№ 0603/2110/12
провадження № 2/0603/1258/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2014 року
м.
Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області в складі:
головуючого - судді Замеги О.В., при
секретарі - Павлюк - Жук А.В., за участю
позивачки ОСОБА_1, її представника
ОСОБА_2, третьої особи: ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства КБ
"Приватбанк", треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_3, про визнання недійсним
договору іпотеки від 13.12.2005 року,-

В С Т А Н О В И
В:

Позивачка 28.03.2012 року звернулася
до суду з позовом про визнання
недійсним договору іпотеки від 13.12.2005
року, який був укладений між нею і
відповідачем. Мотивуючи тим, що даний
договір вона не укладала, не давала
будь-кому згоди на передачу її майна в
заставу, під будь- який договір, в тому
числі і договір іпотеки від 13.12.2005 року
вона не підписувала.

У відкритому судовому засіданні
позивачка і її представник ОСОБА_2
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі. Крім того зазначили, що про
наявність даного договору іпотеки від
13.12.2005 року позивачка дізналася лише в
березні 2012 року.

В судове засіданні представник
відповідача не з"явилася, надала суду
заяву про розгляд справи в її
відсутності, позовні вимоги не визнала,
крім того просить суд застосувати
позовну давність.

Третя особа- ОСОБА_4 в судове
засідання не з"явився, про час і місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, заяву про розгляд справи в його
відсутності суду не надав.

Третя особа - ОСОБА_3 вважає, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Заслухавши пояснення свідка,
з"ясувавши обставини справи, на засадах
змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК
України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60
ЦПК України, суд приходить до висновку
про відмову в задоволенні позовних
вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13 грудня 2005
року між ОСОБА_1, ОСОБА_4, які виступили
майновими поручителям(далі -
іпотекодавці), за „позичальника"
ОСОБА_5, та Закритим акціонерним
товариством комерційним банком „
Приватбанк"( правонаступником якого є
ПАТ КБ „ ПриватБанк")( далі -
іпотекодержатель) був укладений
договір іпотеки, предметом якого є
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_6, що випливають з кредитного
договору від 12.12.2005 року № МІ-235-05, в силу
чого іпотекодержатель має право в разу
невиконання позичальником зобов"язань
іпотекою, одержати задоволення за
рахунок переданого в іпотеку
нерухомого майна переважно перед
іншими кредиторами іпотекодавця. В
забезпечення виконання позичальником
зобов"язань за кредитним договором
іпотекодавці надали в іпотеку належне
їм на праві власності нерухоме майно, а
саме: квартиру АДРЕСА_1(а.с.272-276).

На підтвердження дійсності
підпису позивачки, представник
відповідача надав для огляду оригінал
договору іпотеки, який був оглянутий
судом в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1 Закону
України "Про іпотеку", іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно зі ст. 577 Цивільного
Кодексу України, якщо предметом
застави є нерухоме майно, то договір
застави підлягає нотаріальному
посвідченню і застава нерухомого майна
підлягає державній реєстрації у
випадках та в порядку, встановлених
законом.

Як вбачається з матеріалів
справи, договір іпотеки від 13 грудня 2008
року посвідчений приватним нотаріусом
Бердичівського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, та зареєстрований у
реєстрі за № 2978.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутись до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 202 ЦПК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов"язків.

Статтею 203 ЦК України визначено основні
критерії чинності правочину й
зазначено зокрема, що зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Правочин може бути визнаний недійсним
у разі недодержання в момент його
вчинення стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦПК
України.

Частина 2 статті 207 ЦК України визначає,
що правочин вважається вчиненим у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК
України, та згідно роз"яснень Пленуму
Верховного Суду України п. 7 постанови
№ 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 06.11.2009 року
правочин може бути визнаний недійсним
лише на підставах, визначених законом,
та з застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.
Підставами недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п"ятою та шостою ст. 203
ЦК України, а саме: зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Таким чином, позивачка мала
довести наявність права, факт
порушення належного їй права саме
відповідачем і обрати при цьому спосіб
захисту свого права, передбачений
чинним законодавством.

