У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової
Г.І.,Мартинюка В.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_6 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, за
касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в
інтересах товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи», на рішення апеляційного
суду Вінницької області від 12 грудня 2013
року,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (далі по тексту - ТОВ
«Кредитні ініціативи») звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_6, про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Вимоги за позовом обґрунтовувало тим,
що 11 січня 2008 року між ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ОСОБА_6 був укладений
кредитний договір, відповідно до умов
якого останній було надано кредит в
розмірі 510 000,00 грн на строк до 10 січня
2028 року зі сплатою процентів за
користування кредитом в розмірі 10,0 %
річних.

З метою забезпечення виконання
зобов`язання по вищевказаному
кредитному договору між ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» та
ОСОБА_6 07 лютого 2008 року був укладений
договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_6
передала в іпотеку банку квартиру
АДРЕСА_1, яка належить їй на праві
приватної власності.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був
укладений договір відступлення права
вимоги, згідно якого відбулося
відступлення права вимоги, в тому числі
і за кредитним договором від 11 січня 2008
року та договору іпотеки від 07 лютого
2008 року. В даному випадку усі права
кредитора за вищевказаним договором
належать позивачу.

Оскільки боржник ОСОБА_6 належним чином
не виконувала свої зобов'язання за
кредитним договором від 11 січня 2008
року, у зв'язку з чим, станом на 31 липня
2013 року утворилась заборгованість в
розмірі 624 802,57 грн, позивач просив
стягнути вказану заборгованість з
ОСОБА_6 шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 31 жовтня 2013 року
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ТОВ «Кредитні
ініціативи» заборгованість за
кредитним договором від 11 січня 2008
року в розмірі 624 802,57 грн, шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею53,4 кв. м., що належить
ОСОБА_6 на підставі договору
купівлі-продажу від 07 лютого 2008 року.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 12 грудня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове про відмову в
задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, який діє в
інтересах ТОВ «Кредитні ініціативи»
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції, виходив із того, що до
ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшли всі
права за договорами забезпечення в
тому числі і за договором іпотеки від 07
лютого 2008 року, укладеного між банком
та ОСОБА_6 та у зв'язку з невиконанням
нею своїх зобов'язань за кредитним
договором утворилась заборгованість в
розмірі 624 802,57 грн., а тому відповідно до
ст. ст. 33 Закону України «Про іпотеку»,
умов кредитного договору та договору
іпотеки, ТОВ «Кредитні ініціативи» має
право погасити заборгованість у першу
чергу за рахунок забезпечення, а саме
звернув стягнення на майно, яке
передане в іпотеку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
відмову в задоволенні позовних вимог,
апеляційний суд виходив із того, що
позивачем не надано належних доказів
того, що до нього перейшло право вимоги
за кредитним договором від 11 січня 2008
року та договором іпотеки від 07 лютого
2008 року, укладеними між банком та
ОСОБА_6

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що
11 січня 2008 року між ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» та
ОСОБА_6 був укладений кредитний
договір, відповідно до умов якого
останній було надано кредит в розмірі
510 000,00 грн на строк до 10 січня 2028 року зі
сплатою процентів за користування
кредитом в розмірі 10,0 % річних.

З метою забезпечення виконання
зобов`язання по вищевказаному
кредитному договору між ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» та
ОСОБА_6 07 лютого 2008 року був укладений
договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_6
передала в іпотеку банку квартиру
АДРЕСА_1, яка належить їй на праві
приватної власності.

Згідно договору про передачу прав за
договорами про забезпечення від 17
грудня 2012 року, укладеного між ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» та ТОВ
«Кредитні ініціативи», посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
та зареєстрованого у реєстрі за № 1423 та
згідно витягу з Додатку № 1 до Договору
про відступлення прав вимоги від 17
грудня 2012 року до позивача перейшли
усі права за договорами про
забезпечення, в тому числі і за
договором іпотеки від 07 лютого 2008 року,
укладеного між ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ОСОБА_6

За таких обставин та з урахуванням
викладеного, висновок суду апеляційної
інстанції про те, що ТОВ «Кредитні
ініціативи» не надано доказів передачі
йому кредитного портфелю по кредитному
договору та договору іпотеки,
укладених між банком та ОСОБА_6 є
безпідставним, оскільки на вимогу суду
першої інстанції від 17 жовтня 2013
року представником ТОВ «Кредитні
ініціативи» було надано в суд для
огляду нотаріально посвідчену копію
договору відступлення прав вимоги від
17 грудня 2012 року укладеного між ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» та ТОВ
«Кредитні ініціативи», Додаток № 1
до договору про відступлення права
вимоги від 17 грудня 2012 року, Додаток № 1
до договору про передачу прав за
договором забезпечення від 17 грудня 2012
року, який містить реєстр
позичальників серед яких є і ОСОБА_6
(дана копія реєстру позичальників була
завірена суддею).

Отже, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що ТОВ
«Кредитні ініціативи» мало право
вимоги, щодо стягнення заборгованості
з ОСОБА_6 шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки, однак не звернуло
уваги на те, що відповідно до ст. 39
Закону України «Про іпотеку» в разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються: загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Крім того, відповідно до п. 42 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» резолютивна частина
рішення суду в разі задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки має відповідати вимогам як
статті 39 Закону України «Про іпотеку»,
так і положенням пункту 4 частини
першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

В порушення зазначених вище вимог
закону та умов договору іпотеки, суд
першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки, в
резолютивній частині рішення не
зазначив спосіб реалізації предмета
іпотеки та не вказав початкову ціну
предмета іпотеки для його подальшої
реалізації (при цьому суд може
зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій).

За таких обставин, ухвалені судові
рішення підлягають скасуванню з
підстав, передбачених ст. 338 ЦПК
України, з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в
інтересах товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 31 жовтня 2013 року
та рішення апеляційного суду
Вінницької області від 12 грудня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
Д.О. Остапчук