Справа № 530/849/14-ц
Номер провадження 2/530/436/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2014 року Зіньківський районний суд
Полтавської області в складі
головуючого судді Должко С.Р., при
секретарі Кравченко М.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Попівської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області третя особа Зіньківська
районна державна адміністрація
Полтавської області, ОСОБА_2 про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася в
Зіньківський районний суд Полтавської
області з позовом до Попівської
сільської ради Зіньківського району
Полтавської області третя особа
Зіньківська районна державна
адміністрація Полтавської області,
ОСОБА_2 про визнання права власності на
земельну ділянку в порядку
спадкування.

В судовому засіданні позивач підтримав
заявлені вимоги в повному обсязі.
Представник позивача, підтримав
позовні вимоги.

Представники відповідача, Попівської
сільської ради Зіньківського району
Полтавської області та третьої особи
Зіньківської районної державної
адміністрації Полтавської області в
судове засідання не з'явилися, але
надали до суду заяви, в якій просили
розгляд справи провести без їхньої
участі.

Третя особа, ОСОБА_2, позовні вимоги
визнала.

Заслухавши позивача, представника
позивача, які підтримали позовні
вимоги, третю особу, ОСОБА_2, яка позовні
вимоги визнала, зачитавши заяву
відповідача та третьої особи, які
визнали позовні вимоги та дослідивши
наявні матеріали справи, суд знаходить,
що заявлені вимоги обґрунтовані і такі,
що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цивільно-процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України: "кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності".

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання
права є одним із способів захисту
порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України:
"Позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини", враховуючи
місцезнаходження, позов пред'являється
за правилами виключної підсудності до
Зіньківського районного суду
Полтавської області за місцем
знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу
України встановлено, що спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно зобов'язаний звернутися
до нотаріуса за видачею свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України,
- цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право". Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору. Провадження в цивільних
справах здійснюється відповідно до
законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Закон, який
встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотної дії в
часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", - рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержувати вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (частина перша статті 213 ЦПК).
Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).
Якщо є суперечності між нормами
процесуального чи матеріального права,
які підлягають застосуванню при
розгляді та вирішенні справи, то
рішення є законним, якщо судом
застосовано відповідно до частини
четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають
вищу юридичну силу. У разі наявності
суперечності між нормами законів
(кодексів), що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той з них,
який прийнято пізніше. При
встановленні суперечностей між
нормами права, які підлягають
застосуванню при розгляді та вирішенні
справи, суду також необхідно
враховувати роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
постанові від 1 листопада 1996 року № 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя".
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України
право власності припиняється у разі
смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України
спадщина здійснюється за заповітом або
за законом. До складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України
спадкоємець має право прийняти
спадщину, яка незалежно від часу
прийняття належить спадкоємцю з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються
державою.Відповідно до ст. 392 ЦК
України, власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою... .

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у
разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

Відповідно до положень Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні" (
280/97-ВР ), основні терміни, використані в
цьому Законі, мають таке значення:
зокрема, територіальна громада -
жителі, об'єднані постійним
проживанням у межах села, селища, міста,
що є самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями, або добровільне об'єднання
жителів кількох сіл, що мають єдиний
адміністративний центр; районні та
обласні ради - органи місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5
Закону система місцевого
самоврядування включає: територіальну
громаду; сільську, селищну, міську раду;
сільського, селищного, міського голову;
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради; районні та обласні ради,
що представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.
Відповідно до ст.10 цього ж Закону
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Пленуму Верховного Суду
України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня
2008 р. Про судову практику у справах про
спадкування роз'яснив, що при
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Судом встановлено що, ІНФОРМАЦІЯ_2 в
селі Попівка, Зіньківського району,
Полтавської області померла мати
позивачки - ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 яке
видано Виконавчим комітетом
Попівської сільської ради
Зіньківського району, Полтавської
області 01 травня 2005 року.

На день смерті ОСОБА_3 разом з нею
проживала її дочка, ОСОБА_1. Третя особа,
ОСОБА_2, дочка померлої, проживала
окремо.

На день смерті ОСОБА_3 залишилося її
спадкове майно, що складається із
земельної ділянки площею 4,49 гектарів,
розташованої на території Попівської
сільської ради Зіньківського району
Полтавської області, призначеної для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
якою спадкодавець ОСОБА_3 володіла на
підставі державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ПЛ
№ 058709, виданого їй Зіньківського
районною державною адміністрацією
Полтавської області і Зіньківським
районним відділом земельних ресурсів 30
липня 2004 року, на підставі
розпорядження Зіньківської районної
державної адміністрації від 02 липня 2004
року за № 287, зареєстрованого в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 298,
кадастровий номер земельної ділянки
:00:040:0005.

Сестра позивача, ОСОБА_2 відмовилася
від спадщини на користь свої сестри,
ОСОБА_1.

Як спадкоємець за законом майна
померлої матері, ОСОБА_3, позивач має
намір успадкувати вказану земельну
ділянку, але не може здійснити своє
право і успадкувати вказану земельну
ділянку в нотаріальному порядку,
причиною цього являється відсутність
першого примірника державного акта на
право власності на земельну ділянку
площею 4,49 гектара серії ПЛ № 058709, який
виданий ОСОБА_3 Зіньківського районною
державною адміністрацією Полтавської
області і Зіньківським районним
відділом земельних ресурсів 30 липня 2004
року, на підставі розпорядження
Зіньківської районної державної
адміністрації від 02 липня 2004 року за №
287, зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 298 в зв'язку
із його втратою.

Про втрату державного акта ПЛ № 058709,
який був виданий ОСОБА_3, позивач,
ОСОБА_1, звернулася у місцеву газету
«Голос Зіньківщини».

На запит нотаріуса до відділу
Держземагенства у Зіньківському
районі Полтавської області від 15.04.2014
року № 01-16/99 позивачу була надана
завірена копія другого примірника
вищевказаного державного акта, який
зберігається у відділі
Держземагенства і роз»яснено, що
оригінал цього примірника державного
акта нікому не видається.

Цей факт підтверджується оригіналом
постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
за № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування", право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців за загальними правилами
спадкування /зі збереженням її
цільового призначення/ при
підтвердженні цього права спадкодавця
державним актом на право власності на
землю або іншим правовстановлюючим
документом.

Згідно з ч. 9 ст. 79-1 Земельного Кодексу
України 25.10.2001 року /в нині діючій
редакції/ земельна ділянка може бути
об'єктом цивільних прав виключно з
моменту її формування (крім випадків
суборенди, сервітуту щодо частин
земельних ділянок) та державної
реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу
України спадкоємець має право прийняти
спадщину або не прийняти її. Судом
встановлено, що позивач бажає прийняти
спадщину спадкодавця ОСОБА_3, а тому, як
спадкоємець за законом, звернулася до
суду з позовом про визнання права
власності.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України,
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства ухвалюючи рішення на
основі повного і всебічного з'ясування
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні та
керуючись ст. ст. 376, 392 ЦК України, ст.
ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Попівської
сільської ради Зіньківського району
Полтавської області третя особа
Зіньківська районна державна
адміністрація Полтавської області,
ОСОБА_2 про визнання права власності на
земельну ділянку в порядку спадкування
- задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
жителькою АДРЕСА_1, право власності на
земельну ділянку площею 4,49 гектарів,
розташовану на території Попівської
сільської ради Зіньківського району
Полтавської області, призначену для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
якою спадкодавець ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, володіла на підставі
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ПЛ № 058709,
кадастровий номер :00:040:0005
виданого їй Зіньківською районною
державною адміністрацією Полтавської
області і Зіньківським районним
відділом земельних ресурсів 30 липня 2004
року, на підставі розпорядження
Зіньківської районної державної
адміністрації від 02 липня 2004 року за №
287, зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 298.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Зіньківський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Повний текст рішення написано 17.06.2014
року.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області
С.Р.Должко