Справа № 367/6838/13ц Головуючий у І
інстанції Линник В.Я.Провадження №
22-ц/780/2588/14 Доповідач у 2 інстанції
ФінагєєвКатегорія 44
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2014 року
м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 19 липня 2013
року у справі за позовом прокурора
міста Ірпеня Київської області до
Коцюбинської селищної ради Київської
області, ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа -
комунальне підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» про
визнання недійсними рішення,
державного акту на право власності на
земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року прокурор
звернувся до суду з позовом, в якому
просив визнати недійсним рішення ради
від 25.12.2008 року «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачі у приватну власність
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1», визнати недійсними державний
акт № 922137, виданий на ім'я ОСОБА_2 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_1 та скасувати його державну
реєстрацію, а також визнати право
власності держави на земельну ділянку
площею 0,15 га.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
підставі рішення Коцюбинської
селищної ради від 25.12.2008 року ОСОБА_2
було видано державний акт № 922137 на
право власності на земельну ділянку
площею 0,15 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд. На
підставі договору купівлі-продажу
зазначена земельна ділянка була
відчужена ОСОБА_1 На державному акті
зроблено відмітку про перехід права
власності на земельну ділянку до
ОСОБА_1 Прийняття рішення ради та
видання державного акту суперечать
чинному законодавству, а саме
зазначена земельна ділянка
знаходиться за межами смт. Коцюбинське,
що підтверджується висновком
судово-землевпорядної експертизи, та
перебуває у постійному користуванні КП
«Святошинське лісопаркове
господарство». Крім того, було змінено
цільове призначення спірної земельної
ділянки, державна експертиза проекту
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки не проводилася.
Зважаючи на зазначене, договір
купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2
та ОСОБА_1 є нікчемним, а тому державний
акт з відміткою на ім'я останньої
підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 19 липня 2013 року
позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25.12.2008
року № 2207/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачі у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1». Визнано недійсним державний
акт серії ЯЖ № 922137 на право приватної
власності на земельну ділянку площею
0,15 га, кадастровий номер :01:042:0111,
цільове призначення - для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, яка
знаходиться за адресою АДРЕСА_1
Київської області з відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_1 та
скасовано його державну реєстрацію.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції через порушення судом
норм матеріального та процесуального
права та ухвалення нового рішення про
відмову у задоволенні позову. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що приймаючи
оскаржуване рішення сільська рада
діяла в межах законодавства та
розпоряджалася землями територіальної
громади, межі яких були визначені
згідно затвердженого
техніко-економічного обґрунтування
розвитку селища Коцюбинське. Позивачем
не доведено, а судом не встановлено
порушення речових прав особи, в
інтересах якої було заявлено позов.
Також судом не враховано, що сплив
строк позовної давності звернення
прокурора з зазначеним позовом та не
взято до уваги, що ОСОБА_1 є
добросовісним набувачем, а договір
купівлі-продажу чинним.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 25.12.2008 року № 2207/25-5 було
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки гр.
ОСОБА_2 та передачу їй безкоштовно у
приватну власність земельної ділянки
площею 0,15 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1.

Вищезазначена земельна ділянка
належала ОСОБА_2 на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯЖ № 922137 від 30 січня 2009
року.

Земельна ділянка площею 0,15 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1 була
продана ОСОБА_2 ОСОБА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 07 лютого 2011 року.

На державному акті серії ЯЖ № 922137
зроблено відмітку про перехід права
власності на земельну ділянку до
ОСОБА_1

Згідно Указу Президії Верховної Ради
УРСР від 11.02.1941 року смт. Берковець
перейменоване в селище ім.
Коцюбинського та до його складу
включено залізничну станцію Біличі.
Будь-які графічні додатки до
зазначеного Указу, що підтверджують
межі смт. Коцюбинське, не збереглися.

З постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23.12.2011 року, яка залишена в силі Ухвалою
Вищого адміністративного суду міста
Києва від 09 жовтня 2012 року, вбачається,
що рішення відносно
адміністративно-територіального
устрою смт. Коцюбинське не видавались,
землевпорядна документація щодо
встановлення меж не збереглась,
проекти рішень про встановлення меж
міста Києва та меж селища Коцюбинське
не затверджувалися.

При прийнятті рішення щодо відведення
земельної ділянки ОСОБА_2 Коцюбинська
селищна рада керувалася матеріалами
техніко-економічного обґрунтування та
перспективним планом розвитку селища
Коцюбинське, затверджених рішенням
"Про перспективний план розвитку
селища Коцюбинське" від 25 вересня 2008
року.

Рішенням Коцюбинської селищної ради
від 15.09.2010 року № 153 затверджено
Генеральний план селища Коцюбинське
Київської області, відповідно до якого
загальна площа становить 4065 га.

З листа землевпорядної організації ПП
"Геополісся" від 08.04.2013 року вбачається,
що 501 земельна ділянка, надана у
власність громадян, зокрема, ОСОБА_2,
знаходяться в межах смт. Коцюбинське.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
перспективний план розвитку села не є
містобудівною документацією, та не
може бути підставою для прийняття
рішення щодо відведення земельної
ділянки. Спірна земельна ділянка
знаходиться за межами смт. Коцюбинське,
а тому селищна рада не мала повноважень
щодо її передачі у приватну власність
ОСОБА_2 Враховуючи, що рішення ради не
відповідає вимогам закону, державний
акт, виданий на підставі такого
рішення, має бути визнаний недійсним.

Однак, колегія суддів не може повністю
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 173 ЗК України, межа
району, села, селища, міста, району у
місті - це умовна замкнена лінія на
поверхні землі, що відокремлює
територію району, села, селища, міста,
району у місті від інших територій.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ЗК України
рішення про встановлення, зміну меж
сіл, селищ, які входять до складу
відповідного району, приймаються
районною радою за поданням відповідних
сільських, селищних рад. Рішення про
встановлення і зміну меж сіл, селищ, які
не входять до складу відповідного
району, або у разі, якщо районна рада
не утворена, приймаються
Верховною Радою Автономної Республіки
Крим, обласними, Київською та
Севастопольською міськими радами за
поданням відповідних сільських,
селищних рад.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» передбачено,
що сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України
до повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
основи містобудування» визначення
територій і вибір земель для
містобудівних потреб здійснюється
відповідно до затвердженої
містобудівної документації місцевих
правил забудови з урахуванням планів
земельно-господарського устрою.

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про
планування і забудову територій»
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи в межах повноважень,
визначених законом, відповідно до
генеральних планів населених пунктів,
в тому числі, вирішують питання вибору,
вилучення (викупу), надання у власність
чи в користування земельних ділянок.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень
ЗК України до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність, та земель,
зазначених в абзацах другому та
четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
задоволення позову прокурора в частині
визнання недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 25 грудня 2008 року № 2207/25-5.

Однак, колегія суддів не може
погодитися із висновками суду першої
інстанції в частині визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ № 922137,
виданого на ім'я ОСОБА_2 з відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_1 та
скасування його державної реєстрації,
оскільки суд першої інстанції не в
достатньому обсязі визначився із
характером спірних правовідносин.

Задовольняючи вимоги прокурора в цій
частині, суд виходив з того, що у зв'язку
із визнанням недійсним рішення ради
про передачу у власність ОСОБА_2
спірної земельної ділянки, є правові
підстави для визнання недійсним
державного акту, виданого на ім'я
останньої, з відміткою про перехід
права власності до ОСОБА_1 та
скасування його державної реєстрації.

Однак, суд першої інстанції залишив
поза увагою підстави позову прокурора,
який мотивував його тим, що укладений
між відповідачами договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки є нікчемним згідно положень ст.
228 ЦК України як такий, що порушує
публічний порядок, і не потребує
визнання його недійсним. Саме у зв'язку
з нікчемністю договору прокурор
вважав, що оспорюваний державний акт
слід визнати недійсним.

Ухвалюючи рішення в цій частині, суд
дійшов до правильного висновку про
необґрунтованість посилань прокурора
на нікчемність договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
оскільки прокурор не надав доказів, що
даний правочин порушує публічний
порядок. Проте, прийшовши до таких
висновків, суд на порушення вимог ст. 81,
131, 152 ЗК України, ст.204 ЦК України, та
всупереч попереднім висновкам про
відсутність підстав вважати договір
купівлі-продажу нікчемним, визнав
державний акт, виданий на ім'я ОСОБА_2 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_1, недійсним.

Крім того, правовою підставою
зазначення відмітки про перехід права
власності до ОСОБА_1 на державному акті,
виданому на ім'я ОСОБА_2 є договір
купівлі-продажу від 07 лютого 2011 року.
Відповідно, без вирішення питання щодо
правомірності набуття ОСОБА_1 права
власності на спірну земельну ділянку
за цивільно-правовою угодою, як це
передбачає п. «в» ч. 3 ст. 152 ЗК України,
підстави для визнання недійсним
державного акту, виданого на підставі
цієї угоди, відсутні.

У зв'язку з вищенаведеним колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині визнання недійсним
держаного акту, ухвалене з порушенням
норм матеріального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.81,
ст.131 ЗК України (в редакції на час
виникнення спірних правовідносин)
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки в тому
числі на підставі придбання за
договорами купівлі-продажу, дарування,
міни, іншими цивільно-правовими
угодами. Укладення таких угод
здійснюється відповідно до Цивільного
кодексу України з урахуванням вимог
цього Кодексу.

Згідно ст.126 ЗК України (в редакції на
час виникнення спірних правовідносин)
право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

Правовою підставою набуття
громадянином права власності на
земельну ділянку є укладення ним
цивільно-правової угоди, а державний
акт, що видається на підставі такої
угоди, лише посвідчує право особи на
земельну ділянку. Отже, без
встановлення судом недійсності
(невідповідності вимогам закону)
правочину, як правової підстави
придбання громадянином земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту, виданого на підставі цього
правочину, є в даному випадку є
необґрунтованим.

Такі висновки узгоджуються із
положеннями ч. 3 ст. 152 ЗК України, згідно
якої захист порушених прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється в тому числі шляхом
заявлення позову про визнання угоди
недійсною.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, зазначивши в рішенні, що
укладений між відповідачами ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 договір купівлі-продажу спірної
земельної ділянки від 07 лютого 2011 року
не є таким, що порушує публічний
порядок, так як укладений між
приватними особами і його предметом є
майно, що перебуває у приватній
власності.

За таких обставин, ОСОБА_1 набула право
власності на спірну земельну ділянку
на підставі договору купівлі-продажу
від 07 лютого 2011 року, який не визнаний
судом недійсним і не є нікчемним (його
недійсність не встановлена законом).
Враховуючи норму ст. 204 ЦК України щодо
презумпції правомірності правочину,
колегія суддів вважає, що відсутні
підстави для визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ № 922137,
виданого на ім'я ОСОБА_2 з відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_1 на
підставі вказаного договору з підстав
вказаних прокурором у позові.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
скасуванню в частині задоволення
позовних вимог про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку з ухваленням в цій
частині нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 19 липня 2013 року в
частині визнання недійсним державного
акту та скасування його державної
реєстрації скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким у
задоволенні позову прокурора міста
Ірпеня Київської області до
Коцюбинської селищної ради Київської
області, ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа -
комунальне підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» про
визнання недійсними державного акту на
право власності на земельну ділянку
відмовити.

В іншій частині рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 19
липня 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Фінагєєв В.О.

Судді:
Кашперська Т.Ц.

Яворський
М.А.