Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С.,
Максимчук З.М.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 11 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
відділу Державної виконавчої служби
Кузнецовського міського управління
юстиції Рівненської області, третя
особа, яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору ОСОБА_1 про виключення
майна із акту опису і арешту,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кузнецовського міського суду
від 11 лютого 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано відділ державної
виконавчої служби Кузнецовського
міського управління юстиції в
Рівненській області виключити 1/6
частину квартири АДРЕСА_1 з акту опису
та арешту майна від 14 лютого 2013 року,
складеного державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Кузнецовського міського управління
юстиції Рівненської області Солодким
Д.Д.

Ухвалою Кузнецовського міського суду
від 11 лютого 2014 року провадження
закрито в частині позовних вимог
ОСОБА_2 про скасування постанови про
призначення експерта, суб'єкта
оціночної діяльності - суб'єкта
господарювання для участі у
виконавчому провадженні, винесену 12.11.13
року державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Кузнецовського міського управління
юстиції Рівненської області Солодким
Д.Д.

В поданій на рішення Кузнецовського
міського суду від 11 лютого 2014 року
апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на
його незаконність і необґрунтованість,
що полягає в неправильності
застосування норм матеріального права,
встановлення обставин, які мають
значення для справи, внаслідок
неправильного дослідження доказів та
їх оцінки, що призвело до недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими, та
невідповідності висновків суду
обставинам справи.

Зазначає, що позивачка зверталася до
суду з вимогою про зняття арешту з
майна, однак суд зобов'язав державного
виконавця виключити 1/6 частину
квартири АДРЕСА_1, вирішивши питання,
які позивачем не ставилися у позовній
заяві, не уточнювалися та не
змінювалися.

В оскаржуваному рішенні відсутні
посилання суду на норми законодавства,
які були на його думку порушені
державним виконавцем.

З положень ст.52 Закону України "Про
виконавче провадження" випливає, що
державний виконавець не зобов'язаний
звертатися до суду з поданням в порядку
ст. 357 ЦК України для визначення частки
у спільному майні на яке підлягає
звернення стягнення, якщо частка
боржника визначена, як у даному
випадку.

Просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову про
зняття арешту з майна.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з указаним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
рішенням суду, що набрало законної
сили, стягнуто з неї на користь ОСОБА_1 25
540,27грн. У ході його примусового
виконання, державним виконавцем
проведено опис майна та накладено на
нього арешт. Вважає арешт 1/6 частини
квартири АДРЕСА_1 незаконним, оскільки
квартира належить на праві спільної
часткової власності 6 особам, серед
яких є її неповнолітня дочка. Вона з
дочкою проживає у цій квартирі та
вважає, що звернення стягнення на
майно, що належить боржникові на праві
власності та є його часткою у спільній
власності, необхідне для боржника,
членів його сім'ї є неможливим.

Враховуючи, що накладення арешту на
майно істотно порушує право власності
інших членів сім'ї, а також права та
інтереси дитини, позивачка просила
зняти арешт із зазначеного майна.

Задовольняючи позов у частині зняття
арешту із 1/6 частини квартири АДРЕСА_1,
суд першої інстанції виходив із того,
що передумовою для звернення стягнення
на майно боржника є відсутність у нього
коштів, цінностей для задоволення
вимог стягувача, частка позивачки у
спільній частковій власності в натурі
не визначена, а тому державним
виконавцем порушено процедуру
звернення стягнення на майно.

Такий висновок суду не відповідає
вимогам закону.

Встановлено, що на примусовому
виконанні відділу державної
виконавчої служби Кузнецовського
міського управління юстиції
Рівненської області знаходиться
виконавчий лист № 1711/1597/12, виданий
Кузнецовським міським судом
Рівненської області 14 вересня 2010року
про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 25 540,27грн.

За час виконання судового рішення
боржником у рахунок погашення боргу
сплачено 1350грн.

Постановою державного виконавця
державної виконавчої служби
Кузнецовського міського управління
юстиції Рівненської області від 21
листопада 2012 року накладено арешт на
все майно ОСОБА_2 в межах суми
звернення стягнення.

Згідно із частинами 1 та 2 ст. 52 Закону
України «Про виконавче провадження»
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. Стягнення за
виконавчими документами звертається в
першу чергу на кошти боржника у гривнях
та іноземній валюті, інші цінності.

Відповідно до ч.5 ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
також на належне боржнику інше майно,
за винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем.

Згідно із ч. 6 ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження» стягнення на
майно боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження. У разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця.

Докази про те, що у позивачки, як
боржника у виконавчому провадженні є
наявні кошти та цінності достатні для
задоволення вимог стягувача в
матеріалах справи відсутні.

Згідно із свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно від 11
грудня 2006 року квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_2, ОСОБА_8, та неповнолітній ОСОБА_9
по 1/6 частці кожному.

Після укладення шлюбу ОСОБА_2 отримала
прізвище "ОСОБА_2".

Відповідно до акта від 14 лютого 2013року
державним виконавцем державної
виконавчої служби Кузнецовського
міського управління юстиції
Рівненської області накладено арешт на
1/6 частку квартири, що належить на праві
спільної часткової власності боржнику.

Таким чином доводи позову про те, що
такий арешт порушує права
неповнолітньої доньки, яка проживає у
квартирі не заслуговують на увагу,
оскільки арешт накладено саме на
частку ОСОБА_2 у праві спільної
часткової власності.

Згідно ст.379 ЦПК України, ч.6 ст.52
Закону України "Про виконавче
провадження" та роз'яснень, що
містяться в п . 12 постанови Пленуму
Верховного Суду України №14 від 26
грудня 2003 року "Про практику розгляду
судами скарг на рішення, дії або
бездіяльність органів і посадових осіб
державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження" у випадках, коли боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця, тобто
законом передбачено визначення судом
частки боржника у майні, що знаходиться
у спільній сумісній власності кількох
осіб, а не виділення в натурі частки
боржника із майна, що є спільною
частковою власністю.

Таким чином, державним виконавцем
проведено арешт 1/6 частки квартири
належної боржнику згідно із законом,
такі дії державного виконавця
спрямовані на виконання рішення суду
та не порушують прав інших
співвласників квартири.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що у зв'язку із не повним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та неправильним
застосуванням норм матеріального
права рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням у
справі нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313,314,316,317,325 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 11 лютого 2014
року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
відділу Державної виконавчої служби
Кузнецовського міського управління
юстиції Рівненської області, третя
особа, яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору ОСОБА_1 про виключення
майна із акту опису і арешту відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді
Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Максимчук З.М.