Справа № 2-1333/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року Солом'янський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Кізюн Л.І.,

при секретарі: Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Державної служби інтелектуальної
власності України про визнання
недійсним свідоцтва України на знак
для товарів та послуг,-

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду з позовом
до ОСОБА_3, Державної служби
інтелектуальної власності України, в
якому просили визнати недійсним
повністю свідоцтво України № НОМЕР_1 на
знак для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» від 15.03.2006 року, виданого
на ім'я ОСОБА_3 та зобов'язати Державну
службу інтелектуальної власності
України внести зміни до Державного
реєстру свідоцтв України на знаки для
товарів та послуг про визнання
недійсним свідоцтва України № НОМЕР_1
на знак для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» від 15.03.2006 року повністю
і здійснити відповідну публікацію в
офіційному бюлетені «Промислова
власність».

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачі
зазначили, що вони є співавторами таких
аудіовізуальних творів як
мультиплікаційні фільми «ІНФОРМАЦІЯ_1»
та «ІНФОРМАЦІЯ_2», а також мають
авторські права кожний на свій твір, а
саме ОСОБА_1 є автором сценарію цих
анімаційних фільмів, а
художником-постановником є ОСОБА_2

Також, в обґрунтування своїх вимог,
позивачі зазначають, що 11 травня 2004
року ОСОБА_1 було видано свідоцтво №
НОМЕР_2 про реєстрацію авторських прав
на твір «літературний твір
«ІНФОРМАЦІЯ_1», а ОСОБА_2 було видано
свідоцтво НОМЕР_3 про реєстрацію
авторського права на твір «художнє
зображення «ІНФОРМАЦІЯ_1».

15.03.2006 року на підставі заявки № 59631
Державною службою інтелектуальної
власності України на імя ОСОБА_3 було
видано Свідоцтво України № НОМЕР_1 на
знак для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1».

Як зазначають позивачі, на дату подання
заявки № 52 від 19.12.2003 року знак для
товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за
свідоцтвом України № НОМЕР_1 не міг
бути зареєстрований, оскільки такий
знак відтворює назву відомого в
Україні твору мистецтва, а саме
аудіовізуального (мультфільм) твору
«ІНФОРМАЦІЯ_1» та назву відповідного
персонажу «ІНФОРМАЦІЯ_1» без згоди
позивачів як власників немайнових
авторських прав на зазначений твір.

Враховуючи те, що Свідоцтво України
НОМЕР_1 від 15.03.2006 року на знак для
товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» не
відповідає умовам надання правової
охорони та видано з порушенням
законодавства, позивачі просять
визнати недійсним повністю свідоцтво
України № НОМЕР_1 на знак для товарів і
послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 15.03.2006 року.

Представники позивачів у судовому
засіданні позов підтримали та просили
його задовольнити.

Представник відповідача Державної
служби інтелектуальної власності
України у судовому засіданні проти
позову заперечував та просив у
задоволенні відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, про день, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, вважає, що у позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що в 1976-1979 роках
письменницею ОСОБА_1 і художником
ОСОБА_2 був створений
літературно-художній персонаж
«ІНФОРМАЦІЯ_1».

Анімаційні фільми «ІНФОРМАЦІЯ_1» та
«ІНФОРМАЦІЯ_2», в яких був вперше
оприлюднений літературно-художній
персонаж «ІНФОРМАЦІЯ_1», створені на
кіностудії «Київнаукфільм»,
відповідно в 1980 та 1989 роках, що
підтверджується листом Української
кіностудії анімаційних фільмів №146 від
30.09.2003 року (а.с.а.с. 12-13).

Відповідно до чинного на той час
законодавства - ст. 483 ЦК УРСР авторське
право на кінофільм належало
підприємству, яке здійснило зйомку, а
авторові сценарію, художнику -
постановникові та авторам інших
творів, які увійшли складовою частиною
у фільм, належало авторське право
кожному на свій твір.

Тому авторські майнові права на фільм
належать кіностудії «Укранімафільм»
(правонаступник кіностудії
«Київнаукфільм»), а автору сценарію
ОСОБА_1 та художнику-постановнику
ОСОБА_2 належить авторське право
кожному на свій твір.

Відповідно ст. 437 ЦК України, ч. 2 ст. 11
Закону України «Про авторське право і
суміжні права», авторське право на твір
виникає внаслідок факту його
створення. Для виникнення і здійснення
авторського права не вимагається
реєстрація твору чи будь-яке інше
спеціальне його оформлення, а також
виконання будь-яких інших
формальностей.

Одночасно ч. 5 ст. 11 Закону України «Про
авторське право і суміжні права»
визначено, що суб'єкт авторського права
для засвідчення авторства (авторського
права) на оприлюднений чи не
оприлюднений твір, факту і дати
опублікування твору чи договорів, які
стосуються права автора на твір, у
будь-який час протягом строку охорони
авторського права може зареєструвати
своє авторське право у відповідних
державних реєстрах.

Позивачі, користуючись своїм правом на
реєстрацію авторських прав
зареєстрували свої авторські права у
Державному департаменті
інтелектуальної власності і отримали
відповідні свідоцтва, а саме на ім'я
ОСОБА_1 видано свідоцтво про державну
реєстрацію авторського права на твір
від 11 травня 2004 року НОМЕР_2 -
Літературний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» та
свідоцтво про державну реєстрацію
авторських на твір від 11 травня 2004 року
№ НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_2 - художнє
зображення персонажу «ІНФОРМАЦІЯ_1»
(а.с.а.с. 14-15).

15 березня 2006 року Державний
департамент інтелектуальної власності
на підставі заявки №2 від 19.12.2003
року на реєстрацію знака для товарів та
послуг видав свідоцтво України НОМЕР_1
на знак для товарів та послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» для 28, 35 класів
Міжнародної класифікації товарів і
послуг на ім'я ОСОБА_3, зареєструвавши,
таким чином, як знак для товарів та
послуг відомий в Україні літературний
твір «ІНФОРМАЦІЯ_1», а саме, - зображення
та власну назву персонажу
«ІНФОРМАЦІЯ_1» без згоди власників
авторського права.

Як встановлено судом, 11 травня 2004 року
Державним департаментом
інтелектуальної власності були
засвідчені авторські права позивачів
шляхом видачі відповідних свідоцтв.

Згідно з п. «б» ст. 4.3.2.2. «Правил
складання, подання та розгляду заявки
на видачу свідоцтва України на знак для
товарів та послуг», затверджених
наказом Державного патентного
відомства України від 28.07.1995 року №116,
при проходженні експертизи заявка на
реєстрацію знака для товарів га послуг
перевіряється, чи не відтворює
заявлене позначення назви відомих
(добре знаних) в Україні творів науки,
літератури і мистецтва або цитати і
персонажі з них без згоди власників
авторського права.

Разом з тим, судом було встановлено, що
знак для товарів та послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» відтворює відомий в
України персонаж «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
авторські права на який належать
позивачам, не були відомі закладу
експертизи під час проведення
експертизи заявки, за якою було видане
свідоцтво України № НОМЕР_1 на знак для
товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
оскільки Державна служба не має
будь-яких організаційних та технічних
можливостей проводити співставлення
позначень та літературних і художніх
творів.

Також, судом встановлено, що рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва
від 01 листопада 2010 року (а.с.а.с.134-137)
визнано та не оспорювалось, що
літературний твір та персонаж
«ІНФОРМАЦІЯ_1» є добре відомим в
Україні, а тому посилання позивачів є
обґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані судом
загальновідомими, не потребують
доказування.

Частиною 4 статті 6 Закону України «Про
охорону прав на знаки для товарів та
послуг», передбачено, що не
реєструються як знаки позначення, які
відтворюють, зокрема, назви відомих в
Україні творів науки, літератури і
мистецтва або цитати і персонажі з них,
твори мистецтва та їх фрагменти без
згоди власників авторського права або
їх правонаступників.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 438 та ст. 439 ЦК
України, автору твору належить право на
недоторканість його твору, а також
право протидіяти будь-якому
перекручуванню, спотворенню або іншій
зміні твору чи будь-якому іншому
посяганню на твір.

Згідно зі ст.ст. 440, 443 ЦК України, ч. 1 ст.
15 та ч. 1 ст. 32 Закону України «Про
авторське право і суміжні права», до
майнових прав автора належить виключне
право на використання твору, а також
виключне право надавати дозвіл або
забороняти використання твору
будь-яким одним або всіма відомими
способами іншими особами.

Відповідно до ст. 441 ЦК України,
використання твору є його відтворенням
будь-яким способом та у будь-якій формі,
а також інші дії, встановлені законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
дозвіл на використання твору -
зображення літературно - художнього
персонажу «ІНФОРМАЦІЯ_1», в тому числі,
на реєстрацію знака для товарів та
послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», позивачі не
давали і іншого відповідачами доведено
не було.

Проте, Державним департаментом
інтелектуальної власності було
зареєстроване як знак для товарів та
послуг комбіноване позначення, яке
відтворює назву відомого в Україні
твору літератури та персонажу з нього
без згоди власників авторського права
на твір, і видане свідоцтво України
НОМЕР_1 на знак для товарів та послуг.

Згідно зі ст. 499 ЦК України права на
торговельну марку визнаються
недійсними з підстав, встановлених
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про охорону прав на знаки для товарів
та послуг», правова охорона надається
знаку, який не суперечить публічному
порядку, принципам гуманності і моралі
та на який не поширюються підстави для
відмови в наданні правової охорони.

Пунктом «а» ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про охорону прав на знаки для товарів
та послуг» передбачено, що свідоцтво
може бути визнано у судовому порядку
недійсним у разі невідповідності
зареєстрованого знака умовам надання
правової охорони.

Крім того, відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 19
Закону України «Про охорону прав на
знаки для товарів та послуг», в разі,
якщо видача свідоцтва, в результаті
подання заявки, була здійснена з
порушення прав та законних інтересів
інших осіб, таке свідоцтво може бути
визнано у судовому порядку повністю
недійсним.

Враховуючи викладене та те, що була
здійснена реєстрація спірного знаку,
який не відповідає умовам надання
правової охорони, встановлених ст. 5 та
ст. 6 Закону України «Про охорону прав
на знаки для товарів та послуг», а також
порушені права позивачів при цьому, то
Свідоцтво України НОМЕР_1 на знак для
товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 15
березня 2006 року, видане на ім'я ОСОБА_3
підлягає визнанню недійсним.

Керуючись ст.ст. 438, 439, 440, 441, 443 ЦК
України, Законом України «Про
авторське право і суміжні права»,
Законом України «Про охорону прав на
знаки для товарів та послуг», Правилами
складання, подання та розгляду заявки
на видачу свідоцтва України на знак для
товарів та послуг, затверджених
наказом Державного патентного
відомства України від 28.07.1995 року №116,
ст. ст. 10, 11, 57-60, 61, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Державної служби інтелектуальної
власності України про визнання
недійсним свідоцтва України на знак
для товарів та послуг - задовольнити.

Визнати Свідоцтво України НОМЕР_1 на
знак для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» від 15 березня 2006 року,
видане на ім'я ОСОБА_3, недійсним.

Зобов'язати Державну службу
інтелектуальної власності України
внести до Державного реєстру свідоцтв
України на знаки для товарів і послуг
відомості про визнання недійсним
Свідоцтва України НОМЕР_1 на знак для
товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 15
березня 2006 року, видане на ім'я ОСОБА_3,
та опублікувати вказані відомості у
Офіційному бюлетені «Промислова
власність».

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
м. Києва через районний суд. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л.І. Кізюн