АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 3006 /2014
інстанції: Лужецька О.Р.
доповідач: Поливач Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Охневській Т.В.

за участі осіб:
представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ПАТ «Страхова компанія «Уніка»
про стягнення шкоди, завданої
внаслідок дорожньо - транспортної
пригоди;

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою
представником ОСОБА_5

на рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 23.12.2013 року

в
с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4
про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, завданої йому
пошкодженням транспортного засобу,
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що 03.09.2011 року ОСОБА_4, керуючи
транспортним засобом «ДеуЛанос», д.н.з
НОМЕР_2 в м. Києві на бульварі Перова
відволікся від керування та здійснив
зіткнення з бордюрним каменем,
внаслідок чого автомобіль некеровано
здійснив зіткнення з забором.
Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди автомобіль отримав механічні
пошкодження. Постановою Дніпровського
районного суду м. Києва від 03.10.2011 року
винним у скоєнні зазначеної
дорожньо-транспортної пригоди визнано
ОСОБА_4, який керував автомобілем на
підставі довіреності, виданої на його
ім'я ОСОБА_6, який в свою чергу має право
здійснювати керування на підставі
довіреності, виданої на його ім'я з боку
ОСОБА_3, який є власником пошкодженого
автомобіля. Зазначає, що зазначений
транспортний засіб був застрахований в
ПАТ «СК «Уніка» за договором
добровільного страхування, проте у
виплаті страхового відшкодування
страховиком було відмовлено, у зв'язку
з чим він здійснив ремонт
транспортного засобу за власні кошти
та звернувся до суду з заявою, в якій
просить стягнути з відповідача грошові
кошти за заподіяну пошкодженням
транспортному засобу «ДеуЛанос», д.н.з
НОМЕР_2 майнову шкоду у розмірі 50 593 грн.
та 5 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 19.11.2013 року було залучено до
участі у справі в якості
співвідповідача ПАТ «Страхова
компанія «Уніка».

В суді першої інстанції позивач
підтримував свої вимоги з підстав,
зазначених у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_4 проти позову
заперечував та просив суд відмовити в
задоволенні позову.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 23.12.2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ПАТ «Страхова
компанія «Уніка» про стягнення шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, діючи в
інтересах ОСОБА_3, просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення
про задоволення позову в повному
обсязі. Посилається на незаконність,
необґрунтованість ухваленого судом
рішення, неповне з'ясування обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи,
неправильне застосування та порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт зазначив, що суд першої
інстанції у своєму рішенні
безпідставно постійно зазначає статті
та норми чинного законодавства
України, які стосуються страхування
обов'язкової цивільної
відповідальності, зазначаючи, що
відповідач по справі, уклавши договір
страхування, фактично переклав свій
обов'язок по відшкодуванні шкоди на
іншу особу.

Апелянт вважає, що суд фактично не
вивчав матеріалами справи, так як
відповідач не укладав жодних страхових
полюсів а законодавство, що регулює
обовязкове страхування цивільної
правової відповідальності до даної
справи не має жодного відношення з
огляду на наступне. Поліси
обов'язкового страхування цивільної
правової відповідальності, страхують
джерела підвищеної небезпеки, щодо
можливого нанесення збитків третім
особам та покривають лише збитки
нанесені джерелом підвищеної
небезпеки третім особам. Під час ДТП
відповідач керував транспортним
засобом, який належить позивачу. При
цьому, третім особам шкода заподіяна не
була. Внаслідок протиправних дій
відповідача було пошкоджено
автомобіль позивача, чим саме позивачу
було заподіяно як майнову так і
моральну шкоду.

Посилання суду першої інстанції у
своєму рішенні на необхідність
позивача звертатися з вимогами до
страховика є безпідставним.

Протиправні дії з боку
відповідача не тільки спричинили
нанесення шкоди позивачу, але і
позбавили його можливості отримати
страхове відшкодування на підставі
договору про добровільне страхування,
оскільки відповідач (під час ДТП)
керував автомобілем на підставі
документа, який є недійсним на
території України, саме через цю
обставину позивачу було відмовлено у
виплаті страхового відшкодування за
договором добровільного страхування.

Посилання суду першої інстанції на
ненадання доказів, щодо розміру
завданих матеріальних збитків є
повністю безпідставним, оскільки до
матеріалів справи наданий Висновок про
експертну оцінку розміру завданих
матеріальних збитків, здійснений
сертифікованим, відповідно до вимог
закону, суб'єктом оціночної діяльності,
крім того суд вправі на власний розсуд
зменшити розмір матеріальних збитків
та маральної шкоди визначеної
позивачем.

Суд першої інстанції за своєю
власною ініціативою здійснив
залучення СК «Уніка» до участі у
справі в якості відповідача, а потім
зазначив, що позивач не предявляє до
неї вимог відповідно до чого у
задоволенні позову відмовлено. Дана
обставина, на думку апелянта, є чітким
процесуальним порушенням.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача ОСОБА_2 підтримав
апеляційну скаргу в повному обсязі,
посилаючись на доводи, викладені в ній.
Позивач ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4,
представник ПАТ «СК «Уніка» в судове
засідання не з'явились, про час та місце
судового засідання повідомлялись.
Неявка вказаних осіб в судове
засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Колегія суддів розцінила причини їх
неявки в судове засідання як неповажні
та дійшла до висновку про можливість
розгляду справи за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_3, подана представником
ОСОБА_5, підлягає частковому
задоволенню.

Так, відмовляючи у задоволенні
позову ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач не пред'являв
позову до страховика та не заявляв до
нього вимог. З пояснень представника
позивача судом було встановлено, що
позов до страховика не пред'являвся у
зв'язку із тим, що була отримана
обгрунтована відмова у виплаті
страхового відшкодування, проте, на
думку суду, такі пояснення не можуть
бути підставою для звільнення
страховика від обов'язку здійснити
страхову виплату. Крім того, позивачем
не надано суду належних, в розумінні
ст.ст. 57- 60 ЦПК України, доказів щодо
завданої позивачу матеріальної шкоди в
сумі 50 593 грн. 96 коп.

З таким висновком суду першої
інстанції не погоджується колегія
суддів, оскільки він не відповідає
вимогам закону та обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів
справи, 03.09.2011 року ОСОБА_4, керуючи
автомобілем «DAEWOO LANOS», д.н.з.НОМЕР_2 (який
належить на праві власності ОСОБА_3.) на
бул. Перова в м. Києві відволікся від
керування та під час зміни напрямку
руху здійснив зіткнення з бордюрним
каменем, внаслідок чого автомобіль
некеровано здійснив зіткнення з
забором, що призвело до пошкодження
зазначеного транспортного засобу.

Внаслідок зазначеної вище
дорожньої - транспортної пригоди
транспортний засіб зазнав механічних
пошкоджень.

Відповідно до довідок ДАІ,
Протоколу про адміністративне
правопорушення та постанови
Дніпровського районною суду м. Києва
від 03.10.2011 року, винним в скоєнні ДТП,
було визнано ОСОБА_4 Віповідач керував
транспортним засобом «DAEWOO LANOS» д.н.з.
НОМЕР_2 на підставі довіреності,
виданої на його ім'я в порядку
передоручення ОСОБА_6, який в свою чергу
має право здійснювати зазначені вище
дії на підставі довіреності виданої на
його ім'я з боку ОСОБА_3

Зазначений вище транспортний
засіб, був застрахований власником
автомобіля ОСОБА_3 в ПАТ «СК УНІКА» за
договором добровільного комплексного
страхування транспортного засобу №
030109/4002/0000122 від 11.03.2011 року.

Позивач звернувся з заявою до ПАТ
«СК «Уніка» щодо виплати страхового
відшкодування. Страховою компанією
було замовлено проведення дослідження
для визначення розміру майнової шкоди,
заподіяної пошкодженням автомобіля
позивача. Із звіту про оцінку вартості
матеріального збитку, завданого
пошкодженням транспортного засобу від
17.11.2011 р., виготовленого на замовлення
СК «Уніка» вбачається, що метою
проведеної оцінки є визначення
вартості відновлювального ремонту, яка
згідно висновку складає 40 284,65 грн.
(а.с.4-9).

Але, 08.12.2011 р. ПАТ «СК «Уніка»
відмовило позивачу у виплаті
страхового відшкодування посилаючись
на те, що ОСОБА_4 керував автомобілем не
маючи при собі національного
посвідчення водія відповідної
категорії, а маючи при собі посвідчення
зразку Латвійської Республіки (а.с.16).

Колегія суддів вважає, що саме
через порушення ОСОБА_4. правил
дорожнього руху, позивачеві було
заподіяно шкоду пошкодженням
автомобіля «DAEWOO LANOS» д.н.з. НОМЕР_2, що
належить позивачу. В подальшому, через
порушення ОСОБА_4 вимог чинного
законодавства України, зокрема,
постанови Кабінету Міністрів України
від 08 травня 1993 року № 340, пункт 30,
позивачу було відмовлено у виплаті
страхового відшкодування.

У зв'язку з зазначеним вбачається,
що саме з вини відповідачапозивачу
було заподіяно майнову шкоду у розмірі
40 284 грн. 65 коп., а не у розмірі 50 593,96 грн.,
як визначив позивач, оскільки вартість
відновлювального ремонту даного
автомобіля складає 40 284грн. 65 коп., а 50
593,96 грн. це ринкова вартість автомобіля
на час ДТП.

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Відповідно до вимог ст.1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Таким чином, саме ОСОБА_4, як винна
особа у заподіянні майнової та
моральної шкоди ОСОБА_3 зобов'язаний
відшкодувати йому дану шкоду.

Суд першої інстанції в своєму
рішенні посилається норми
матеріального права, які стосуються
страхування обов'язкової цивільно-
правовоївідповідальності, суд першої
інстанції в тексті свого рішення
навіть зазначає, що відповідач по
справі, уклавши договір страхування,
фактично переклав свій обов'язок по
відшкодуванні шкоди на іншу особу.

Цей висновок суду першої
інстанції є помилковим, оскільки
відповідач не укладав жодних страхових
полюсів (щодо зазначеного автомобіля),
а законодавство щодо обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності до спірних
правовідносин не має відношення з
огляду на наступне. Поліси щодо
обов'язкового страхування цивільної
правової відповідальності, страхують
джерела підвищеної небезпеки, щодо
можливого нанесення шкоди третім
особам та покривають лише збитки
нанесені джерелом підвищеної
небезпеки третім особам(в межах
ліміту). Відповідач керував
транспортним засобом який належить
позивачу та він не здійснив завдання
шкоди третім особам, він здійснив
заподіяння шкоди власнику автомобіля
пошкодженням даного автомобіля.
ОСОБА_4 здійснив порушення ПДР,
внаслідок чого було пошкоджено
автомобіль позивача, яким керував
відповідач.

Транспортний засіб ОСОБА_3 був
застрахований ним за договором
добровільного комплексного
страхування транспортного засобу.
Зазначений договір є добровільним
видом страхування, а страхові компанії
здійснюють виплату страхового
відшкодування з чіткими правилами та
вимогами. Зокрема однією такою вимогою,
є керування особоютранспортним
засобом на законних підставах. Як було
встановлено страховою компанією,
відповідач в день здійснення ДТП
керував транспортним засобом
користуючись правами зразку
Латвійської Республіки, будучи при
цьому громадянином України вже
декілька років. Надати права
українського зразка відповідач не зміг
відповідно до чого керуючись вимогами,
постанови Кабінету Міністрів України
від 08 травня 1993 року № 340, пункт 30,
страхова компанія відмовила ОСОБА_3 у
виплаті страхового відшкодування за
договором добровільного страхування,
оскільки особа яка завдала збитки
застрахованому транспортному засобу
керувала ним без наявності законних
підстав, що унеможливлювало здійснення
страхової виплати відповідно до умов
договору добровільного комплексного
страхування транспортного засобу.

Посилання суду першої інстанції у
своєму рішенні про необхідність
позивачу звертатися з позовними
вимогами до страховика є безпідставним
з огляду на наступне.
Договірдобровільного комплексного
страхування транспортного засобу не є
обов'язковим і позивач сам вправі
вирішувати яким чином здійснити
стягнення заподіяної йому майнової
шкоди.

Також, посилання суду першої
інстанції на ненадання доказів щодо
розміру завданих матеріальних збитків
є повністю безпідставним, оскільки до
матеріалів справи наданий Висновок про
експертну оцінку завданих
матеріальних збитків, здійснений
сертифікованим, відповідно до вимог
закону, суб'єктом оціночної діяльності.
Відповідачем визначений розмір
майнової шкоди спростовано не було.

Суд першої інстанції здійснивши
самостійне залучення до участі у
справі СК «Уніка», у якості відповідача
та дійшовши висновку про те, що
відповідальність за завдану
позивачеві майнову шкоду повинна нести
саме страхова компанія, відмовив
позивачу у задоволенні позову як до
страхової компанії так і до
відповідача ОСОБА_4 виходячи з того, що
позивач не заявляє до страхової
компанії будь - яких вимог. Такі дії
суду першої інстанції є незрозумілими
(виникає питання - з якою метою було
залучено судом страхову компанію до
участі у справі в якості відповідача)
та такими, що не відповідають вимогам
закону.

До матеріалів справи надані усі
необхідні докази, що свідчать
прозаподіяння шкоди позивачеві,
пронаявність в цьому вини відповідача
та про причинно - наслідковий зв'язок
між протиправними діями відповідача та
заподіянням ОСОБА_3 майнової та
моральної шкоди.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
ОСОБА_3, поданої представником ОСОБА_5 є
обґрунтованими, а висновки, викладені в
рішенні суду першої інстанції щодо
відсутностіпідстав для стягнення
матеріальної та моральної шкоди ,
завданої внаслідок ДТП, з відповідача
ОСОБА_4 є помилковими.

Проте, колегія суддів дійшла висновку
про те, що розмір моральної шкоди, яку
позивач просить стягнути з відповідача
на його користь, є завищеним, а отже
вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 у
відшкодування моральної шкоди 1000 грн.
Такий розмір моральної шкоди є
розумним, справедливим та достатнім
для відшкодування ОСОБА_3 моральних
переживань, завданих пошкодженням його
транспортного засобу.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції скасовує рішення суду першої
інстанції, в частині відмови
позивачеві у задоволенні позові до
ОСОБА_4 та ухвалює, в цій частині, нове
рішення простягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди,
завданої внаслідок дорожньо -
транспортної пригоди у розмірі 40 284, 65
грн., моральної шкоди у розмірі 1000 грн.
та судових витрат у розмірі 834 грн., а
всього суд стягує з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_342 118, 65 грн., чим частково
задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_3,
поданупредставником ОСОБА_5

В частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_3 до ПАТ «СК «Уніка» рішення суду
підлягає залишенню без змін.

Висновки колегії апеляційного суду
відповідають фактичним обставинам
справи та наявним у справі доказам.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 23.12.2013 року, в частині відмови
ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_4
про стягнення шкоди, завданої
внаслідок дорожньо - транспортної
пригоди скасувати та ухвалити, в цій
частині, нове рішення наступного
змісту.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду, завдану внаслідок
дорожньо - транспортної пригоди у
розмірі 40284, 65 грн., моральну шкоду у
розмірі 1000 грн. та судові витрати у
розмірі 834 грн.,

а всього стягнути 42 118, 65 грн.

В іншій частині рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 23.12.2013 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: