Номер провадження: 22-ц/785/3512/14
Номер справи місцевого суду: 515/2819/13-ц
Головуючий у першій інстанції Чебан
Доповідач Троїцька Л. Л.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Троїцької Л.Л.,

суддів - Кварталової А.М., Фальчука В.П.,

при секретарі - Счастлівцевій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх
дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» про визнання
договору іпотеки дому недійсним за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в
інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, на рішення Татарбунарського
районного суду Одеської області від 11
лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

14.11.2013 року ОСОБА_2, що діє в інтересах
неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ
«ПриватБанк» та просила визнати
недійсним договір іпотеки буд.
АДРЕСА_1., укладений 27.03.2008 р. між ОСОБА_6
та ПАТ КБ «ПриватБанк», посвідчений
приватним нотаріусом Татарбунарської
державної нотаріальної контори
Одеської області, реєстраційний номер
1514.

Позов обґрунтувала тим, що 27.03.2008 року
між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був
укладений кредитний договір № ODT0G00000021.
В забезпечення виконання зобов'язань
за вищевказаним кредитним договором,
27.03.2008 року між Банком та її - ОСОБА_6 був
укладений договір іпотеки дому,
розташованого по АДРЕСА_1

Вказаний будинок належить ОСОБА_6 на
праві приватної власності.

На момент укладення договору іпотеки
дому в ньому проживали її батьки, вона
та її малолітні діти, а саме: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Вона вважає, що вищевказаний договір
іпотеки істотно порушує права
неповнолітніх дітей на житло та
суперечить їх інтересам (а.с.1-2).

Рішенням Татарбунарського районного
суду Одеської області від 11.02.2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, що
діє в інтересах неповнолітніх дітей -
відмовлено (а.с.76-77).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в
інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове по суті позовних вимог,
посилаючись на те, що рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, який виклав зміст
рішення, перевіривши матеріали справи
в межах апеляційної скарги, заперечень
на неї, вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, рішення суду
залишенню без змін.

Матеріалами справи підтверджені
наступні обставини.

27 березня 2008 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» і ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір на суму 150 000,00 грн. зі
строком повернення грошових коштів до
27 березня 2028 року (а.с.20-23).

В забезпечення виконання зобов'язань
по кредитному договору 27 березня 2008
року між Банком і ОСОБА_6 був укладений
договір іпотеки житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.
9-16).

Вказаний будинок належить ОСОБА_6 на
праві приватної власності на підставі
свідоцтва на право власності від 09.01.1996
року, виданого відповідно до рішення
Виконавчого комітету Татарбунарської
міської ради від 10.07.1985 року №189 та
зареєстрованого в КП «Татарбунарське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості»
09.01.1996 року у книзі 15, номер запису 105.

Іпотекою забезпечувались зобов'язання
ОСОБА_2 перед ЗАТ КБ «ПриватБанк» по
сплаті кредиту за договором від 27
березня 2008 року.

Відмовляючи в позовних вимогах ОСОБА_2,
яка діє в інтересах неповнолітніх
дітей, суд 1-ої інстанції виходив з того,
що на момент укладення Договору
іпотеки ні ОСОБА_2, ні її неповнолітні
діти не були власниками будинку та не
були в ньому зареєстровані.

Дані обставини підтверджені копією
довідки №547 від 17 березня 2008 року,
виданої ОСОБА_6 Виконавчим комітетом
Татарбунарської міської ради,
відповідно до якої згідно домової
книги в будинку, переданого в іпотеку,
крім останнього зареєстрована ОСОБА_8;
копією паспорту ОСОБА_2, виданого 04.12.2007
року, з якого вбачається, що остання
зареєстрована у вищевказаному будинку
з 02 лютого 2010 року, тобто після
заключення Договору іпотеки (а.с.49, 59, 60).

Розглядаючи спір по суті, суд 1-ої
інстанції керувався вимогами ч.3 ст.29 ,
ч.6 ст.203, ст.215 ЦК України, ст.33 Закону
України «Про іпотеку», вимогами
законів України «Про охорону
дитинства» та «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей», а також
роз'ясненнями, викладеними у п.44
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин».

Колегія погоджується з висновками суду
і вважає, що вони відповідають
фактичним обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що на
дату укладення Кредитного договору та
Договору іпотеки ОСОБА_2 проживала
разом з дітьми та батькам у житловому
будинку АДРЕСА_1, що підтверджується
викладеним у вступній частині тексту
Договору іпотеки дому від 27 березня 2008
року, а також довідками ясла-садка №1
«НЕЗАБУДКА» №6 від 28 січня 2014 року та
школи-гімназії ЗОШ І-ІІІ ступенів
Татарбунарсього району Одеської
області №61 від 24.02.2014 року, не є
правовою підставою для визнання
спірного Договору іпотеки недійсним,
оскільки мати дітей та самі діти не є
власниками, ні співвласниками предмету
іпотеки, і на час укладення
вищевказаних договорів не були в
будинку зареєстровані.

Посилення в скарзі на вимоги Закону
України «Про охорону дитинства» та
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» при вирішенні
спору по суті про визнання договору
іпотеки недійсним в даному випадку
також не мають правового значення по
вищевикладеним мотивам.

Крім того, статтею 177 СК України та
статтею 17 Закону України «Про охорону
дитинства» передбачено, що батьки не
мають право без дозволу Органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 - мати дітей є боржником згідно
Кредитного договору і не є стороною
Договору іпотеки житлового будинку,
який належить на праві власності
ОСОБА_6 (а.с.9-16, 20-23).

Згідно п.п. 14.5 і 14.7 Договору іпотеки,
Предмет іпотеки не знаходиться у
спільній (колективній) власності; не є
часткою, паєм (їх частинами) у
статутному фонді підприємств; не є
часткою у спільному майні за договором
про сумісну діяльність; до Предмету
іпотеки відсутні вимоги третіх осіб, в
тому чисті і тих, що не зареєстровані в
ньому у встановленому законом порядку
(а.с.10).

З урахуванням викладеного, колегія
вважає, що апеляційна скарга на
підставі п.1 ч.1 ст.308 ЦПК України
підлягає відхиленню, а рішення суду 1-ої
інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в
інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Татарбунарського районного
суду Одеської області від 11 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20-ти днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

Л.Л.Троїцька

А.М. Кварталова

В.П.Фальчук