У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Дубенського міськрайонного
суду від 29 квітня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну
розміру аліментів та стягнення
додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н
О В И Л А :

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду від 29 квітня 2014 року позов
задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1 1563 грн. 35 коп.
додаткових витрат на утримання дитини.

Збільшено розмір аліментів, стягуваних
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання
дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 300 грн. до 500
грн. в місяць, починаючи з дня набрання
рішенням законної сили і до досягнення
дитиною повноліття.

В задоволенні решти вимог відмовлено
за їх необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_3 в прибуток держави 243
грн. 60 коп. судового збору.

У поданій на вказане рішення
апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликалася
на його незаконність та
необґрунтованість через порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Вказувала, що дочка часто хворіє і
аліментів в розмірі 300 грн., які сплачує
відповідач, недостатньо для
забезпечення повсякденних потреб
дитини.

Доводила, що надала суду всі необхідні
докази, які підтверджують необхідність
у додаткових витратах на дитину,
зокрема копію медичної книжки, витяги з
історії хвороби, чеки, квитанції про
оплату ліків і діагностик та ін.

Стверджувала, що суд вважав
неналежними доказами товарні чеки про
оплату перевезення дочки до м. Києва та
назад в сумі 2400 грн. через відсутність
печаток, однак фізичні
особи-підприємці мають право
здійснювати підприємницьку діяльність
та надавати послуги без наявності в них
печатки, а тому такий висновок суду є
помилковим.

Стверджувала, що дитина перебуває на
диспансерному обліку та потребує
періодичного повторного обстеження,
медикаментозного лікування та
диспансерного спостереження, що
свідчить про те, що витрати, пов'язані з
її хворобами є прогнозованими, а тому
вважає, що суд повинен був стягнути з
відповідача додаткові щомісячні
витрати на лікування дитини.

Просила рішення Дубенського
міськрайонного суду від 29 квітня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення її позову в
повному обсязі, а саме: стягнути з
ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн.
щомісячно, починаючи з дня набрання
законної сили рішенням суду і до
повноліття дитини, а також стягнути з
нього фактично понесені витрати на
дитину в розмірі 10 675 грн. 98 коп. та
додаткові витрати по 300 грн. щомісячно.

________________________________________________________________________
__________________________

Справа №559/3845/13-ц
Головуючий в суді І
інст. - Юзьвяк Б.Г.

Провадження № 22-ц /787/1315/2014р.
Суддя-доповідач
-Боймиструк С. В.

В запереченні на апеляційну скаргу
ОСОБА_3 зазначив, що рішення суду першої
інстанції постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а тому просив залишити його без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення, розгляд справи провести
без його участі.

Позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи
апеляційної скарги підтримали та
просили її задовольнити.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Частково задовольняючи позов та
збільшуючи розмір стягуваних
аліментів з відповідача на утримання
доньки ОСОБА_4 з 300 до 5000 грн. щомісячно,
суд першої інстанції виходив з росту
цін та інфляції, стану здоров'я дитини,
та того, що розмір аліментів,
встановлених попереднім рішенням суду,
є нижчим за мінімальний розмір
аліментів, встановлених
законодавством.

Частково задовольняючи вимоги про
стягнення з відповідача додаткових
витрат на утримання доньки ОСОБА_4,
місцевий суд виходив з недоведеності
та безпідставності деяких вимог.

Такий висновок місцевого суду
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Згідно ст.192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника
аліментів або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
становища, погіршення або поліпшення
здоров'я когось з них.

З матеріалів справи вбачається, що стан
здоров'я доньки відповідача ОСОБА_4
погіршився, що ним не заперечується.
Розмір аліментів на її утримання
відповідно до рішення Дубенського
міськрайсуду від 16 січня 2008 року з
нього стягується в розмірі по 300 грн.
щомісячно до досягнення нею
повноліття.(а.с.4,7-10).

Зважаючи на обставини справи та розмір
аліментів, встановлених попереднім
рішенням суду, який нижчий за
мінімальний розмір аліментів
встановлених законодавством, тобто
менше 30% від прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, суд
обґрунтовано збільшив розмір
стягуваних аліментів до 500 гривень
щомісячно. При цьому суд врахував
наявність у відповідача іншої сім'ї та
малолітньої дитини на утриманні, його
стан здоров'я та розмір доходів 1163,33
грн. щомісячно (а.с.31,33,35,36), а тому
твердження апелянта на необхідність
стягнення з відповідача аліментів в
розмірі по 1000 грн. щомісячно не
заслуговує на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 185 СК України той з
батьків, з кого присуджено аліменти на
дитину, зобов'язаний брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини, хворобою
дитини, каліцтвом, тощо).

З огляду на вказану норму, місцевий суд
дійшов вірного висновку, що вимоги
позивачки щодо відшкодування таких її
витрат на лікування дитини після
отриманої травми печінки та запаленням
щитовидної залози є обґрунтованими,
але розмір таких витрат, зважаючи на
наявні в справі докази, позивачкою
підтверджені лише на суму 3126 грн.70 коп.
(2885, 15 + 241,55.)(а.с.17,61), а тому відповідно до
ст.180 СК України, місцевий суд
обґрунтовано стягнув з відповідача на
користь позивачки половину цієї суми.

Суд першої інстанції на обґрунтування
прийнятого рішення навів відповідні
мотиви відхилення одних доказів та
прийняття інших.

Зокрема вказав, що необхідність
перевезення дитини легковиком за
маршрутом Дубно - Київ - Дубно, за що
сплачено 2400 грн., не підтверджена
медичним висновком (а.с.51-52).

Також зазначив, що в справі містяться
фіскальні чеки на купівлю лікарських
препаратів у грудні 2013 року. У зв'язку з
яким діагнозом, кому призначались та
кому купувались ці лікарські препарати
невідомо. Ксерокопії з чиєїсь медичної
картки, долучені позивачкою до цих
фіскальних чеків не дозволяють зробити
висновку, що ці медичні препарати
купувались для дочки і що вона у цей
період була хвора (а.с.41-43).

Обґрунтовано не взяв до уваги місцевий
суд товарні чеки на покупку предметів
одягу та шкільного приладдя, оскільки
такі витрати є постійними, щомісячними
і в розумінні ст.185 СК України не
відносяться до додаткових витрат, що
викликані особливими обставинами
(хворобою дитини, каліцтвом, тощо)
(а.с.70-73), а також чеки, які неможливо
прочитати (а.с.66) та чеки на харчування
(а.с.67-69).

Суд зазначив, що неможливо зробити
висновок, ким ці чеки видані, якою
установою та в який період, оскільки
вони написані від руки, без жодних
завіряючих надписів.

Крім того, в суді першої інстанції
позивачка пояснювала, що в період
перебування на стаціонарному
лікуванні дитина отримувала належне
харчування в медичних закладах, але
вона з власної ініціативи купувала їй
інші продукти. З наведених підстав, суд
обґрунтовано не взяв до уваги ці суми
як такі, що підлягають відшкодуванню.

Враховуючи, що рішення місцевого суду
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, наведених
у ньому, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст. ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313-315,
317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного
суду від 29 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: