Єдиний унікальний номер 233/8555/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4874/2014
Єдиний унікальний номер
Номер провадження 22-ц/775/4874/2014
Головуючий у 1 інстанції Чернецький В.А.
Доповідач Гусєв В.В.
Апеляційний суд Донецької області в
головуючого судді
суддів
Постолової В.Г., Резникової Л.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 15 квітня 2014 року
у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -
У листопаді 2013 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулось до суду з
зазначеним позовом до ОСОБА_1,
посилаючись на те, що відповідно до
укладеного договору від 25 липня 2006
року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі
2580 гривень у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 30,00% на суму залишку
заборгованості за кредитом.
Відповідачка зобов'язання за договором
не виконала, станом на 03 листопада 2013
гривень, яка складається з
заборгованості за кредитом в розмірі
3511,96 гривень, заборгованості по
процентам за користування кредитом в
розмірі 8516,51 гривня, штрафу (фіксована
частина) в розмірі 500 гривень та штрафу
(процентна складова) в розмірі 601,42
гривні, яку позивач просив стягнути з
Рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 15 квітня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у сумі 13129,89
гривень. Вирішено питання про судовий
збір.

Зазначене рішення оскаржене
відповідачкою ОСОБА_1, яка посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, застосувавши позовну
давність до вимог про стягнення
штрафів та процентів. Апелянт
посилається на те, що укладений між
сторонами договір є нелегітимним,
оскільки його не було зареєстровано.
Крім того, суд залишив поза увагою її
заяву про застосування строків
позовної давності.

У судовому засіданні апеляційного
суду представник позивача Бондаренко
Д.Ю. заперечував проти доводів
апеляційної скарги, просив рішення
суду залишити без змін.

Відповідачка ОСОБА_1 у судовому
засіданні апеляційного суду не прибула
про час та місце розгляду справи
повідомлена належним чином, надала до
суду заяву про розгляд справи без її
участі.

Вислухавши суддю-доповідача,
пояснення представника позивача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Обгрунтованим вважається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду про встановленні обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобо*язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачка
прийняті на себе забов*язання не
виконує, при цьому, позивач звернувся
до суду в межах строку позовної
давності.

Такий висновок суду першої
інстанції відповідає вимогам діючого
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов"язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов"язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи
25 липня 2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк"
(правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк») і ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, згідно якого ОСОБА_1
отримала кредит в сумі 2580 гривень зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 30% на рік на суму
залишку заборгованості.

Даний кредитний договір
складається із: Умов та правил надання
банківських послуг, Правил
користування платіжною карткою і
Тарифів банку та складає між Банком та
позичальником договір про надання
банківських послуг.

Із пункту 6.5 Умов та правил
надання банківських послуг вбачається,
що клієнт зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом ті
відсотками за користування ним,
перевитратами платіжного ліміту, а
також сплачувати комісію на умовах,
передбачених договором.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 погодилась з умовами та
правилами надання банківських послуг,
факт отримання кредиту та використання
кредитної картки нею не оспорюється.

Відповідно до п. 9.5 Умов та правил
надання банківських послуг,
картрахунок може бути закритий за
заявою власника рахунку або банк має
право закрити рахунок, письмово
повідомивши про це власника картки.
Власник картки зобов'язаний не пізніше
30 днів з моменту отримання
повідомлення повернути картку в банк
та погасити заборгованість.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг, які є
невід'ємною частиною кредитного
договору, сторони домовились, що
договір діє на протязі 12 місяців з дня
його підписання. Якщо жодна із сторін
не заявляє про його припинення він
автоматично лонгується на такий же
термін.

При цьому пролонгація договору
полягає у продовженні його строку зі
збереженням тих умов, на яких його було
укладено (якщо інше не передбачено
договором), зокрема щодо самої умови
про порядок пролонгації договору, які
також залишаються чинними.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до укладеного договору
відповідачка отримала платіжну
кредитну картку «Метро» № НОМЕР_1 зі
строком її дії до червня 2008 року, після
чого договір був пролонгований та вона
отримала картку № НОМЕР_2 зі строком її
дії до листопада 2010 року (а.с.6, 59).

Крім того, з наданої позивачем
виписки з особового рахунку
відповідачки вбачається, що
відповідачкою на протязі 2012 - 2013 років
вносились суми на погашення кредиту,
останній платіж було зроблено 23
березня 2013 року в розмірі 300 гривень.

З матеріалів справи та
апеляційної скарги відповідачки
вбачається, що відповідачка не оспорює
факт отримання та використання
кредитних карток, а також часткове
погашення кредиту.

За таких обставин висновок суду
першої інстанції про відсутність
підстав для застосування строку
позовної давності є законним та
обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги в
частині застосування строків позовної
давності щодо вимог про стягнення
неустойки є безпідставними, оскільки з
такими вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» до
суду не зверталось і вони не були
предметом розгляду суду першої
інстанції.

Звертаючись до суду з позовом
позивачем наданий розрахунок
заборгованості за кредитним договором,
згідно якого загальна сума
заборгованості станом на 03 листопада
2013 року складає 13129,89 гривень, яка
складається з: заборгованості за
кредитом в розмірі 3511,96 гривень,
заборгованості по процентам за
користування кредитом в розмірі 8516,51
гривня, штрафу (фіксована частина) в
розмірі 500 гривень та штрафу (процентна
складова) в розмірі 601,42 гривні, яку суд
першої інстанції обґрунтовано стягнув
з відповідачки.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про стягнення
заборгованості за кредитним договором
ґрунтується на матеріалах справи,
наданих сторонами доказах.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи, повно та
всебічно дослідив надані сторонами
докази, яким дав належну правову
оцінку. Наведені в апеляційній скарзі
доводи не належать до тих підстав, із
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість прийняття рішення
щодо скасування або зміни
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х
В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 15 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді: