У Х В А Л А

18 червня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Головуючого Дьоміної
О.О.,

Суддів: Коротуна В.М.,
Ступак О.В.,

Попович О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
зміну способу стягнення аліментів та
розміру аліментів на свою користь, за
касаційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на заочне
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 21 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 11 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4, в якому
просила, на підставі ст.ст. 180, 182, 184, 192 СК
України, змінити розмір та спосіб
стягнення аліментів на свою користь в
розмірі 1000 грн щомісячно до досягнення
дитиною повноліття.

Заочним рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від

21 серпня 2013 року, залишеним без змін
ухвалю апеляційного суду Полтавської
області від 11 листопада 2013 року, позов
задоволено. Змінено розмір аліментів
та спосіб стягнення аліментів, які
стягуються із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
і щомісячно стягувати із ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі
в розмірі 1000 грн., починаючи стягнення з
03 липня 2013 року і до досягнення дитиною
повноліття. Рішення суду в частині
стягнення аліментів за один місяць
допущено до негайного виконання.
Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ставить питання про
скасування судових рішень та ухвалення
нового рішення про зміну розміру та
способу стягнення аліментів у твердій
грошовій сумі в розмірі 400 грн.,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши її доводи відповідно
матеріалам справи, ознайомившись із
запереченнями на касаційну скаргу,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягаю задоволенню
частково.

Згідно із частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що
відповідач зобов'язаний утримувати
свою дитину до досягнення нею
повноліття шляхом сплати аліментів на
її утримання у розмірі, визначеному
рішенням суду - ј частина від усіх видів
його заробітку, але рішення суду не
виконує, аліменти на користь позивача
на утримання своєї дитини не сплачує, а
тому позивач має право на зміну
визначеного судом розміру аліментів.
Дитина відповідача є хворою на
хронічне захворювання, перебуває на
диспансерному клінічному обліку,
потребує постійних витрат на
лікування. Відповідач в Україні не
працює, постійного заробітку не має,
тому суд прийшов до висновку про
можливість задоволення позовних вимог
про зміну та спосіб розміру аліментів.

Погодитися з такими висновками суду не
можна.

Відповідно до ст.192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Право визначення підстав і предмета
позову належить позивачеві (ст. ст.
3, 10, 31 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом про зміну
та спосіб розміру аліментів, ОСОБА_3
послалася на ст.ст.182 та 192 СК України та
зазначила, що відповідач має
заборгованість за аліментами, які
стягуються на дитину на підставі
рішення Семенівського районного суду
Полтавської області від 06 березня
2008 року. Визначений судом розмір
аліментів - ј частина всіх видів
заробітку на місяць є недостатнім для
забезпечення нормального розвитку та
лікування доньки.

Вирішуючи спір суд першої інстанції не
звернув увагу на ту обставину, що
позивачка просить змінити розмір та
спосіб розміру аліментів з різних
підстав, а саме, що є заборгованість по
аліментах, що дитина потребує
постійних додаткових витрат на
лікування, що відповідач не працює в
України, постійного заробітку не має.

Обґрунтування позовних вимог потребою
у додаткових витрат на лікування
дитини не може бути підставою для
збільшення розміру аліментів на
підставі ст. 192 СК України, а може
свідчити лише про наявність додаткових
витрат на дитину, відповідно до ст.185 СК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 цього ж Кодексу
якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може
визначити розмір аліментів у твердій
грошовій сумі.

Вирішуючи спір і задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції на
зазначені положення закону уваги не
звернув, у достатньому обсязі не
визначив характеру спірних
правовідносин.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року № 3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» роз'яснено, що,
вирішуючи питання щодо розміру
аліментів, суд повинен ураховувати:
стан здоров'я, матеріальне становище
дитини і платника аліментів; наявність
в останнього інших неповнолітніх
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, повнолітніх дочки,
сина; інші обставини, що мають істотне
значення.

Посилання судів в рішеннях на те, що
наявність у відповідача на утриманні
іншої малолітньої дитини та батьків
похилого віку не впливає на розмір
аліментів, які необхідно стягувати у
твердій грошовій формі на користь
ОСОБА_3, є безпідставними, оскільки дані
факти враховуються при визначені
розміру аліментів. За умови
відсутності у справі підтвердження
матеріального стану відповідача, даний
факт носить характер припущення, що
передбачено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

При цьому, суди в неповній мірі
з'ясували обставини справи, не
перевірили доводи позивача щодо
можливості відповідача надавати
аліменти в більшому розмірі ніж це було
визначено судом у рішенні
Семенівського районного суду
Полтавської області від 06 березня 2008
року, належним чином не встановили
обставини, що мають істотне значення,
для визначення розміру аліментів в
розумінні ч. 1 ст. 184 СК України, тобто не
встановили фактичні обставини справи.

Враховуючи наведене, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості.

Зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5
задовольнити частково.

Заочне рішення Октябрського районного
суду м. Полтави від 21 серпня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 11 листопада 2013 року
скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
зміну способу стягнення аліментів та
розміру аліментів на користь позивачки
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О.
Дьоміна

Судді:

В.М. Коротуна

О.В. Попович

О.В. Ступак

С.П. Штелик