Справа № 338/1189/13-ц
Провадження № 22ц/779/919/2014
Головуючий у 1 інстанції Шишко О.А. О. А.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого: Соколовського В.М.,

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук
О.В.,

секретаря: Турів О.М.,

з участю: апелянтів ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
представників 4-ої Державної
пожежно-рятувальної частини смт.
Богородчани Управління ДСНС України в
Івано-Франківській області Крилюка М.В.
та Мартинця М.Б., представника
Богородчанської селищної ради Дирів
Н.П., представника Богородчанської
районної ради Мотуза Р.Я., прокурора
Івано-Франківської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Кітраля С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа на стороні
позивачів - Богородчанська районна
рада, до Богородчанської селищної ради,
Четвертої державної
пожежно-рятувальної частини
територіального управління
Міністерства з надзвичайних ситуацій в
Івано-Франківській області про
визнання незаконним рішення виконкому
Богородчанської селищної ради,
скасування свідоцтва про право
власності на адміністративно-житловий
будинок та повернення майна у
власність територіальної громади
району,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на рішення Богородчанського
районного суду від 14 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулися в суд з позовом до
Богородчанської селищної ради,
Четвертої державної
пожежно-рятувальної частини
територіального управління
Міністерства з надзвичайних ситуацій в
Івано-Франківській області, мотивуючи
позовні вимоги тим, що у 1992 році в смт.
Богордчани було здано в експлуатацію
чотирьохповерховий будинок пожежної
охорони, в якому третій і четвертий
поверхи займають житлові приміщення.
Відповідно до рішення 13 сесії ХХІ
скликання Богородчанської районної
ради народних депутатів від 08.10.1992 року
будинок пожежної охорони віднесено до
майна, що належить до комунальної
власності району. Наказом відділу
пожежної охорони УВС
Івано-Франківського облвиконкому №79
від 31.08.1992 року в зазначеному будинку
Богородчанському райвиконкому
виділено трьохкімнатну квартиру №6 для
поселення сім'ї позивача ОСОБА_2
Позивач разом із сім'єю в складі
чотирьох осіб в цьому ж році після
отримання ордеру поселився в дану
квартиру та проживає по даний час.
15.03.2005 року виконком Богородчанської
селищної ради прийняв рішення №127, яким
визнав право власності за державою в
особі Верховної Ради України, орган
уповноважений здійснювати управління
майном - Міністерство України з питань
надзвичайних ситуацій та захисту
населення від аварії на ЧАЕС, право
оперативного управління (в тому числі і
на житло) - за Самостійною державною
пожежною частиною - 21. Позивачі
вважають, що прийняттям вказаного
рішення виконком вийшов за межі
наданих йому Законом України "Про
місцеве самоврядування" повноважень та
відчужив комунальне майно, що є
виключною компетенцією районної ради.
Таке порушення призвело до незаконної
приватизації майна, що належить до
комунальної власності територіальної
громади району. Посилаючись на
наведене, позивачі просили визнати
незаконним рішення виконкому
Богородчанської селищної ради №127 від
15.03.2005 року та скасувати свідоцтво про
право власності на
адміністративно-житловий будинок по
АДРЕСА_1 і повернути вказане майно у
власність територіальної громади
району.

Ухвалою суду від 29.07.2013 року до участі в
справі як третю особу на стороні
позивача залучено Богородчанську
районну раду.

Рішенням Богородчанського районного
суду від 14 березня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 відмовлено як неналежним
позивачам.

На вказане рішення позивачі-апелянти
подали апеляційну скаргу, в якій
посилаються на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин справи.
Зокрема, апелянти вважають помилковим
та необгрунтованим висновок суду про
те, що оскаржуване рішення виконкому та
свідоцтво про право власності на цілий
адміністративно-житловий будинок не
порушує їхніх прав та інтересів, а
оспорювати вказане рішення та
свідоцтво вправі лише Богородчанська
районна рада. Також апелянти
стверджують, що згідно рішення
тринадцятої сесії Богородчанської
районної ради від 08.10.1992 року будинок
пожежного депо по АДРЕСА_1 належить до
комунальної власності територіальної
громади району. Згідно ст.1 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" територіальна громада - це
жителі сіл, селищ, міст, об'єднані
постійним місцем проживання, що є
самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями. Прийнявши оскаржуване
рішення, Богородчанська селищна рада
порушила вимоги ст.26, п.30; ст.29, п.4; ст.60,
ч.8 вищезазначеного Закону. За таких
обставин право територіальної громади
порушено, що означає і про порушення
прав жителів, що складають цю
територіальну громаду. Оскільки
порушено право і позивачів-апелянтів,
тому вони є належними позивачами. Також
апелянти зазначають, що до участі в
справі як третю особу було залучено
Богородчанську районну раду, яка
представляє інтереси всієї
територіальної громади району і яка
також вважає, що комунальне майно
відчужено незаконним способом, тому
підтримує та просила задовольнити
позовні вимоги позивачів. Зокрема,
апелянти просили врахувати, як
прецедентне, рішення Львівського
апеляційного господарського суду у
справі №22-а-3358/07 від 19.11.2007 року, яким
аналогічний позов було задоволено, що
свідчить про неоднакове застосування
судом одних і тих самих норм закону до
подібних суспільних відносин. Крім
того стверджують, що про порушення
їхніх прав як квартиронаймачів
свідчить подання позову Четвертою
пожежною частиною до них про
позбавлення права користування
житловим приміщенням, в якому, як на
підставу позову, позивач посилається
на оскаржуване свідоцтво про право
власності та ст.391 ЦК України. З цих
підстав апелянти просили рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

В судовому засіданні апелянти ОСОБА_2
та ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримали
з наведених у ній мотивів та просили її
задовольнити.

Також просив задовольнити апеляційну
скаргу та постановити нове рішення про
задоволення позовних вимог
представник Богородчанської районної
ради Мотуз Р.Я.

Представники 4-ої Державної
пожежно-рятувальної частини смт.
Богородчани Управління ДСНС України в
Івано-Франківській області Крилюк М.В.
та Мартинець М.Б., представник
Богородчанської селищної ради Дирів
Н.П. та прокурор Івано-Франківської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Кітраль С.І.
заперечили проти задоволення
апеляційної скарги, просили її
відхилити, оскільки рішення суду є
законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 15.03.2005 року
виконком Богородчанської селищної
ради прийняв рішення №127, яким визнав
право власності за державою в особі
Верховної Ради України, орган
уповноважений здійснювати управління
майном - Міністерство України з питань
надзвичайних ситуацій та захисту
населення від аварій на ЧАЕС, право
оперативного управління - за
Самостійною пожежною частиною - 21
селище Богородчани на пожежне депо та
відомчі квартири №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10, 11, 12,
13 (№14 квартира-гуртожиток) за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.4).

01.06.2005 року на підставі зазначеного
рішення Богородчанською селищною
радою видано свідоцтво про право
власності на вказане нерухоме майно -
адміністративно-житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1; відповідно до якого
власником є держава в особі Верховної
Ради України, орган уповноважений
здійснювати управління майном -
Міністерство з питань надзвичайних
ситуацій та захисту населення від
аварій на ЧАЕС, право оперативного
управління - за 21-ю Самосійною
державною пожежною частиною (а.с.5).

З моменту видачі свідоцтва власник
приміщення не змінювався, свідоцтво
про право власності не оспорювалось.

Судом також встановлено, що сторонами
не заперечувався факт вселення
позивачів у квартиру №6 вказаного
будинку у 1992 році.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як неналежним
позивачам, суд першої інстанції
виходив з того, що оспорювані рішення
виконкому та свідоцтво про право
власності прав позивачів не порушують.

Такий висновок суду відповідає
обставинам справи та нормам чинного
законодавства.

Так, згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно рішення тринадцятої сесії
Богородчанської районної ради від
08.10.1992 року та додатку №1 до вказаного
рішення будинок відділу пожежної
охорони належить до комунальної
власності територіальної громади
району (а.с.7-8). Однак, не зазначено
адреси знаходження будинку.

Із матеріалів справи також вбачається,
що у смт. Богородчани було інше старе
приміщення пожежного депо, що
знаходиться по вул. Б.Хмельницького,
яке згідно акту прийому-передачі було
передано
"Богородчанитеплокомуненерго" (а.с.50) і
яке знаходилося в комунальній
власності району, а новозбудоване
пожежне депо за адресою АДРЕСА_1 не було
у комунальній власності району. Щодо
цієї обставини у сторін виник спір.

За таких обставин, належним позивачем
по даному позову могла б бути
територіальна громада району в особі
Богородчанської районної ради, яка і
повинна доводити перебування
вказаного нерухомого майна у
комунальній власності району та
порушення законодавства при прийнятті
рішення та видачі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно. Залучення
ж Богородчанської районної ради до
участі у даній справі як третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
стороні позивачів, та підтримання нею
позову не може бути підставою для
задоволення позову, оскільки, у такому
випадку, необхідним є звернення з
окремим позовом. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є
належними позивачами по даному позову.

Таким чином суд дійшов вірного
висновку про те, що оскаржуваним
рішенням та свідоцтвом про право
власності права позивачів не порушено,
а тому вони не вправі ставити питання
про їх скасування, тому обґрунтовано
відмовив у позові.

Доводи, викладені в апеляційній
скарзі щодо необхідності врахування,
як прецедентного, рішення Львівського
апеляційного господарського суду по
справі, яким аналогічний позов було
задоволено, що свідчить про неоднакове
застосування судом одних і тих самих
норм закону до подібних суспільних
відносин, є безпідставними, оскільки,
по-перше, рішення суду апеляційної
інстанції не є обов'язковими до
врахування, а обов'язкові правові
висновки може висловлювати тільки
Верховний Суд України; по-друге, у
вказаній справі позивачем виступав
державний орган - управління
Івано-Франківської державної судової
адміністрації, що свідчить про
існування між сторонами зовсім інших
правовідносин.

Колегія суддів також відхиляє доводи,
викладені в апеляційній скарзі, що
стосуються порушення прав позивачів як
квартиронаймачів поданням позову
Четвертою пожежною частиною до них про
позбавлення права користування
житловим приміщенням, в якому як на
підставу позову позивач посилається на
оскаржуване свідоцтво про право
власності та ст.391 ЦК України. Такі
доводи є також безпідставними,
оскільки відносини щодо позбавлення
користування житловим приміщенням
регулюються тими ж нормами Житлового
кодексу незалежно від того, чи
перебуває це приміщення в комунальній,
чи державній власності. Тому порушення
житлових прав позивачів не дає
останнім права звернення до суду з
даним позовом.

Також і інші доводи, викладені в
апеляційній скарзі, є безпідставними,
оскільки вони спростовуються
вищенаведеним, були предметом розгляду
в суді першої інстанції та їм дана
належна оцінка.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що фактичні обставини справи судом
першої інстанції з'ясовано всебічно та
повно, дано їм вірну правову оцінку, а
рішення судом ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, тому підстав для його скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Богородчанського районного
суду від 14 березня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
В.М. Соколовський

Судді:
О.Ю. Беркій

О.В. Пнівчук