У х в а л а

іменем україни

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І.,
Остапчука Д.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про поділ
спільного майна подружжя, за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про поділ спільного майна подружжя, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 27 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначала, що у
період з 1987 року до

2011 року перебувала із відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, за час якого
ними спільно було придбано наступне
майно: жилий будинок АДРЕСА_2 та
земельну ділянку за вказаною адресою,
будинок АДРЕСА_3, квартира АДРЕСА_1,
магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», сараї

літ. «Г», «Д», «Е» та земельну ділянку
для обслуговування магазину по

АДРЕСА_2, автомобіль марки Suzuki SX-4,
реєстраційний номер НОМЕР_1, автомобіль
марки ВАЗ 21112, реєстраційний номер

НОМЕР_3, автомобіль марки Hyundai Tucson,
реєстраційний номер

НОМЕР_2.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3
просила визнати вказане майно та
статутні фонди ПП «Талан Плюс», ПП
«Талан підшипник», ПП «Талан Саната»
спільною сумісною власністю подружжя й
здійснити його поділ.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4
звернувся до суду із зустрічним
позовом про поділ спільного майна
подружжя й просив у порядку поділу
такого майна виділити йому та визнати
за ним право власності на 60/100 частин
будинку АДРЕСА_2, на будинок АДРЕСА_3, на
автомобіль марки Hyundai Tucson,
реєстраційний номер НОМЕР_2, а ОСОБА_3 -
квартиру АДРЕСА_1, автомобіль марки Suzuki
SX-4, реєстраційний номер НОМЕР_1, та
автомобіль марки ВАЗ 21112, реєстраційний
номер НОМЕР_3.

В обґрунтування позову посилався на
відсутність можливості мирного
врегулювання питання поділу спільного
майна подружжя.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 11 жовтня 2013 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано 60/100 частин жилого будинку літ
«А» по АДРЕСА_2 спільним сумісним
майном подружжя; виділено ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 по 30/100 частин вищевказаного
будинку, залишено у спільній частковій
власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 20/100
частин кожній.

Визнано сараї літ «Г», «Д», «Е» по
АДРЕСА_2 спільною частковою власністю
ОСОБА_3, ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_4

Визнано земельну ділянку площею 0,0610 га,
відведену для обслуговування жилого
будинку АДРЕСА_2, спільною частковою
власністю ОСОБА_3 (частка 30/100), ОСОБА_5
(частка 20/100), ОСОБА_6 (частка 20/100), ОСОБА_4
(частка 30/100).

Визнано спільною сумісною власністю
ОСОБА_3 та ОСОБА_4:

Виділено у власність ОСОБА_3:

У здійсненні реального поділу
земельної ділянки площею 0,0610 га,
відведеної для обслуговування жилого
будинку АДРЕСА_2, між співвласниками
відповідно до розміру їх часток у праві
спільної часткової власності на жилий
будинок, відмовлено.

У здійснені реального поділу земельної
ділянки площею 0,0284 га, відведеної для
обслуговування магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого по
АДРЕСА_2, між співвласниками ОСОБА_3 та

ОСОБА_4, відповідно до розміру їх часток
у праві спільної сумісної власності на
магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» відмовлено.

У здійсненні реального поділу магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого у
будинку АДРЕСА_2 відмовлено.

У здійсненні реального поділу сараїв
літ «Г», «Д», «Е» між сторонами
відмовлено.

У реальному виділенні ОСОБА_3 у
власність Ѕ частини квартири

АДРЕСА_1 загальною площею

36,3 кв. м відмовлено.

У стягненні з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
компенсації вартості Ѕ частини жилого
будинку АДРЕСА_3 загальною площею 65 кв.
м в розмірі 91 454 грн. 50 коп. відмовлено.

У стягненні з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
компенсації вартості Ѕ частини
статутних капіталів, внесених до
статутних фондів ПП «Талан Плюс», ПП
«Талан підшипник», ПП «Талан Саната»
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено
частково.

Виділено у власність ОСОБА_4 жилий
будинок АДРЕСА_3 загальною площею

65,7 кв. м, автомобіль марки Hyundai Tucson,
реєстраційний номер НОМЕР_2, 2006 року
випуску, вартістю 130 000 грн.

Виділено у власність ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 36 кв. м.

У стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
компенсації вартості Ѕ частини
статутного капіталу, внесеного до
статутного фонду Торговий дім
«РТІ-сервіс» у розмірі 145 000 грн
відмовлено.

Додатковим рішенням Комсомольського
районного суду м. Херсона від 11 грудня
2013 року виділено ОСОБА_4 60/100 частин
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого
у будинку АДРЕСА_2, визнавши за ним
право власності на 60/100 частин цього
магазину.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 27 січня

2014 року рішення Комсомольського
районного суду м. Херсона від

11 жовтня 2013 року в частині вирішення
позовних вимог про визнання права
власності та поділ жилого будинку літ
«А» по АДРЕСА_2 та магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за
вказаною адресою, змінено, а саме:
визнано 26/100 частин жилого будинку літ
«А» по АДРЕСА_2 спільним сумісним
майном подружжя, визнано за ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 право власності за кожним на 13/100
частин вказаного будинку, залишивши у
спільній частковій власності ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 по 37/100 частин цього будинку.

Це ж рішення в частині визнання
спільною сумісною власністю сторін
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 60/100 частин магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» по

АДРЕСА_2 змінено в частині розміру
частки на 100/100.

Рішення в частині визнання земельних
ділянок для обслуговування будинку за
вказаною адресою площею 0,0610 га та для
обслуговування магазину площею 0,0284 га
спільною частковою власністю
скасовано, в задоволенні таких
позовних вимог відмовлено.

У решті рішення суду залишено без змін.

Змінено додаткове рішення
Комсомольського районного суду

м. Херсона від 11 грудня 2013 року.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право
власності на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
розташований по АДРЕСА_2 в рівних
частках, по Ѕ частині за кожним.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення апеляційного суду Херсонської
області від 27 січня 2014 року скасувати й
залишити в силі рішення
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 11 жовтня

2013 року та додаткове рішення цього ж
суду від 11 грудня 2013 року, що були
помилково скасовані, мотивуючи свою
вимогу неправильним застосуванням
судом норм матеріального права та
порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив із
того, що спірний магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
який реконструйований з частини жилого
будинку, що знаходиться у спільній
власності сторін, входить до складу
спільного сумісного майна подружжя,
проте судом першої інстанції
неправильно визначено частку подружжя
в такому майні в розмірі 60/100 замість
100/100, оскільки діти сторін не можуть
бути суб'єктами спільної сумісної
власності подружжя.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 20 червня 1987
року до 13 жовтня 2011 року.

За час спільного проживання ними було
придбано нерухоме майно у вигляді:
жилого будинку АДРЕСА_3; квартира
АДРЕСА_1, а також рухоме майно:
автомобіль марки Suzuki SX-4, реєстраційний
номер НОМЕР_1, автомобіль марки ВАЗ 21112,
реєстраційний номер НОМЕР_3, автомобіль
марки Hyundai Tucson, реєстраційний номер
НОМЕР_2.

Згідно з державним актом на право
власності на землю, власником
земельної ділянки площею 0,0610 га, яка
розташована по АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 На
вказаній земельній ділянці
розташовано жилий будинок літ «А», який
перебуває у спільній частковій
власності ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_4

Частину вказаного будинку, належну
ОСОБА_3, ОСОБА_4, переобладнано під
магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1».

ОСОБА_4, як приватному підприємцю, на
праві власності також належить
земельна ділянка площею 0,0284 га, під
магазином «ІНФОРМАЦІЯ_1», який
розташовано по АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності.

Аналогічні норми були передбачені ст. 22
КпШС України, який діяв на час
виникнення спірних правовідносин,
зокрема, що майно, нажите

подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та
чоловік мають рівні права на

володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

За правилами ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 23 постанови № 11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК
України), відповідно до чч. 2, 3 ст. 325 ЦК
України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше
не встановлено шлюбним договором чи
законом.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині позовних вимог про визнання
права власності на спірний житловий
будинок та поділ вказаного будинку,
апеляційний суд виходив із того, що
після переобладнання сторонами своєї
частини житлового будинку в магазин,
розмір житлового будинку, як такого,
зменшився, проте ця обставина не
впливає не первісний розмір частки
дітей у будинку на момент укладення
договору дарування до його перебудови
під магазин, частка сторін, яка
залишилася у житловому будинку після
переводу його частини в магазин,
відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 48
від 12 червня 2013 року, становить 26/100
частин, частка дітей - третіх осіб у
справі, становить 74/100 частини, реальний
поділ житлового будинку між його
співвласниками неможливий.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині визнання магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» спільною сумісною
власністю подружжя та змінюючи розмір

частки магазину, належної сторонам, з
60/100 на 100/100, апеляційний суд погодився з
висновками суду першої інстанції про
те, що спірний магазин входить до
складу спільного сумісного майна
подружжя, оскільки магазин
реконструйовано із частки спільного
житлового будинку сторін, однак
обґрунтовано зазначив, що діти сторін
не можуть бути суб'єктами щодо питання
спільної сумісної власності подружжя.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції в частині вирішення

питання щодо поділу магазину між
сторонами в натурі, визнаючи за

сторонами право власності на магазин у
рівних частках та відмовляючи в поділі
його в натурі, апеляційний суд
зазначав, що відповідно до висновку
експертизи поділ магазину можливий
лише шляхом реконструкції, що до
компетенції суду не відноситься. Такий
висновок суду не є перешкодою для
здійснення сторонами реального поділу
магазину шляхом його реконструкції у
майбутньому у порядку, встановленому
законом.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині визнання земельних
ділянок площею 0,0610 га, відведеної для
обслуговування жилого будинку АДРЕСА_2,
та площею 0,0284 га, відведеної для
обслуговування магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за цією ж
адресою, спільною частковою власністю
сторін та відмовляючи в позові в цій
частині, апеляційний суд виходив із
того, що право на земельну ділянку на
будівництво будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_4
набуто на підставі договору дарування
у зв'язку з чим спірні земельні ділянки
підлягали б визнанню спільною
частковою власністю сторін тільки у
випадку поділу в натурі будівель, для
будівництва та обслуговування яких
такі земельні ділянки призначені.

Такі висновки апеляційного суду є
обґрунтованими та узгоджуються з
матеріалами справи, при встановленні
зазначених фактів судом не було
порушено норм цивільного
процесуального законодавства й
правильно застосовано норми
матеріального права.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що ухвалене у справі
рішення апеляційного суду відповідає
вимогам чинного законодавства щодо
законності й обґрунтованості та
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати

у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 27 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О.
Кузнєцов

Судді:
Т.Л.
Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

Д.О. Остапчук