зведене нежитлове
приміщення бару з посиланням на те, що
він його будував є достатнім фактом
вважати, що самочинне будівництво
(самочинна реконструкція) здійснена
відповідачем.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 05 листопада 2013 року у
задоволенні позову Одеської міської
ради до ФОП ОСОБА_2 про зобов'язання
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку шляхом знесення об`єкту
самочинного будівництва - нежитлового
приміщення загальною площею 339,2 кв. м,
що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 -
відмовлено (а. с. 202-204).

Господарський суд мотивував свій
висновок наявністю не скасованого
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 12.10.2012 року, яким позов
ОСОБА_2 до Одеської міської ради
задоволено та за ОСОБА_2 визнано право
власності на нежитлове приміщення
загальною площею 339,2 кв. м, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 184
- 185). Зі змісту вказаного рішення
постановленого за позовом ОСОБА_2
вбачається, що приміщення бару
потребувало постійної реконструкції і
ОСОБА_2 її періодично здійснював
починаючи з 2001 року. Остання
реконструкція завдяки якої нежитлове
приміщення бару змінило свої
показники, була здійснено у 2012 році.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 27 березня 2014 року рішення
Суворовського районного суду Одеської
області від 12 жовтня 2012 року скасоване
та ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 до Одеської
міської ради про визнання права
власності на нежитлове приміщення
загальною площею 339,2 кв. м, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 -
відмовлено.

Відповідно дост. 40 Земельного кодексу
України за рішенням органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування можуть передаватися
безоплатно у власність або надаватися
в оренду земельні ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
гаражного будівництва в межах норм,
визначених цим Кодексом.

Згідно зіст. 116 ЗК України, громадяни та
юридичні особи, набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 125 ЗК України
забороняється приступати до
використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації.

Відповідно до ст. 212 ЗК України
самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі
або землекористувачам без
відшкодування затрат, понесених за час
незаконно користування ними.

Приведення земельних ділянок у
придатний для використання стан,
включаючи знесення будинків, будівель
і споруд, здійснюється за рахунок
громадян або юридичних осіб, які
самовільно зайняли земельні ділянки.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» самовільним
зайняттям земельної ділянки
вважаються будь-які дії, які свідчать
про фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Тобто самовільне зайняття земельних
ділянок полягає у будь-яких діях особи,
які свідчать про фактичне заволодіння
чи використання земельної ділянки при
відсутності відповідного рішення
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування про її
відчуження або надання у користування;
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки;
неправомірності таких дій, тобто не
закріпленість правомірності таких дій
нормативно-правовим актом України; їх
винності.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважається самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належного
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано жодного
доказу про відведення ОСОБА_2 даної
земельної ділянки для будівництва
об`єкту громадського харчування, про
надання йому земельної ділянки під вже
зведене самочинне будівництво, про
укладення з Одеською міською радою або
її уповноваженими виконавчими
органами договору суперфіцію.

При таких обставинах суд першої
інстанції набув правильного висновку
про задоволення позовних вимог
Одеської міської ради, як власника
земельної ділянки про зобов`язання
відповідача звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку за адресою
АДРЕСА_1, шляхом знесення за власний
рахунок самочинно збудованого
нежитлового приміщення бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1», площею 339,2 кв. м.

Доводи апеляційної скарги про не
обов`язковість забудовника
дотримуватися правил забудови шляхом
отримання відповідних дозволів,
розробки проекту, узгоджень тощо,
висновку суду першої інстанції не
спростовують і тому не можуть бути
прийнятими до уваги.

Доводи апеляційної скарги про
недотримання судом об`єктивного
з`ясування обставин справи, оцінки
доказів не встановлення всіх обставин
справи, не засновані на матеріалах
даної цивільної справи, не доведені
конкретними обставинами, та не
підтверджені відповідними доказами.

Судова колегія доходить висновку, що
суд першої інстанції порушень
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування рішення
суду, при вирішенні справи не допустив,
а наведені в скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують, внаслідок чого
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України,
судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 28 березня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, проте може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили ухвалою суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук