Справа № 2-1045/12
Провадження № 22ц/782/1675/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014року. Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого Дронської І.О.

суддів Карташова О.Ю.,
Яресько А.В.,

при секретарі Соловей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
в інтересах ОСОБА_2 на рішення
Кам'янобрідського районного суду
м.Луганська від 21 лютого 2014року у
справі за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення
порядку користування домоволодіння,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2012 року ОСОБА_3 звернувся
до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, в обґрунтування якого
зазначив, що позивачу на підставі
договору дарування від 02.03.2012 року на
праві власності належить 7/18 частки
домоволодіння АДРЕСА_1, по 1/18 частки
вказаного домоволодіння належить
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва
про право на спадщину. Як вказує
позивач, ці частки становлять ? частки
домоволодіння, що є спільною частковою
власністю, яка в технічному паспорті
визначена як квартира АДРЕСА_1 та
складається з: житлового будинку А-1
(загальною площею 49,6 кв.м., житловою
площею 40,8 кв.м.), який в свою чергу
складається з кімнати 2-3 (площею 8,8
кв.м.), кімнати 2-4 (площею 21,1 кв.м),
прихожої 2-2 (площею 7,8 кв.м.), санвузла
(площею 3,1 кв.м.), веранди «І» (площею 3,5
кв.м), кухні «ІІ» (площею 5,3 кв.м.),
літньої кухні «Е», тамбура «е», тамбура
«а1», веранди «а2», веранди «а3»,
убиральні «М», літнього душу «З», сараю
«И», погреба «Ж», воріт №1, огорожі №2.

Інша ? частки вказаного
домоволодіння належить на праві
власності ОСОБА_6 на підставі договору
купівлі-продажу від 24.02.2005 року та
складається з житлового будинку А-1
(загальною площею 71,7 кв.м., житловою
площею 71,7 кв.м.) та в технічному
паспорті зазначається як квартира 2).

Посилаючись на викладене,
позивач просив припинити спільну
часткову власність на домоволодіння
АДРЕСА_1, виділивши йому в натурі 7/18
частки цього домоволодіння.

В подальшому позивач уточнив
позовні вимоги, відмовившись від
позовних вимог щодо відповідача ОСОБА_6
та просив суд встановити порядок
користування власністю відповідно до
висновку судової будівельно-технічної
експертизи та стягнути солідарно з
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 різницю
до ідеальної вираженості часток у сумі
10477 грн.

Рішенням Кам'янобрідського
районного суду м. Луганська від 21
лютого 2014 року уточнений позов ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення
порядку користування домоволодінням
задоволено.

Виділено у користування ОСОБА_3 в
рахунок 7/18 частин домоволодіння
квартиру АДРЕСА_1, яка складається:
частину прихожої 2-2-4,0 кв.м., житлову
кімнату 2-4 - 21,1 кв.м. та господарчі
споруди: літня кухня літ. Е, погреб літ.
Ж, тамбур літ. е.; виділено у
користування ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в
рахунок 2/18 частин домоволодіння
квартиру АДРЕСА_2, яка складається:
частину прихожої 2-2 - 3,8 кв.м., житлову
кімнату 2-3 - 8,8 кв.м., санвузол 2-5 та
господарчі споруди: веранда літ. а1,
сарай літ. И; зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 виконати наступні
переобладнання: встановити
перегородку в прихожій 2-2, між кімнатою
2-2 і верандою І влаштувати дверний
отвір, також вирішено залишити в
загальному користуванні сторін
веранду літ. а 2, тамбур літ. а3, літній
душ літ. 3, вбиральню літ. М, ворота № 1,
огорожу АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 різницю у вартості
квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 у
сумі 10477 грн. та судові витрати: 797,84 грн.
судового збору, 2684,82 грн. на проведення
судових експертиз, 3000 грн. на правову
допомогу.

Не погодившись із зазначеним
рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
незаконність, необґрунтованість
рішення, просить скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, що приймали участь у справі,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, але апеляційний суд
не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_3 на підставі
договорів дарування житлового будинку
від 02.03.2012 року № 2102 та від 20.04.2012 року №
4511 на праві приватної часткової
власності належить 1/3 та 1/18 (відповідно)
частки житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідачам, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, на
праві власності належать по 1/18
вищезазначеного домоволодіння на
підставі свідоцтва про право власності
на спадщину № 3-140 від 06.04.2012 року та
свідоцтва про право на спадщину № 3-138
від 06.04.2012 року відповідно.

Право власності на ? частки даного
житлового будинку зареєстровано за
ОСОБА_6 на підставі договору
купівлі-продажу № 10116 від 24.02.2005 року.

По справі було призначено
будівельно-технічну експертизу, за
висновком № 375/23 від 18.03.2013 року якого
виділення в натурі 7/18 частки квартири
АДРЕСА_1 технічно не можливе без
порушення вимог державних будівельних
норм. Дійсна вартість даної частки
складає 51347 грн. Дійсна вартість 1/8
частки квартири АДРЕСА_1 складає 7335 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з висновку
будівельно-технічної експертизи № 375/23
від 18.03.2013 року, виходив із того, що
такий виділ житлового будинку №
АДРЕСА_1 у користування сторонам у
справі відповідає вимогам закону й не
порушує прав та інтересів інших
співвласників спірного нерухомого
майна.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
адже до нього він дійшов поспішно, без
належного дотримання норм
матеріального та процесуального права,
без належного з'ясування дійсних
обставин справи, оцінки доводів сторін
і наданих ними доказів, без урахування
фактичних обставин справи,
встановлення правовідносин між
сторонами та закону, що регулює ці
правовідносини.

Зміст права власності, яке полягає
у праві володіння, користування та
розпорядження своїм майном визначено у
ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює
конституційний принцип непорушності
права власності, передбачений ст. 41
Конституції України. Він означає, що
право власності є недоторканим,
власник може бути позбавлений або
обмежений у його здійсненні лише
відповідно і в порядку, встановлених
законом.

Поняття спільної часткової
власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК
України як власність двох чи більше
осіб із визначенням часток кожного з
них у праві власності. Отже, право
спільної часткової власності - це право
двох або більше осіб за своїм розсудом
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним їм у певних
частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової
власності володіє не часткою майна в
натурі, а часткою в праві власності на
спільне майно у цілому. Ці частки є
ідеальними й визначаються
відповідними відсотками від цілого чи
у дрібному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Кожен із співвласників має право
на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 3 ст. 319 ЦК встановлено, що
усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом позовних вимог є житловий
будинок АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення по справі, суд
першої інстанції визнав встановленим,
що право власності на вказане
домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_6
на підставі договору купівлі-продажу №
10116 від 24.02.2005 року (1/2 частки), за ОСОБА_3
на підставі договорів дарування
житлового будинку від 02.03.2012 року № 2102
та від 20.04.2012 року № 4511 (7/18 частки), за
ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право
власності на спадщину № 3-140 від 06.04.2012
року (1/18 частки) та за ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину № 3-138 від 06.04.2012 року (1/18
частки).

Проте, як вбачається з матеріалів
апеляційної скарги, 04.06.2013 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_5, ОСОБА_4 було укладено
та нотаріально посвідчено договір
дарування, відповідно до умов якого
остання прийняла у власність 2/18 частки
від належної дарувальникам частини
житлової будинку АДРЕСА_1 (а.с. 12, т.2).

Право власності на 2/18 частки
вказаного будинку було зареєстровано
за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно 04.06.2013 року (а.а.с.
16-18).

Наведене свідчить, що суд першої
інстанції в порушені вимог
процесуального і матеріального права
достовірно не встановив дійсних
співвласників житлового будинку №
АДРЕСА_1, не витребував на час
призначення будівельно-технічної
експертизи та прийняття рішення по
справі інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно щодо
кола власників цього майна, чим
фактично вирішив питання про права та
обов'язки ОСОБА_2, як співвласника
нерухомого майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності, не
залучивши останню до участі у справі.

Відповідно до норм Цивільного
процесуального кодексу України зі
змінами, внесеними Законом України
«Про судоустрій і статус суддів» від 07
липня 2010 року № 2453-VІ, виключено
можливість апеляційного суду
скасувати рішення у разі
незалучення особи до участі у справі і
вирішення судом першої інстанції
питання про права та обов'язки такої
особи, з направленням справи на новий
розгляд.

При цьому, апеляційний суд
законодавчо не наділено правом
скасувати рішення, після чого,
залучивши на стадії апеляційного
провадження таку особу до участі у
справі, вирішити спір відносно її прав,
оскільки відповідно до норм
процесуального закону така особа має
права й обов'язки при розгляді справи в
суді першої інстанції, які порушуються
у разі відсутності участі її в цій
інстанції.

Тому судова колегія визнає, що
позов заявлено до неналежних
відповідачів і саме по цій причині
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Суд роз'яснює, що позивач ОСОБА_3
не позбавлений можливості звернутися
до суду з даним позовом з залученням до
участі у справі належного відповідача
та інших зацікавлених осіб.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2.ч.1 ст.307,
ст..ст.309,313,314,316,317,319ЦПК України, колегія
суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Кам'янобрідського
районного суду м.Луганська від 21 лютого
2014року скасувати і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про встановлення порядку користування
домоволодіння, відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді: