Справа № 396/3243/13-ц
Провадження № 2/396/37/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2014 року Новоукраїнський районний
суд Кіровоградської області у складі:

головуючого: Русіна
Алла Анатоліївна

за участі секретаря:
Артеменко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Новоукраїнка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, інтереси
якої представляє представник ОСОБА_2,
до ОСОБА_3, третя особа Новоукраїнська
державна нотаріальна контора про
визнання заповіту недійсним,
відновлення попереднього заповіту та
скасування свідоцтв про право на
спадщину за заповітом від 05.06.2013 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом в
інтересах ОСОБА_1 до відповідача,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2
померла мати позивача - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті
залишилося спадкове майно, яке
складається з двох земельних ділянок
розташованих на території Шишкінської
сільської ради Ново українського
району Кіровоградської області. 16
грудня 2002 р. ОСОБА_4 склала заповіт на
ім'я позивача, яким заповідала ОСОБА_1
все своє майно де б воно не було і з чого
б не складалося.

При зверненні до державного нотаріуса
Новоукраїнського району позивач
дізналася, що 17 січня 2011 року ОСОБА_4
склала новий заповіт, яким заповіла
своє майно ОСОБА_3.

Позивач вважає, що волевиявлення
ОСОБА_4 при складені заповіту від 17
січня 2011 року не було вільним і не
відповідало її волі, оскільки, вона на
момент його складення перебувала у
стані, в якому не могла розуміти
значення своїх дій та керувати ними. У
2011 році ОСОБА_4 виповнилось 77 років і на
цей час її стан істотно погіршився, у
неї розвинувся «старческий» склероз,
почастішали випадки не сприйняття нею
дійсних подій та правильної життєвої
орієнтації. Останні п`ять років ОСОБА_4
зловживала спиртними напоями, хворіла
на ішемічну хворобу серця, гостру
недостатність мозкового кровообігу.

Тому, посилаючись на вказані обставини,
просить суд визнати заповіт, складений
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 недійсним та
відновити дію заповіту, складеного
ОСОБА_4 16.12.2002 року на її користь.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги у судовому засіданні у
повному обсязі, збільшивши позовні
вимоги та крім раніше заявлених вимог
просила скасувати свідоцтва про право
на спадщину за заповітом від 05.06.2013 року
видані на ім»я ОСОБА_3 на земельні
ділянки, що належали спадкодавцю.

Позивач у судовому засіданні
підтримала збільшені позовні вимоги в
повному обсязі. Вказала, що її мати була
не грамотною, писати та читати не могла.
Коли мати проживала разом із її братом
ОСОБА_3, то спочатку сама себе
обслуговувала, але з часом її стан
здоров»я погіршився та в квітні 2012 року
вона забрала мати до себе.

Відповідач позовні вимоги не визнав,
вказав, що в 2002 році ОСОБА_1 повела мати
до сільради та остання там склала
заповіт на ім»я позивачки. Потім із
часом мати стала проживати біля нього
та виявила бажання скласти заповіт на
відповідача. На її прохання він сходив
до сільської ради та запросив
секретаря ОСОБА_5 для посвідчення
заповіту матері на дому. Зазначив, що
ОСОБА_5 поспілкувавшись із ОСОБА_4
склала рукописний текст заповіту, на
якому мати поставила свій підпис.
Прочитати заповіт мати не могла,
оскільки була не грамотною. Вважає, що
ОСОБА_1 належний догляд та піклування
за матір»ю не здійснювала, тому право
на спадщину не має. ОСОБА_3 проти
задоволення позову заперечив,
зазначивши, що волевиявлення ОСОБА_4
було вільним та на момент укладення
заповіту спадкодавець усвідомлювала
значення своїх дій, розуміла наслідки
нею вчиненого.

Представник третьої особи
Новоукраїнської державної
нотаріальної контори подав клопотання
про розгляд справи у відсутність їх
представника. В судовому засіданні
01.04.2014 року державний нотаріус
Шевченко Н.Г. пояснила суду, що 05.06.2013
року ОСОБА_3 видано два свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на
земельні ділянки, що належали
спадкодавцю. ОСОБА_1 при цьому не надала
підтверджуючих документів, що
підтверджують її право на обов`язкову
частку в спадщині.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
пояснила, що в 2010-2012 роках працювала
секретарем Шишкінської сільської ради
Новоукраїнського району
Кіровоградської області. 17 січня 2011
року особисто вона складала за
вказівкою ОСОБА_4 заповіт, який в
подальшому заповідач підписала. ОСОБА_4
вказала, що хоче заповідати все своє
майно сину - ОСОБА_3. Заповіт вона склала
за допомогою технічного пристрою в
приміщенні сільради, а потім принесла
його додому до ОСОБА_4, зачитала його в
голос, напис на заповіті робив ОСОБА_3, а
ОСОБА_4 поставила тільки свій підпис.
Під час посвідчення заповіту померла
ОСОБА_4 адекватно відповідала на її
запитання та на її погляд спадкодавець
розуміла значення своїх дій.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснила, що вона товаришує з ОСОБА_1,
тому за її проханням в 2009-2011 роках
неодноразово навідувала її матір
ОСОБА_4 Може підтвердити, що бачила, як
ОСОБА_4 іноді вживала алкоголь, не
впізнавала людей, казала, що в неї
болить голова та ноги.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснив, що позивач є його матір»ю.
Вказав, що разом з ОСОБА_1 вони
провідували бабусю, яка їх не
впізнавала. Забрала мати бабусю до себе
в 2012 році, оскільки остання вже була
прикута до ліжка. До цього мати
постійно підтримувала зв»язок із
сусідами ОСОБА_4, цікавилась її станом
здоров»я, допомагала продуктами.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснила, що вона є співмешканкою
відповідача. Вказала, що чула, як ОСОБА_4
просила відповідача запросити додому
секретаря сільської ради для
посвідчення заповіту. На той час ОСОБА_4
могла в повному обсязі сама себе
обходити, сама пересувалась.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснив, що він є сусідом відповідача.
ОСОБА_1 навідувала матір 1-2 рази на рік,
та перед смертю забрала її до себе.
Вказав, що ОСОБА_4 все розуміла, але
ходила з двома палицями. З приводу
хвороби ОСОБА_4 нічого пояснити не зміг.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
пояснив, що протягом тривалого часу
проживає по сусідству з ОСОБА_3 Померлу
матір відповідача вона добре знала,
спілкувалась з ними з дитинства. ОСОБА_4
самостійно не могла рахувати, була не
грамотною, іноді зловживала
алкогольними напоями разом із ОСОБА_3, в
останній рік життя не впізнавала
знайомих та членів родини. Позивачка
привозила до матері продукти
харчування, але до доньки ОСОБА_4 їхати
не бажала.

Заслухавши пояснення сторін, третьої
особи, їх представників, свідків,
дослідивши письмові докази, суд вважає,
що позов підлягає частковому
задоволенню за наступних обставин.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 56 Закону України "Про нотаріат"
визначено, що нотаріуси та інші
посадові особи, які вчиняють
нотаріальні дії, посвідчують заповіти
дієздатних громадян, складені
відповідно до вимог законодавства
України і особисто подані ними
нотаріусу чи іншій посадовій особі, яка
вчиняє нотаріальні дії. Посвідчення
заповіту через представника, а також
одного заповіту від імені кількох осіб
не допускається. При посвідченні
заповіту від заповідача не вимагається
подання доказів, які підтверджують
його право на майно, що заповідається.

Згідно п. 16 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від 14
червня 1994 року N 18/5, яка діяла на час
вчинення правочину, нотаріально
посвідчувані правочини, а також заяви
та інші документи підписуються у
присутності нотаріуса. Якщо правочин,
заява чи інший документ підписаний за
відсутності нотаріуса, громадянин
повинен особисто підтвердити, що
документ підписаний ним. Якщо фізична
особа внаслідок фізичної вади або
хвороби не може власноручно підписати
документ, то за її дорученням у її
присутності та в присутності нотаріуса
цей документ може підписати інша особа.
Про причини, з яких фізична особа, яка
звернулася за вчиненням нотаріальної
дії, не могла підписати документ,
зазначається у посвідчувальному
написі. Правочин за особу, яка не може
підписати його, не може підписувати
особа, на користь або за участю якої
його посвідчено. Якщо фізична особа,
яка звернулася за вчиненням
нотаріальної дії, є сліпою, нотаріус,
крім того, прочитує їй текст документа,
про що на документі робиться
відповідна відмітка. Якщо сліпа особа
письменна, вона сама підписує документ.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11) була
власником двох земельних ділянок:
розміром 6,12 га. та 6,66 га розташованих
на території Шишкінської сільської
ради та належних їй на підставі
державних актів на право приватної
власності на землю серія КР №54323 від
04.09.98р. та серія КР №056462 від 01.12.2004р.
(а.с.16-17).

16 грудня 2002 р. ОСОБА_4 склала заповіт на
ім'я ОСОБА_1, посвідчений секретарем
Шишкінської сільської ради Віляда Л.І.
зареєстрований в книзі для запису
нотаріальних дій під №211(а.с.12).

17 січня 2011 року ОСОБА_4 склала новий
заповіт на користь ОСОБА_3, який
посвідчено секретарем Шишкінської
сільської ради ОСОБА_5 та зареєстровано
в реєстрі за №1 (а.с. 13).

Як вбачається з копії спадкової справи
№ 90/2013, після смерті ОСОБА_4 до
нотаріальної контори 28.02.2013 року
надійшли заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про
прийняття спадщини (а.с.67-70). Інших заяв
про прийняття спадщини та заяв про
видачу свідоцтва про право на спадщину
не надходило.

ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на
спадщину за заповітом від 05.06.2013р.
зареєстрованого в реєстрі за №635, на
земельну ділянку №327, яка належала
спадкодавцю на підставі державного
акту серії КР №056462 від 01.12.2004р.
зареєстрованого в книзі записів
державних актів за № 846, та свідоцтво
про право на спадщину за заповітом від
05.06.2013р. зареєстрованого в реєстрі за
№637, на земельну ділянку №326, яка
належала спадкодавцю на підставі
державного акту серії КР №54323 від
04.09.98р. зареєстрованого в книзі записів
державних актів за № 324 (а.с. 101-102).

Родинні відносини ОСОБА_1 та померлої
ОСОБА_4 підтверджуються копією
свідоцтва про народження ОСОБА_1 в
якому матір»ю позивача зазначено
ОСОБА_4. Прізвище ОСОБА_4 змінено на
ОСОБА_1 в зв'язку з реєстрацію 13.05.1978
року шлюбу (а.с. 18-19).

Згідно ст. 225 ЦК України, правочин, який
дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Пленум Верховного Суду України у своїй
постанові від 30.05.2008 року №7 «Про судову
практику у справах про спадкування» в
п. 18 надав роз'яснення, що за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо він був
складений особою, яка через стійкий
розлад здоров'я не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними. Для встановлення
психічного стану заповідача в момент
складання заповіту, який давав би
підставу припустити, що особа не
розуміла значення своїх дій і (або) не
могла керувати ними на момент
складання заповіту, суд призначає
посмертну судово-психіатричну
експертизу (ст. 145 ЦПК України).

Згідно висновку посмертної
судово-психіатричної експертизи № 232
від 06.05.2014 року, ОСОБА_4 під час
складення заповіту 17.01.2011 року
страждала судинною мультиінфарктною
деменцією (недоумством) складного
гінезу (атеросклеротичного,
гіпертонічного), за своїм психічним
станом не могла розуміти значення
своїх дій і розумно керувати ними
(а.с.158,159).

Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог та заперечень, надавши докази
відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають ті обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях (ст.60 ЦПК
України).

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 225 ЦК України визначено, що
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Таким чином, заслухавши свідчення
свідків, враховуючи вищевказаний
висновок експертизи від 06.05.2014 року суд
визнає заповіт, який був від імені
ОСОБА_4 посвідчений 17.01.2011 року на
користь ОСОБА_3 недійсним у зв'язку з
тим, що під час його укладання та
посвідчення спадкодавець не розуміла
значення своїх дій.

У зв»язку з тим, що позивач
скориставшись своїм правом заявив
одночасно позовні вимоги про визнання
правочину недійсним та застосування
наслідків недійсності правочину, то в
зв»язку з визнанням заповіту ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 недійсним, суд вважає за
потрібне скасувати свідоцтва про право
на спадщину за заповітом, видані на
ім»я ОСОБА_3.

Щодо позовної вимоги про відновлення
заповіту ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_1
посвідченого 16 грудня 2002 р. секретарем
Шишкінської сільської ради Віляда Л.І.
зареєстрованого в книзі для запису
нотаріальних дій під №211, суд вважає за
необхідне відмовити оскільки норми
глави 85 ЦК України не передбачають
можливості визнання заповіту дійсним.

Відповідно до п. 4 ст. 1254 ЦК України, якщо
новий заповіт, складений заповідачем,
був визнаний недійсним, чинність
попереднього заповіту не
відновлюється, крім випадків
встановлених ст.ст. 225 і 231 цього
Кодексу.

На підставі викладенного позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати
з відповідача на користь позивача слід
стягнути пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 212, 214-218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним заповіт, складений
ОСОБА_4 17 січня 2011 року на користь
ОСОБА_3, посвідчений секретарем
Шишкінської сільської ради ОСОБА_5 та
зареєстрований в реєстрі за № 1.

Скасувати свідоцтво про право на
спадщину за заповітом від 05.06.2013 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 635,
видане на ім»я ОСОБА_3 на земельну
ділянку № 327, яка належала спадкодавцю
на підставі державного акту серія КР №
056462 від 01.12.2004 року, зареєстрованого в
книзі записів державних актів за № 846.

Скасувати свідоцтво про право на
спадщину за заповітом від 05.06.2013 року,
зареєстрованого в реєстрі за № 637,
видане на ім»я ОСОБА_3 на земельну
ділянку № 326, яка належала спадкодавцю
на підставі державного акту серія КР №
54323 від 04.09.1998 року, зареєстрованого в
книзі записів державних актів за № 324.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати по справі в розмірі 354
грн. 75 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Кіровоградської
області через Новоукраїнський
районний суд протягом десяти днів з
моменту проголошення.

Головуючий:
А. А. Русіна