Проте, жодного доказу на
підтвердження того, що позивачка не
знала і не підписувала оспорюваний
договір позивачка суду не надала.

Крім того доводи позивачки
спростовуються зібраними у справі
доказами.

Так, за клопотанням позивачки і її
представника по справі призначено
судово-почеркознавчу експертизу.
Згідно висновку № 1/30
судово-почеркознавчої експертизи від
07.03.2013 року, проведеної Житомирським
відділенням Науково - дослідного
експертно-криміналістичного центру
УМВС України в Житомирській області,
предметом дослідження якого був
договір іпотеки від 13 грудня 2005 року,
встановлено, що вирішити питання"
ОСОБА_1 чи іншою особою, виконаний
підпис від її імені в оригіналі
договору іпотеки від 13.12.2005 року, який
укладений між ЗАТ КБ „ ПриватБанк" та
ОСОБА_1, та ОСОБА_4" не представлялося
можливим(а.с.121-127). Експерт
попереджений про кримінальну
відповідальність по ст.ст. 384, 385 КК
України.

За клопотання позивачки і її
представника, які не погодилися з
висновками експертизи від 07.03.2013 року
по справі призначено
судово-почеркознавчу експертизу,
проведення якої було доручено іншій
експертній установі. Згідно висновку №
392/1325 судово-почеркознавчої експертизи
від 06.11.2013 року, проведеної
Житомирським відділенням Київського
науково - дослідного інституту судових
експертиз, предметом дослідження був
договір іпотеки від 13 грудня 2005 року,
встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1
у рядку „ ОСОБА_1" графи „ Іпотекодавці"
договору іпотеки від 13 грудня 2005 року
між ЗАТ КБ „ ПриватБанк" та ОСОБА_1,
ОСОБА_4, що посвідчений приватним
нотаріусом Бердичівського міського
нотаріального округу Житомирської
області ОСОБА_7, виконаний імовірно -
ОСОБА_1 у незвичайних зовнішніх умовах -
незручна поза виконавця під нанесення
цього почергового об"єкту(стоячи,
тримаючи матеріал письма на вису, без
опори пишучої руки)( а.с.181-194). Експерт
попереджений про кримінальну
відповідальність по ст. ст. 384, 385 КК
України.

Також, згідно висновку № 59/14-25
додаткової судово-почеркознавчої
експертизи від 03.04.2014 року, проведеної
Житомирським відділенням Київського
науково - дослідного інституту судових
експертиз, предметом дослідження був
договір іпотеки від 13 грудня 2005 року,
встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1
у рядку „ ОСОБА_1" графи„ Іпотекодавці"
договору іпотеки від 13 грудня 2005 року
між ЗАТ КБ „ ПриватБанк" та ОСОБА_1,
ОСОБА_4, що посвідчений приватним
нотаріусом Бердичівського міського
нотаріального округу Житомирської
області ОСОБА_7- виконаний імовірно
ОСОБА_1(а.с.236-243). Експерт попереджений
про кримінальну відповідальність по
ст. ст. 384, 385 КК України.

Даючи оцінку згаданим висновкам
почеркознавчих експертиз, суд
керується правилами ст. 212 ЦПК України з
огляду на їх достовірність,
допустимість, достатність і взаємний
зв'язок з іншими доказами, та приходить
до висновку, що вони можуть бути
визнані такими, що достатньо
спростовую позовні вимоги, хоча у
висновках не стверджується в
категоричній формі про належність
підпису ОСОБА_1, а висловлено
припущення.

А тому суд оцінює дані докази в
сукупності з іншими доказами, зокрема
показами свідка ОСОБА_7.

Так, у відкритому судовому засіданні
свідок ОСОБА_7, пояснив, що він як
нотаріус посвідчив договір іпотеки від
13 грудня 2005 року, який був укладений між
представником ЗАТ КБ „ ПриватБанк" та
ОСОБА_1, ОСОБА_4. В його присутності
ОСОБА_1 особисто, добровільно підписала
даний договір іпотеки.

Отже, суд вважає, що волевиявлення
позивачки ОСОБА_1, як учасника
правочину, щодо розпорядження своїм
майном, як предметом іпотеки, було
вільним і відповідало її волі, оскільки
вона її висловила, підписавши договір
іпотеки, що відповідає вимогам ст. 203 ч. 3
ЦК України.

Крім того в судовому засіданні
представник відповідача подала до суду
заяву про застосування стороків
позовної давності, яка на думку суду
підлягає задоволенню з наступних
підстав( а.с. 279).

Згідно ст. 256 Цивільного Кодексу
України передбачено, що позовна
давність - це строк, в межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Ст. 257 ЦК України, зазначено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до вимог п.п. 3, 4
ст. 267 ЦК України, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів
справи, а також з матеріалів цивільної
справи № 2-5011 за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_4 про виселення, та
рішенням Бердичівського
міськрайонного суду від 30.09.2009 року по
даній справі, рішення апеляційного
суду Житомирської області від 23.11.2009
року, ОСОБА_3 звернувся до суду з даним
позовом 13.02.2009 року про виселення
ОСОБА_1, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1

Під час розгляду даної справи судом
встановлено, що згідно витягу про
реєстрацію права власності на нерухому
майно ОСОБА_3 є власником квартири
АДРЕСА_1. Відповідно до витягу з
державного реєстру правочинів -
власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3,
підставою для оформлення право
власності на вищезазначену квартиру є
свідоцтво про придбання об"єктів
нерухомого майна. Згідно свідоцтва від
5.12.2008 року, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_8, на підставі акту
державного виконавця про проведення
прилюдних торгів, визначено, що ОСОБА_3
належить на праві приватної власності
квартира АДРЕСА_1, яка передана
Житомирською філією товариства з
обмеженою відповідальністю
„Мультисервіс", в рахунок погашення
боргу на суму 84151.47 грн., на користь ЗАТ
КБ „ ПриватБанк", що раніше належала
ОСОБА_1, ОСОБА_4. Згідно матеріалів про
проведення прилюдних торгів, які були
витребувані судом за клопотанням
відповідача ОСОБА_4, квартира АДРЕСА_1
була реалізована з прилюдних торгів
при виконанні виконавчого напису
нотаріуса від 31.10.06 року про стягнення
боргу в сумі 84151.47 грн. З ОСОБА_1, ОСОБА_4
за рахунок заставного майна на користь
ЗАТ КБ „ ПриватБанк", і даний предмет
іпотеки був придбаний ОСОБА_3( а.с.95-96).

ОСОБА_1, як відповідачка, брала
участь у вищевказаній справі через
свого представника - ОСОБА_9,
повноваження якого були посвідченні
дорученням від 19.06.2008 року(.а.с.15).

Тобто, суд вважає, що з моменту
видачі доручення ОСОБА_1 - ОСОБА_10, з
19.06.2008 року позивачка знала про
порушення її права, а дана позовна
заява була подана до суду тільки 28.03.2012
року, тобто з пропуском передбаченого 3
річного терміну.

Поважні причини пропуску даного
строку, передбаченні ст. 261 ЦК України,
на думку суду відсутні.

А тому суд вважає, що в зв"язку з
спливом строків позовної давності в
позові ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства КБ
"Приватбанк", треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_3, про визнання недійсним
договору іпотеки від 13.12.2005 року слід
відмовити.

У відповідності до п. 11 постанови
Пленуму Верховного суду України від
18.12.2009 року № 14 „ Про судове рішення у
цивільній справі" суд встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, в
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, якщо позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Враховуючи те, що позивачкою не
доведено вимоги, на які вона
посилається в позовній заяві, а тому
суд приходить до висновку про відмову у
задоволенні позову за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 11, 88, 209, 212, 214,
215, 367 ЦПК України, ст.ст. 203, 205, 207, 208, 209, 215,
216, 218, 220, 253, 256, 267 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства КБ "Приватбанк", треті особи:
ОСОБА_4, ОСОБА_3, про визнання недійсним
договору іпотеки від 13.12.2005 року
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Житомирської області через
Бердичівський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в 10
-денний строк з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії даного рішення.

Головуючий: