Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2/257/686/14

Єдиний унікальний номер 257/291/14-ц

22 квітня 2014 року Київський районний суд
м. Донецька в складі:

головуючого - судді Андрєєвої О.М.,

при секретарі - Хомутовій Н.Г.,

з участю представника позивача -
Чернишенко Н.В.,

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Шахта ім.
Засядько» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання такими, що втратили право на
жилу площу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ «Шахта ім. Засядько»
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання їх такими, що
втратили право на жилу площу в
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.1-2),
посилаючись на те, що зазначений
гуртожиток знаходиться на балансі
позивача. Відповідачі ОСОБА_2 та її
дочка ОСОБА_3 вселилися та проживали в
зазначеному гуртожитку з березня 2000
року із тимчасовою реєстрацією в
зв?язку з наданням цього жилого
приміщення адміністрацією
комунального підприємства «Заслужений
академічний ансамбль пісні та танцю
України «Донбас», продовжували
проживати у цьому гуртожитку на
підставі ордеру, виданого на підставі
рішення адміністрації та профспілки
того ж комунального підприємства, а 22
червня 2006 року відповідачі були
зареєстровані у зазначеному
гуртожитку постійно у встановленому
законом порядку. Але з весни 2011 року
відповідачі з власної ініціативи
перестали проживати в гуртожитку,
вивезли свої особисті речі, з листопада
2011 року припинили вносити плату за
користування жилою площею та
комунальними послугами в гуртожитку.
Оскільки з весни 2011 року, тобто більше
шести місяців відповідачі у гуртожитку
не проживають без поважних причин,
позивач просить визнати їх такими, що
втратили право на жилу площу з підстав
ст.ст.71, 72 ЖК України.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримала з підстав, зазначених в
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в
судовому засіданні проти позову
заперечували. Відповідач пояснила, що з
1996 року вона працювала у Донецькій
міській лікарні № 3, і у 2000 році за
клопотанням головного лікаря цієї
лікарні позивачці з неповнолітньою на
той час дочкою ОСОБА_3, 1991 року
народження, було надане жиле
приміщення - кімната АДРЕСА_2. До
зазначеного жилого приміщення
відповідачі вселилися, були
зареєстровані та проживали в ньому у
встановленому порядку. Крім того,
влітку 2000 року позивач стала на облік
осіб, що потребують покращення жилих
умов, у Київській районній в м. Донецьку
раді, де й перебуває до теперішнього
часу. Визнала, що у 2009 році вона уклала
шлюб з ОСОБА_5, після чого з 2009 року
стала проживати однією сім?єю зі своїм
чоловіком - спочатку у квартирі його
батьків, а з 2011 року у двокімнатній
квартирі, належній ОСОБА_5, за адресою:
АДРЕСА_1. Стверджувала, що після
укладення шлюбу з ОСОБА_5 її дочка
ОСОБА_3 залишилася одна проживати у
спірному гуртожитку, в якому постійно
проживає до теперішнього часу. Крім
того, сама ОСОБА_2 у випадках конфліктів
з чоловіком йшла на тиждень або два до
гуртожитку, останній раз такий випадок
був у жовтні 2013 року. За адресою
спірного гуртожитку відповідач ОСОБА_2
отримує пенсію, поштову
кореспонденцію, а заборгованість з
оплати за гуртожиток утворилася в них
внаслідок тяжкого матеріального
становища. Вважає позовні вимоги про
визнання такими, що втратили право на
жилу площу, несправедливими, тому що
вона з дочкою мають потребу у
зазначеному житлі, і найближчим часом
ОСОБА_2 має намір повернутися проживати
до гуртожитку зі своїм чоловіком,
оскільки він є інвалідом, страждає на
тяжке захворювання та для отримання
коштів на лікування має намір продати
свою квартиру.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала та
стверджувала, що постійно проживає в
кімнаті № 30 спірного гуртожитку з
дитинства, вселилася до цього
гуртожитку разом з матір?ю - ОСОБА_2
Підтвердила, що після реєстрації шлюбу
з ОСОБА_5 її мати пішла жити до свого
чоловіка на вул. Університетську, а
потім вони стали жити у квартирі
вітчима у пров. Донбаському. Після
укладення шлюбу її матір?ю сама ОСОБА_3
залишилася постійно проживати в
гуртожитку, лише два-три рази за цей
період тимчасово перебувала у матері
кожного разу протягом місяця.
Стверджувала, що гуртожиток є її єдиним
житлом, усі її речі знаходяться в
гуртожитку, там розташоване її спальне
місце, а тому вона заперечує проти
визнання її такою, що втратила право на
жилу площу. В судові засідання 19
березня 2014 року та 22 квітня 2014 року
відповідач ОСОБА_3 не з?явилася, про час
та місце розгляду справи була належним
чином повідомлена, що підтверджується
розписками про вручення судових
повісток та довідками про доставку
судових повісток у вигляді
SMS-повідомлення (а.с.115, 133, 136), направила
заяву, в якій просила розглянути справу
без її участі (а.с.138), в зв?язку з чим суд
вважає можливим закінчити розгляд
справи за відсутності відповідача
ОСОБА_3 на підставі наявних доказів.

Суд, заслухавши показання сторін,
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5, дослідивши
письмові докази, що є в матеріалах
справи, проаналізувавши надані докази,
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Суд встановив, що будинок АДРЕСА_2
є гуртожитком та знаходиться на
балансі публічного акціонерного
товариства «Шахта ім. Засядько».
Зазначені обставини крім показань
сторін підтверджуються довідками ПАТ
«Шахта ім. Засядько», копією рішення
виконавчого комітету Київської
районної в м. Донецьку ради (а.с.10, 21, 23,
23-а).

Суд встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
вселилися до спірного гуртожитку у
встановленому законом порядку та були
в цьому жилому приміщенні
зареєстровані на підставі виданого
спеціального ордеру № 147 від 16 березня
2005 року на зайняття жилої площі в
гуртожитку на підставі спільного
рішення адміністрації та профкому
комунального підприємства «Заслужений
ансамбль пісні та танцю України
«Донбас» в зв?язку з клопотанням
адміністрації та профкому Центральної
міської клінічної лікарні № 3.

Зазначені обставини повністю
підтверджуються показаннями всіх
сторін, копією клопотання ЦМКЛ № 3
(а.с.5), копією спеціального ордеру (а.с.8),
копією картки прописки (реєстрації)
(а.с.9).

Усіх викладених обставин не
заперечували в судовому засіданні усі
особи, які приймають участь в справі.

Таким чином, суд встановив, що між
ОСОБА_2 та публічним акціонерним
товариством «Шахта ім. Засядько» був
укладений договір найму спірного
жилого приміщення з обмеженнями,
встановленими для гуртожитків, а тому
відповідач ОСОБА_2 має статус наймача
зазначеного жилого приміщення в
гуртожитку, а відповідач ОСОБА_3 -
статус члена сім??ї наймача в цьому
жилому приміщенні.

Суд встановив, що відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 з власної ініціативи не
проживають в спірному гуртожитку не
пізніше ніж з весни 2011 року без
поважних причин.

Факт непроживання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в
спірному жилому приміщенні
підтверджується показаннями
представника позивача, актом комісії
від 30 липня 2013 року (а.с.6), який був
складений комендантом гуртожитку
ОСОБА_11 у присутності чергових ОСОБА_12
і ОСОБА_7 та чотирьох сусідів -
мешканців гуртожитку, про непроживання
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у гуртожитку протягом
двох років та про вивезення ними своїх
речей з гуртожитку навесні 2011 року
(а.с.6). Не довіряти відомостям,
викладеним у зазначеному акті, немає
жодних підстав, оскільки чотири особи,
допитані в судовому засіданні в якості
свідків - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та
ОСОБА_11 повністю підтвердили зміст
зазначеного акту та свою участь у його
підписанні.

Усі допитані в судовому засіданні
свідки: ОСОБА_11 - комендант гуртожитку,
ОСОБА_7 та ОСОБА_10 - чергові гуртожитку,
ОСОБА_6 та ОСОБА_8 - мешканці гуртожитку,
ОСОБА_9 - мешканка та прибиральниця
гуртожитку категорично стверджували,
що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в спірному
гуртожитку не проживають не пізніше
ніж з 2011 року, при цьому свідки ОСОБА_7
та ОСОБА_10 надали докладні пояснення
про свою роботу в якості чергових
протягом багатьох років, про режим,
графік своєї роботи, про місце
розташування їх робочого місця на
вахті на вході до гуртожитку та про
обставини, за яких їм достовірно відомо
про непроживання відповідачів у
гуртожитку, про обставини вивезення
ними своїх речей з гуртожитку, а також
про обставини ведення черговими
журналу реєстрації відвідувачів, де
вони фіксували дати відвідування
гуртожитку мешканцями, які тривалий
час в ньому не проживають, в тому числі
й ОСОБА_2, а також про обставини
реєстрації та передачі ними поштової
кореспонденції мешканцям гуртожитку,
які в ньому не проживають, в тому числі
й ОСОБА_2 При цьому усі допитані в
судовому засіданні свідки - ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 стверджували, що в гуртожитку
протягом декількох років не проживає
не тільки ОСОБА_2, а й її дочка ОСОБА_13, а
чергова гуртожитку ОСОБА_10, яка працює
в гуртожитку з 2011 року, та комендант
гуртожитку ОСОБА_11, яка працює з 2009
року, пояснили, що взагалі не знають
ОСОБА_3 і ніколи її в гуртожитку не
бачили. Крім того, свідки підтвердили,
що лише в грудні 2013 року, тобто вже
після винесення судом заочного рішення
у теперішній справі, відповідач ОСОБА_2
привезла до гуртожитку розкладачку,
ковдру та деякі речі та стала
періодично відвідувати свою кімнату в
гуртожитку.

За змістом показань зазначених свідків
виходить, що ніхто не перешкоджав і в
теперішній час не перешкоджає
проживанню ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в їхній
кімнаті в гуртожитку, і вони не
проживають в своїй кімнаті гуртожитку
з власної ініціативи.

Не довіряти зазначеним показанням
свідків та матеріалам справи у суду
немає ніяких підстав, оскільки
зазначені показання є логічними,
повністю узгоджуються між собою, а
характер викладення цих показань
свідками у судовому засіданні
безперечно свідчить про те, що ці
показання не були заздалегідь
підготованими.

Крім того, сама відповідач ОСОБА_2 в
судовому засіданні визнала факт свого
непроживання в гуртожитку з 2009 року до
теперішнього часу в зв?язку з
укладенням шлюбу з ОСОБА_5 та
проживанням з ним однією сім?єю за
іншою адресою, тобто визнала факт свого
не проживання в спірному жилому
приміщенні з власної ініціативи. Ці
факти непроживання ОСОБА_2 в гуртожитку
також підтвердили в судовому засіданні
відповідач ОСОБА_3 та свідок з боку
відповідачів ОСОБА_5

Зазначені докази в своїй сукупності
безумовно свідчать про те, що
ініціаторами залишення спірної
кімнати в гуртожитку були самі ОСОБА_2
та ОСОБА_3, і вони не проживають в
спірному гуртожитку з 2011 року; ОСОБА_3 -
з власної ініціативи без поважних
причин, ОСОБА_2 - з тієї причини, що
створила сім'ю, і з власної ініціативи
стала проживати не в гуртожитку, а в
кращих умовах зі своїм чоловіком в його
окремій двокімнатній квартирі.

Доводи відповідачів про те, що вони не
мають іншого житла і потребують
кімнати в гуртожитку, не можуть бути
прийнятими судом до уваги, оскільки
навіть після 13 січня 2014 року після
скасування заочного рішення суду і до
теперішнього часу відповідачі
фактично не повернулися проживати до
спірної кімнати, а лише почали
створювати уяву про використання ними
спірної кімнати в гуртожитку, завезши
до кімнати розкладачку та деякі речі та
інколи відвідуючи гуртожиток.

При цьому сам по собі факт внесення
відповідачем ОСОБА_2 певної частини
плати за користування житлом в
гуртожитку не є підставою для
збереження за відповідачами права на
жилу площу у випадку їх відсутності без
поважних причин більше шести місяців.

Отже, усі наявні в справі докази в своїй
сукупності підтверджують, що
відповідачі в спірному гуртожитку не
проживають з 2011 року, тобто більше
шести місяців, з власної ініціативи без
поважних причин.

При цьому суд звертає увагу на те, що
незважаючи на усі наявні можливості,
надані судом, відповідачі протягом
усього часу розгляду цієї справи не
представили суду жодного свідка на
підтвердження своїх доводів про те, що
ОСОБА_3 постійно проживає в спірному
гуртожитку з 2000 року до теперішнього
часу. Незважаючи на наявну можливість,
відповідачі, в тому числі відповідач
ОСОБА_3, не представили суду жодного
сусіда з усіх мешканців гуртожитку, не
представила жодної іншої особи, або
жодних інших доказів, які б підтвердили
факт проживання ОСОБА_3 в гуртожитку у
період з 2011 року по теперішній час.

Відповідно до ч.3 ст.10, чч.1, 2 ст.60
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, як беруть участь у справі.

Під час розгляду справи судом
були створені всі необхідні умови для
всебічного та повного дослідження
обставин справи, сторонам, в тому числі
відповідачам та представнику
відповідача, під час розгляду справи
було роз'яснено їх права та обов'язки, а
також положення щодо змагальності
процесу та необхідності надання
доказів на підтвердження своїх
доводів, сторонам, зокрема
відповідачам та представнику
відповідача, було надано всі
можливості для заявлення необхідних
клопотань та надання доказів, що
підтверджується матеріалами справи та
технічним записом судових засідань.

За таких обставин суд встановив, що
відповідачі не надали суду жодних
доказів тому, що вони з 2011 року постійно
проживають в спірному гуртожитку, або
не проживають в ньому з якихось
поважних причин.

Оскільки суд встановив, що між ПАТ
«Шахта ім. Засядько» (наймодавцем) та
ОСОБА_2 (наймачем) був укладений договір
найму жилого приміщення з обмеженнями,
пов'язаними із статусом жилого
приміщення у гуртожитку, суд вважає, що
за відсутності наймача та члена його
сім?ї ОСОБА_3 в спірному жилому
приміщенні більше шести місяців без
поважних причин вони мають бути
визнані такими, що втратили право на
жилу площу в спірному жилому
приміщенні з підстав, передбачених ст.71
ЖК України. Тому суд вважає позовні
вимоги про визнання відповідачів
такими, що втратили право на жилу площу
в спірному гуртожитку, законними,
обгрунтованими,та вважає необхідним
цей позов задовольнити.

На підставі викладеного, ст.ст.71, 72, 191 ЖК
України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 214,
215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов публічного акціонерного
товариства «Шахта ім. Засядько» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання такими, що
втратили право на жилу площу
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що
втратили право на жилу площу в
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2.

Апеляційну скаргу на рішення
може бути подано до Апеляційного суду
Донецької області через Київський
районний суд м. Донецька протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: