Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Оніпко О.В., Демянчук С.В.

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
13 березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
недійсними відмов від прийняття
спадщини, -

в с т а н о в
и л а :

ОСОБА_2 04 лютого 2014 року звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
недійсними відмов від прийняття
спадщини.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 13 березня 2014
року визнано недійсною відмову ОСОБА_2
від прийняття належної їй спадщини від
18 липня 2008 року, яка залишилася після
смерті чоловіка - ОСОБА_4 на користь
сина померлого - ОСОБА_3, посвідченої
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу
Рівненської області ОСОБА_5,
зареєстрованої в реєстрі за № 1167.

Визнано недійсною відмову ОСОБА_2 від
прийняття належної їй спадщини від 25
жовтня 2008 року, яка залишилася після
смерті чоловіка - ОСОБА_4 на користь
сина померлого - ОСОБА_3, посвідченої
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу
Рівненської області ОСОБА_6,
зареєстрованої в реєстрі за № 7082.

Не погодившись з даним рішенням,
ОСОБА_1 подала на нього апеляційну
скаргу.

При цьому покликається на те, що суд
зобов"язаний був залучити її до участі
в розгляді справи як законного
представника неповнолітньої ОСОБА_7

Вважає, що судом неправильно
застосовано норми ст. 225 ЦК України,
оскільки позивач ОСОБА_2 при написанні
відмови від спадщини не перебувала у
такому стані, що не усвідомлювала
значення своїх дій і не могла ними
керувати, адже свої позовні вимоги вона
обґрунтувала не розладом психіки, а
тим, що в ОСОБА_3 не було будь-якого
жилого приміщення, тому вона прийняла
рішення про відмову від прийняття
спадщини після смерті чоловіка на його
користь.

Просить скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, беручи до
уваги пояснення учасників процесу,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_4 при складанні заповіту не
усвідомлював значення своїх дій, тому
відмова ОСОБА_2 від спадщини є
недійсною.

Однак колегія суддів апеляційного суду
з таким висновком суду першої
інстанції не погоджується.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі з 05
жовтня 1991 року.

Згідно біржової угоди купівлі-продажу
нерухомості від 22 липня 1997 року ОСОБА_4
купив квартиру АДРЕСА_1, яка згідно
реєстраційного посвідчення
Рівненського МБТІ зареєстрована на
праві приватної власності за ОСОБА_4 та
записана в реєстрову книгу 96-188 за
реєстровим № 26828 від 30 липня 1997 року
(а.с. 7).

24 травня 2006 року ОСОБА_4 склав заповіт
на все належне йому на праві власності
майно на ОСОБА_3, ОСОБА_2 в рівних
частинах кожному.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в
Книзі реєстрації смертей зроблено
відповідний актовий запис 21 лютого 2008
року № 65.

18 липня 2008 року приватний нотаріус
Рівненського міського нотаріального
округу Рівненської області ОСОБА_5
посвідчила відмову ОСОБА_2 від
прийняття належної їй спадщини, яка
залишилась після смерті чоловіка
-ОСОБА_4 на користь сина померлого -
ОСОБА_3, зареєстровану в реєстрі за №
1167, а 25 жовтня 2008 року приватний
нотаріус по Рівненському міському
нотаріальному округу ОСОБА_6 посвідчив
заяву ОСОБА_2 про відмову належного їй
спадкового майна після смерті чоловіка
-ОСОБА_4 набутого в період
зареєстрованого шлюбу, а саме квартири
АДРЕСА_1 на користь сина померлого -
ОСОБА_3

Рішенням Рівненського міського суду
від 18 листопада 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Рівненської області від 22 січня 2014
року, складений 24 травня 2006 року ОСОБА_4
заповіт визнаний недійсним.

Відповідно до ч. 5 ст. 1274 ЦК України
відмова від прийняття спадщини може
бути визнана судом недійсною з
підстав, встановлених ст. ст. 225, 229-231 і 233
цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Зі змісту даної норми вбачається, що
правочин може бути визнаний недійсним
лише в тому разі, коли особа абсолютно
не розуміла значення своїх дій та ( або)
не могла керувати ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_2 не надала суду доказів того, що
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та не могла керувати ними при
написанні 18 липня 2008 року та 25 жовтня 2008
року відмов від прийняття спадщини.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини, які мають
значення для справи, дійшов висновків,
які не відповідають обставинам справи,
а тому рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню із ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 11, 303, 304, 309, 313-314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 13 березня 2014
року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча
А.М. Шеремет

Судді:
О.В. Оніпко

С.В.
Демянчук