Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №288/1787/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Зленко
Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого: судді
Товянської О.В.

суддів: Микитюк
О.Ю., Гансецької І.А.

при секретарі:
Гуковій О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі справу за
позовом ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 до
Ставищенської сільської ради
Попільнянського району Житомирської
області, ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою
шляхом визнання недійсним державного
акту на право власності на земельну
ділянку

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 -
представника ОСОБА_2 на рішення
Попільнянського районного суду
Житомирської області від 18 березня 2014
року, -

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2013р. ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2, звернувся до суду з
позовом, уточнивши, просив усунути
перешкоди у здійсненні права
користування земельною ділянкою
площею 0,09га по АДРЕСА_1 області для
обслуговування житлового будинку,
шляхом визнання недійсним державного
акту на право приватної власності на
землю серії ЖТ-04-23-001 379, площею 0,3054га,
виданого 22.12.1995р. ОСОБА_4 у с. Ставище,
Ставищенської сільради. Зазначав, що
він є власником АДРЕСА_1. Рішенням
Ставищенської сільради
Попільнянського району Житомирської
області 24 сесії IV скликання від 10.11.2005р.
йому передано у приватну власність
земельну ділянку розміром 0,09 га, в тому
числі 0,09 га для обслуговування
житлового будинку по вказаній адресі.
Провівши обмір земельної ділянки та
отримавши кадастровий план дізнався,
що розмір його земельної ділянки на
даний час складає 0,0792га, що менше на
0,0108га, від тієї, що передана йому у
власність. Після смерті ОСОБА_4
вказаний будинок і спірну земельну
ділянку біля нього успадкувала його
дочка - ОСОБА_3

Рішенням Попільнянського районного
суду Житомирської області від 18
березня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, в
інтересах ОСОБА_2, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити. Зазначає, що в
зв'язку з тим, що позивач здійснює свою
діяльність на земельній ділянці,
наданій йому в 1977р. відповідно до вимог
ЗК УРСР 1970р., в подальшому переданому
йому у приватну власність в 2005р. за
рішенням виконкому Ставищенсьої
сільради, позивач набув право
користування вказаною земельною
ділянкою.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, сторони
по справі є мешканцями сусідніх
земельних ділянок. Рішенням виконкому
Ставищенської сільради №9 від 15.12.1993р.
ОСОБА_4 було надано земельну ділянку
площею 0,30га у «дов.користування» (а.с.44).
Відповідно до Державного акту на право
приватної власності на землю серії
ЖТ-04-23-001379 батько відповідачки - ОСОБА_4,
який померІНФОРМАЦІЯ_1, був власником
земельної ділянки площею 0,3054 га,
розташованої на території
Ставищенської сільради, призначення
якої - ведення особистого підсобного
господарства (а.с.29,30). Спадкоємцем за
заповітом на майно померлого є його
дочка - ОСОБА_3 (а.с.31).

Рішенням 24 сесії IV скликання
Ставищенської сільради
Попільнянського району Житомирської
області від 10.11.2005р. ОСОБА_2 було
передано у приватну власність земельну
ділянку розміром 0,09га, в т.ч. 0,09га для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1 (а.с.4).

Відповідно до витягу з
погосподарської книги Ставищенської
сільради №4 у вказаному будинку
позивач ОСОБА_2 у 1977-1979р.р. не проживав
(а.с.61).

Судом встановлено, що позивач
став власником будинку АДРЕСА_1 на
підставі судового рішення від 14 грудня
2009р. (а.с.5). Він сплачував земельний
податок за 0,09га за 1995р.-1998р., в
подальшому він, як пенсіонер,
звільнений від сплати податку, інших
даних про сплату ним земельного
податку немає.

Виходячи з норм ст.116 ЗК
України рішення органу виконавчої
влади чи місцевого самоврядування про
передачу у власність земельної ділянки
є необхідною передумовою виникнення
права власності на земельну ділянку.

Згідно з ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 ЗК
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав. Право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом, крім випадків,
визначених частиною другою цієї
статті.

Державний акт є правовстановлюючим
документом, який, у випадках,
передбачених законом, підлягає
визнанню недійсним за рішенням суду.
Державний акт на право власності на
земельну ділянку є правовстановлюючим
документом, який видається на підставі
рішення відповідного органу місцевого
самоврядування, тому вимога про
скасування державного акта на право
приватної власності на земельну
ділянку є похідною й залежить від
доведеності незаконності рішення
органу місцевого самоврядування, на
підставі якого виданий оспорюваний
державний акт.

Оспорюваний державний акт
виданий на підставі рішення
Ставищенської сільради Житомирської
області № 9 від 15.12.1993 року, яке не
скасоване та є чинним.

Перелік підстав припинення
права власності на земельну ділянку
регулюється ст.140 ЗК України і є
вичерпним, ця норма встановлює перелік
підстав припинення права власності на
земельну ділянку для випадків, коли
право власності набуто у встановленому
законом порядку.

Порядок видачі оспорюваного
державного акту про право власності на
землю регулювалось Інструкцією про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на землю і право постійного
користування землею, договорів на
право тимчасового користування землею
(в тому числі на умовах оренди),
затвердженої Наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 15.04.1993 № 28.

Суд розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін.
Сторони самостійно визначають, які
саме докази подавати суду.
Процесуальні права та обов'язки
сторонам було роз'яснено.

Конституція України (ст.41),
ст.ст.317,319,391 ЦК України передбачають, що
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном на власний розсуд. Всім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав. Право приватної
власності є непорушним. Оскільки право
власності складається з таких його
невід'ємних складових як право
володіння, користування та
розпорядження, то позбавлення особи
хоча б одного з них ущемить права
власника, які охороняються законом.
Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Відповідно до ст.ст.4,60 ЦПК України
судом здійснюється захист порушеного
права. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Ст.17 Закону України від 23 лютого 2006р.
N3477-IV "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" передбачено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод 1950р.(далі
Конвенцію) та практику Європейського
Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу 1 Конвенції
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.

За таких обставин, коли позивач не
довів, які саме його права були
порушені у 1993р. при виділенні земельної
ділянки покійному нині ОСОБА_4 і якими
діями відповідачка перешкоджає
користуватись належною йому земельною
ділянкою, у задоволенні позовних вимог
обгрунтовано відмовлено за
безпідставністю.

Рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,308,313-315,319,324,325
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Попільнянського районного
суду Житомирської області від 18
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
Судді: