Ухвала

іменем україни

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова
М.В., Коротуна В.М.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кольчуга-Київ» до ОСОБА_3 про
стягнення боргу, за касаційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кольчуга-Київ» на
рішення апеляційного суду м. Києва від
05 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Кольчуга-Київ» (далі - ТОВ
«Кольчуга-Київ») звернулося до суду з
указаним позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що відповідно до договору
про відступлення права вимоги від 11
березня 2013 року ОСОБА_4 та ТОВ
«Енергогазінвестконсалт» передали
права вимоги до ОСОБА_3 на підставі
боргової розписки від 13 жовтня 2010 року
про отримання останнім від ОСОБА_4 у
листопаді 2007 року грошових коштів у
сумі 1 962 788 доларів США та 4 647
500 грн, які зараховано на безготівковий
рахунок ТОВ «Енергогазінвестконсалт»,
директором якого на той час був ОСОБА_3
Відповідно до умов розписки зазначені
кошти були надані відповідачу на
умовах придбання земельної ділянки,
оформлення документації та подальшої
її реалізації. ОСОБА_3 у розписці
зазначив, що має повернути на
безготівковий рахунок ВАТ «УЕМ» 4 647 500
грн та 20 % кредитної ставки, а всього - 5
577 000 грн; готівкові кошти на користь
ОСОБА_4 у сумі 3 000 000 доларів США, що в
гривневому еквіваленті становить 23 730
000 грн, а всього - 44 832 653 грн. За таких
обставин позивач просив стягнути з
відповідача заборгованість, яка з
урахуванням індексу інфляції, 3 % річних
та 15 % річних становить 49 077 775 грн.

Не погоджуючись із позовом ТОВ
«Кольчуга-Київ», ОСОБА_3 звернувся до
суду з зустрічним позовом про визнання
недійсним пункту 1.3 договору уступки
права вимоги.

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 08 жовтня 2013 року
зустрічну позовну заяву ОСОБА_3
залишено без розгляду.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 08 жовтня 2013 року
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ТОВ
«Кольчуга-Київ» 49 077 775 грн
заборгованості та судовий збір у сумі 3
441 грн, а всього - 49 812 016 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
05 лютого 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення суду
першої інстанції, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням апеляційним судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Згідно з ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Задовольняючи позов ТОВ
«Кольчуга-Київ», суд першої інстанції
виходив з того, що позивач довів
наявність між ОСОБА_4,
ТОВ «Енергогазінвестконсалт» та
ОСОБА_3 боргових зобов'язань за
розпискою, право вимоги за якою
перейшло до позивача на підставі
договору про відступлення права
вимоги.

Проте з таким висновком обґрунтовано
не погодився апеляційний суд, виходячи
з наступного.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що 11 березня 2013 року
між ОСОБА_4, ТОВ
«Енергогазінвестконсалт» (первісні
кредитори) і ТОВ «Кольчуга-Київ» (новий
кредитор») укладено договір про
відступлення права вимоги, згідно з
яким первісні кредитори передали, а
новий кредитор прийняв на себе право
вимоги, що належить первісним
кредиторам і став кредитором за
договором, зобов'язання за яким
посвідчено борговою розпискою від 13
жовтня 2010 року боржника
ОСОБА_3.(т. 1, а.с. 9-12).

Згідно зі змістом розписки ОСОБА_3 взяв
у ОСОБА_4 1 962 780 доларів США в листопаді
2007 року для придбання на користь
ТОВ
«Енергогазінвестконсалт» земельної
ділянки площею 30 га, розташованої на
Арабатській стрілці Генічеського
району Херсонської області. Указані
кошти витрачено (закреслено) отримано в
готівковому вигляді в листопаді 2007
року. Крім того, на безготівковий
рахунок ТОВ
«Енергогазінвестконсалт» зараховано 4
647 500 грн, які надійшли від структур
ОСОБА_4

Указані грошові кошти були надані на
умовах придбання земельної ділянки, її
оформлення та подальшої реалізації з
метою отримання прибутку.

Орієнтовно реалізаційна вартість
майна мала складати 3 000 доларів за 1
сотку, тому загальна реалізаційна
вартість мала складати приблизно
9 000 000 доларів США. Орієнтовна
тривалість операції мала складати
12 місяців, з виручених коштів
ОСОБА_3 мав повернути на безготівковий
рахунок структурам ОСОБА_4 4 547 500 грн, 20 %
кредитної ставки, а також готівкові
кошти в сумі 1 962 788 доларів США та 15 %
річних. Різниця складала орієнтовно 6 000
000 доларів США, які передбачалося
поділити 50х50 між відповідачем та
ОСОБА_4

Директором та власником ТОВ
«Енергогазінвестконсалт» у період з
14 лютого 2004 року до 24 грудня 2008 року
був ОСОБА_3

Відповідач зазначив, що ним були
виконані дії з проведення конкурсу,
оформлення технічної документації та
підписання договорів оренди земельної
ділянки. Після цього ТОВ
«Енергогазінвестконсалт» було
перереєстровано на ім'я ОСОБА_4

Далі в документі ОСОБА_3 зазначає, що
реалізація земельної ділянки не
здійснена, ведуться переговори з
інвесторами. Орієнтовні терміни
реалізації даного проекту складають
лютий 2011 року - вересень 2012 року.
Пропонується часткове залучення
коштів від продажу майна Славутського
силікатного заводу та реалізація
боргових зобов'язань ТОВ «Аргонпродукт
Вільд Україна», а також залучення
коштів шляхом переговорів з
російськими та білоруськими
підприємствами, представлення
земельної ділянки на виставках різних
рівнів, які проводяться в Російській
федерації та Білорусії.

Зі змісту тексту документа, на підставі
якого заявлено позовні вимоги
вбачається, що ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_4 1 962
780 доларів США в листопаді 2007 року для
придбання земельної ділянки на користь
ТОВ
«Енергогазінвестконсалт», на
безготівковий рахунок якого було
зараховано 4 647 500 грн, які надійшли від
структур ОСОБА_4

На підставі договорів оренди,
укладених 10 лютого 2010 року між
Генічеською районною державною
адміністрацією і
ТОВ «Енергогазінвестконсалт»,
останнє прийняло у строкове платне
користування (оренду) на 49 років із
земель запасу рекреаційного
призначення наступні земельні ділянки:
площею 5 га - для розміщення бази
відпочинку (т. 2, а.с. 136), площею 19 га - для
розміщення бази відпочинку, центру
обслуговування яхт-клубу та зеленої
зони (т. 2, а.с. 155).

У матеріалах справи наявні документи
про те, що 14 червня 2010 року ОСОБА_4
увійшов до складу учасників ТОВ
«Енергогазінвестконсалт» як
спадкоємець ОСОБА_6 з часткою 50 %
статутного капіталу (т. 1, а.с. 50), а 20
січня 2011 року ОСОБА_4 приступив до
виконання обов'язків директора ТОВ
«Енергогазінвестконсалт» (т. 2, а.с. 51).

Виходячи з вищезазначеного, правильним
є висновок апеляційного суду про
недоведеність належними доказами
факту отримання фізичною особою ОСОБА_3
від ОСОБА_4 та ТОВ
«Енергогазінвестконсалт» грошових
коштів у позику, тобто у власність, як
це передбачено ст. 1046 ЦК України.

Отже, апеляційний суд на підставі
наявних у справі доказів дійшов
обґрунтованого висновку, що до
правовідносин, які виникли між
сторонами в цій справі, не підлягають
застосуванню ст. ст. 1046-1051 ЦК України,
на які посилався позивач як на правову
підставу своїх вимог.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, апеляційний суд
повно та всебічно дослідив наявні у
справі докази, надав їм належну оцінку
в силу вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України,
правильно визначився з характером
спірних правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, в результаті чого
ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам ст. ст.
213-214, 316 ЦПК України, підстави для його
скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують,
зводяться до переоцінки доказів.

Вищенаведене дає підстави для висновку
про те, що касаційна скарга підлягає
відхиленню, а ухвалене у справі рішення
апеляційного суду - залишенню без змін
з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кольчуга-Київ» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
05 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В.
Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик