НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0427/7580/2012
№ 2/183/883/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.06.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

при секретарі Данильченко Т.В.,

за участю:

представника позивача Напханько В.П.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Новомосковського
міськрайонного суду цивільну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства по газопостачанню і
газифікації «Дніпропетровськгаз» в
особі Новомосковського управління по
експлуатації газового господарства до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
природній газ,-

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню і газифікації
«Дніпропетровськгаз» в особі
Новомосковського управління по
експлуатації газового господарства
звернулося до суду з позовом до
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області з позовом до
ОСОБА_2, в якому просить стягнути з
останньої на свою користь
заборгованість за природний газ у
розмірі 1 068,22 грн. та судовий збір у
розмірі 214,60 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач вказує, що ОСОБА_2 є побутовим
споживачем Новомосковського
управління по експлуатації газового
господарства ПАТ "Дніпропетровськгаз",
яка проживає по АДРЕСА_1, користується
природним газом та відповідно до ст.1
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» є споживачем послуг, оскільки
їх отримує. За вказаною адресою
відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на
ім'я відповідача для оплати за
природний газ. 12.05.2010 року між сторонами
укладено договір № 13/32 про надання
населенню послуг з газопостачання.

Згідно умов договору позивач
зобов'язується безперервно надавати
споживачеві послуги з постачання
природного газу, а споживач
зобов'язується своєчасно оплачувати
надані послуги за встановленими
тарифами. Однак відповідач здійснював
оплату грошових коштів у розмірі,
меншому ніж сума, що підлягає сплаті за
весь обсяг використаного ним
природного газу. У результаті цього, за
ним за період з 01.05.2008 року по 22.06.2011 року
виникла заборгованість за природний
газ у розмірі 1 068,22 грн.

Внаслідок несплати за природний газ,
газові прилади у квартирі відповідача
було відключено 22.06.2011 року від системи
газопостачання.

Позивач зазначає, що 18.04.2008 року
відповідачем було придбано
вищевказану квартиру, у зв'язку з чим
29.03.2011 року ОСОБА_2 звернулась до
позивача з заявою про здійснення їй
перерахунку суми заборгованості. На
адресу відповідача направлено
відповідь, де зазначено про проведення
перерахунку суми боргу та вказано
залишок несплаченої нею
заборгованості.

Позивач також зазначає, що відповідач
звернулася з заявою до позивача лише
29.03.2011 року, а тому їй було здійснено
перерахунок суми боргу за період з
29.09.2010 року по 29.03.2011 року, згідно вимог
чинного законодавства. Сума
перерахунку станом на 29.03.2011 року
становила 296,00 грн., а сума боргу - 1 101,80
грн.

В результаті часткової оплати
відповідачем за газ, сума боргу станом
на дату відключення 22.06.2011 року складає
1 068,22 грн.

До цього часу відповідачем не вжито
ніяких заходів щодо оплати
заборгованості за природний газ, у
зв'язку з чим позивач вимушений
звернутися з даним позовом до суду.

В судовому засіданні представник
позивача Напханько В.П. позов
підтримав, просив суд його
задовольнити, надавши пояснення з
приводу обставин викладених в позовній
заяві.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала, просила суд
в задоволенні позову відмовити,
надавши письмові заперечення на
позовну заяву (а.с.49-53). Свою позицію
ОСОБА_2 мотивувала тим, що нарахований
позивачем борг виник через те, що
позивач нараховував платежі з
розрахунку 5 зареєстрованих осіб, в той
час, як у квартирі була зареєстрована 1
особа. Вона надала відповідні докази
цього позивачу, а тому у позивача
відсутні докази що підтверджують
наявність заборгованості, оскільки
вона не повинна нести відповідальність
за те, що попередні власники в
порушення п.28 Правил надання населенню
послуг з газопостачання, затверджених
Постановою КМУ № 2246 від 09.12.1999 року,
відповідно до якого споживач
зобов'язаний не пізніше, ніж за сім днів
до звільнення приміщення або повного
припинення газопостачання письмово
повідомити газопостачальне
(газорозподільне) підприємство про
розірвання договору та розрахуватися
за послуги з газопостачання, не
виконали даних приписів. Тобто, вона не
може нести відповідальність за не
інформування останнім власником
Позивача щодо розірвання договору між
ними. Просила відмовити в задоволенні
позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, пояснення відповідача,
дослідивши матеріали справи, дійшов до
наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 відповідно до Договору № 13/32 про
надання населенню послуг з
газопостачання від 12.05.2010 року, є
користувачем послуг по газопостачанню
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14-15), тобто є
абонентом Новомосковського УЕГГ за
адресою АДРЕСА_1.

Як встановлено в судовому засіданні і
підтверджується матеріалами справи
відповідач є власником квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить їй на праві приватної
власності згідно договору
купівлі-продажу від 18 квітня 2008 року
(а.с.23-25, 27).

Так, відносини між газопостачальними
підприємствами, газорозподільними
підприємствами та фізичними особами
(населенням) - споживачами газу на даний
час врегульовано відповідно до Правил
надання населенню послуг з
газопостачання, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 9 грудня 1999 р. № 2246 (у редакції
постанови Кабінету Міністрів України
від 14 квітня 2004 р. № 476).

Згідно зі ст. 10,11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи у межах
заявлених позовних вимог та на
підставі доказів, які надані сторонами
на підтвердження своїх доводів та
заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Згідно зі ст.19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», відносини
між учасниками договірних відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах. Учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є: власник,
споживач, виконавець, виробник.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено в судовому засіданні 12
травня 2010 року між сторонами було
укладено договір про надання послуг з
газопостачання до квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, (а.с.
14-15), однак, судом також встановлено, і
підтверджується матеріалами справи, що
відповідач є власником квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить їй на праві приватної
власності згідно договору
купівлі-продажу від 18 квітня 2008 року
(а.с.23-25, 27).

24.04.2008 року відповідач була
зареєстрована за зазначеною адресою
(а.с.24).

Сторонами в судовому засіданні не
заперечувався факт того, що на момент
придбання квартири відповідачем - 18
квітня 2008 року, газ був підключений і
відповідач мала можливість ним
користуватися, а тому, саме з цього
моменту ОСОБА_2 вважається споживачем і
повинна оплачувати послуги
газопостачання.

Судом не можуть бути прийняті
посилання відповідача на той факт, що
вона фактично не мешкала за зазначеною
адресою, оскільки сторонами не
заперечувався той факт, що у вказаній
квартирі лічильник відсутній, а тому
оплата за природній газ здійснюється
за нормами споживання, виходячи з
кількості зареєстрованих осіб.

Однак, що стосується нарахувань
позивача та розміру заборгованості за
спожитий природній газ, то суд
приходить до наступного висновку.

Розрахунки за надання населенню послуг
з газопостачання у разі використання
лічильників газу (будинкових або на
групу будинків) провадяться відповідно
до Тимчасового положення про порядок
проведення розрахунків за надання
населенню послуг з газопостачання в
умовах використання лічильників
природного газу (будинкових або на
групу будинків), затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 16 травня 2002 р. № 620.

У разі відсутності лічильників газу
плата за послуги з газопостачання
розраховується відповідно до
встановлених законодавством норм
споживання та цін на газ.

Сторонами в судовому засіданні не
заперечувався факт того, що лічильник
за даною адресою відсутній. А тому
нарахування за природній газ повинні
здійснюватись за нормами споживання.

Як видно з Довідки (а.с.24,), а також
вбачається з відповіді ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Дніпропетровськгаз» (а.с.21), за
адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована 1 особа.

Керуючись, встановленим нормами
споживання на одну особу, відповідач
сплачувала за послуги газопостачання,
з розрахунку того, що за даною адресою
зареєстровано одну особу.

Дана обставина не заперечувалась
сторонами в судовому засіданні і
вважається судом встановленою.

Однак, як стверджує представник
позивача, до моменту укладення
договору купівлі продажу квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, за
зазначеною адресою було зареєстровано
5 осіб. Відповідач ОСОБА_2 своєчасно не
повідомила позивача про зміну
кількості зареєстрованих осіб, а тому,
до моменту укладення ОСОБА_2 Договору №
13/32 про надання населенню послуг з
газопостачання від 12.05.2010 року та
надання відповідної довідки про склад
сім'ї, нарахування проводилися за
нормами споживання з розрахунку 5
зареєстрованих за зазначеною адресою
осіб.

Однак, дана позиція позивача не може
вважатись судом такою, що ґрунтується
на законі, оскільки відповідно до п.28
Правил надання населенню послуг з
газопостачання, затверджених
Постановою КМУ № 2246 від 09.12.1999 року,
споживач зобов'язаний не пізніше, ніж
за сім днів до звільнення приміщення
або повного припинення газопостачання
письмово повідомити газопостачальне
(газорозподільне) підприємство про
розірвання договору та розрахуватися
за послуги з газопостачання.

Однак, попередніми власниками
квартири, дані приписи виконані не
були.

Посилання представника позивача на той
факт, що ОСОБА_2 одразу після придбання
у власність квартири повинна була
звернутись до газопостачального
підприємства з метою укладення
договору, однак цього не зробила, а тому
підприємство правомірно нараховувало
платежі відповідно до тих документів,
які були й нього в наявності,
приймається судом.

Однак, судом встановлено, що такі
нарахування газорозподільним
підприємством здійснювались через
відсутність достовірних об'єктивних
даних щодо кількості зареєстрованих
осіб у газорозподільного підприємства,
а тому дані нарахування не можуть
вважатися заборгованістю, яка повинна
бути стягнута з відповідача.

Посилання представника позивача на той
факт, що газорозподільне підприємство
здійснило перерахунок, однак лише за
останні 6 місяців, керуючись вимогами
Постанови КМУ від 09.12.1999 року, не можуть
бути прийняті судом, оскільки дані
вимоги стосуються перерахунку у разі
тимчасової відсутності за основним
місцем проживання споживача або членів
його сім'ї чи за фактично надані
послуги з газопостачанням у разі
відсутності лічильника газу за умови
подання у місячний строк з моменту
закінчення кожного шестимісячного
періоду до газопостачальної
(газотранспортної) організації
письмової заяви з відповідними
підтверджуючими документами.

Виходячи з вищевикладеного, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного,
керуючись Постановою Кабінету
Міністрів України № 2246 від 09.12.1999 року
«Про затвердження Правил надання
населенню послуг з газопостачання», ст.
ст. 611, 1167 ЦК, ст.ст. 10, 60, 88, 89, 213, 214, 215, 224
ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову позовом
публічного акціонерного товариства по
газопостачанню і газифікації
«Дніпропетровськгаз» в особі
Новомосковського управління по
експлуатації газового господарства до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
природній газ - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд в
десятиденний термін після його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутніми в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Березюк