У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

11 червня 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,
Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - управління
Держземагенства у Вишгородському
районі Київської області, Глібівська
сільська рада Вишгородського району
Київської області, про визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку та
відновлення права користування
земельною ділянкою, за касаційною
скаргою ОСОБА_3, поданою в інтересах
ОСОБА_2, на рішення Вишгородського
районного суду Київської області від
11 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 24 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з указаним позовом, у якому,
уточнивши позовні вимоги, просив суд
визнати недійсним та скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,1997 га в
урочище «Лугове» у с. Глібівка
Вишгородського району Київської
області, виданий на ім'я ОСОБА_2 та
визнати за ним право на безперешкодне
користування земельною ділянкою. Свої
вимоги обґрунтовував тим, що він є
власником будинку АДРЕСА_1, який
розміщений на земельній ділянці площею
0,1 га. Зазначена земельна ділянка
належить позивачу на праві власності
відповідно до державного акту про
право власності на земельну ділянку. У
2006 році ОСОБА_2 видано державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 0,1997 га в урочище
«Лугове» с. Глібівка Вишгородського
району Київської області, яка межує з
земельною ділянкою позивача. Зазначав,
що в результаті видачі відповідачці
державного акту на право власності на
земельну ділянку, він був позбавлений
можливості під'їзду до власної
земельної ділянки та її користуванням.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 11
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 24 лютого 2014 року, позов
ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії НБ № 786831, виданий ОСОБА_2 у 2006 році
площею 0,1997 га в урочище «Лугове» с.
Глібівка Вишгородського району
Київської області з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2
- ОСОБА_3, просить скасувати оскаржувані
судові рішення в частині задоволення
позову та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

За положеннями ст. 155 ЗК України у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Отже, рішення органу виконавчої влади
чи місцевого самоврядування про
передачу у власність земельної ділянки
є необхідною передумовою виникнення
права власності на земельну ділянку та
якщо органом державної влади або
місцевого самоврядування прийнято
рішення (акт), яке порушує права іншої
особи щодо володіння, користування чи
розпорядження земельною ділянкою,
такий акт визнається недійсним.

Судами встановлено, що постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду України від 6
лютого 2013 року, яка набрала законної
сили, визнано протиправним та
скасовано п. 4 додатку до рішення
Глібівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області від 23 вересня 2005 року №
122; визнано протиправним та скасовано
рішення Глібівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області від 21 березня 2006 року №
143 в частині затвердження технічної
документації по складанню державного
акту на право власності на земельну
ділянку ОСОБА_2 Визнано протиправними
дії Вишгородського районного відділу
земельних ресурсів та голови
Глібівської сільської ради
Вишгородського району Київської
області щодо видачі державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії НБ № 786831 ОСОБА_2

Задовольняючи частково позов та
визнаючи недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку,
виданий на ім'я ОСОБА_2, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний, дослідивши
докази в справі й давши їм належну
правову оцінку, обґрунтовано виходив з
того, що державний акт на право
власності на земельну ділянку, виданий
органом, який не мав на це законних
повноважень, визнається недійсним.

До такого висновку дійшов Верховний
Суд України у своїй постанові від 26
вересня 2012 року у справі (№ 6-103цс12) і ці
висновки є обов'язковими для судів (ст.
360-7 ЦПК України).

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду першої та
апеляційної інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану в
інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 11
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 24
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.І.
Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова