Справа № 636 / 1198 / 14-ц
2 / 636 / 818 / 2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 року Чугуївський
міський суд Харківської області у
складі:

головуючого - судді
Ковригіна О.С.

при секретарі -
Фатєєвої С.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Дванадцята Харківська державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності в порядку спадкування
за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Чугуївського міського суду
Харківської області з позовом до
ОСОБА_2, третя особа - Дванадцята
харківська державна нотаріальна
контора, про визнання права власності в
порядку спадкування за законом, в
якому, просив суд, визнати за ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем м. Харків,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право
власності на ? частину житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, зареєстрованого за ОСОБА_3, на
підставі договору купівлі-продажу від
16 лютого 1991 року, посвідченого старшим
державним нотаріусом Дванадцятої
Харківської державної нотаріальної
контори Іщенко К.А., в реєстрі за №3-896, в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в
м. Харків. Визнати за ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем м. Харків,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право
власності на житловий будинок АДРЕСА_2,
в порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в
м. Харків.

В обґрунтування позовних вимог Позивач
зазначив, що 15 грудня 1994 року батько
Позивача - ОСОБА_5, поселився у ? частині
житлового будинку з надвірними
будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.
Всі витрати по утриманню та догляду за
вказаним будинком з 15 грудня 1994 року
здійснював батько Позивача - ОСОБА_5.
Тобто ОСОБА_5 фактично відкрито та
безперервно володів цим нерухомим
майном, не порушуючи права та інтереси
будь-яких інших осіб. Враховуючи, що
батько Позивача - ОСОБА_5, з 1994 року
добросовісно володів 1/2 частиною
садибного (індивідуального) житлового
будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1,
відкрито, безперервно здійснюючи
обслуговування будинку, доглядаючи за
ним, добросовісно і відкрито
користувався нерухомим майном
протягом більше ніж 20 років, Позивач
вважає, що відповідно до чинного
законодавства України, ОСОБА_5 мав
право на визнання за ним 1/2 частини
садибного (індивідуального) житлового
будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, в
порядку набувальної давності.

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько Позивача, ОСОБА_5,
помер. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась
спадщина, яка складається з: житлового
будинку АДРЕСА_2; та 1/2 частини
житлового будинку з надвірними
будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.
Спадкоємцем майна ОСОБА_5 став його син
ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_2. Після смерті
ОСОБА_5 спадщину прийняв його син
ОСОБА_1, так як в передбачений законом
строк звернувся із відповідною заявою
до нотаріуса. Дружина спадкодавця -
ОСОБА_2, відмовилась від прийняття
спадщини на користь ОСОБА_1, отже, є
такою, що не прийняла спадщину. Коли
Позивач звернувся до нотаріальної
контори за видачею свідоцтва про право
на спадщину у видачі свідоцтва про
право на спадщину йому було відмовлено
у зв'язку з відсутністю оригіналів
документів, які б підтверджували право
власності ОСОБА_5 на спадкове майно. У
зв'язку з цим, Позивач не може оформити
та юридично закріпити за собою право
власності на спадкове майно, що
належить йому за законом. Тому ОСОБА_1
змушений в порядку ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України
звернутися до суду за захистом своїх
прав.

Позивач - ОСОБА_1, в судове засідання не
з'явився, належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду
справи, через канцелярію суду надав
заяву про слухання справи без його
участі, позовні вимоги підтримав, та
просив суд позов задовольнити (а.с. 31).

Відповідач - ОСОБА_2, в судове засідання
не з'явилась, належним чином була
повідомлена про час і місце розгляду
справи, через канцелярію суду надала
заяву про слухання справи без її
участі, проти задоволення позовних
вимог не заперечувала (а.с. 30).

Представник третьої особи -
Дванадцятої Харківської державної
нотаріальної контори, в судове
засідання не з'явився, належним чином
був повідомлений про час і місце
розгляду справи, через канцелярію суду
надав заяву про слухання справи без
його участі, розгляд питання залишив на
розсуд суду (а.с. 28).

Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України
вважає за можливе розглядати справу у
відсутності не з'явившихся осіб за
наявними доказами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при
визнанні позову ухвалюється судове
рішення в порядку, встановленому ст. 174
цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК
України, у разі визнання відповідачем
позову, суд, за наявності для того
законних підстав, ухвалює рішення про
задоволення позову.

Дослідивши та перевіривши письмові
докази по справі, суд вважає позов
таким, що підлягає частковому
задоволенню.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

15 грудня 1994 року батько Позивача -
ОСОБА_5, поселився у ? частині житловому
будинку з надвірними будівлями, що
знаходиться в АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу
України, власник зобов'язаний
утримувати майно, що йому належить,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Всі витрати по утриманню та догляду за
вказаним будинком з 15 грудня 1994 року
здійснював батько Позивача - ОСОБА_5.

Тобто ОСОБА_5 фактично відкрито та
безперервно володів цим нерухомим
майном, не порушуючи права та інтереси
будь-яких інших осіб. Окрім того,
протягом всього цього часу він
здійснював обслуговування будинку, що
підтверджується квитанцією на вивіз
сміття №37 від 26.04.2012 року (а.с. 18),
договором про надання послуг з
газопостачання від 30.03.2007 року (а.с. 15),
страховим свідоцтвом серії БY №0898952 від
29.06.1999 року (а.с. 16), квитанціями по
оплаті комунальних послуг (а.с. 17-19).

Факт користування та догляду за ?
часткою садибного (індивідуального)
житлового будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_5 з 15
грудня 1994 року, підтверджується актом
складеним сусідами від 14.09.2004 року (а.с.
20).

Відповідно до положень ст. 344 ЦК
України, особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти
років, набуває право власності на це
майно. Право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 4 цієї статті, право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно набувається за рішенням
суду.

При цьому в п. 8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України
встановлено, що правила ст. 344 ЦК
України про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК України набрав чинності з 1
січня 2004р., норми ст. 344 ЦК України
поширюються на правовідносини, що
виникли з 1 січня 2001р., а отже, визнати
право власності за набувальною
давністю суд може не раніше 1 січня 2011
року.

Чинним цивільним законодавством
набувальна давність визначається як
засіб закріплення майна за суб'єктами,
що ним володіють, у випадках, коли вони
не мають можливості через певні
обставини підтвердити підстави
виникнення прав, а також в інших
ситуаціях. Право власності за
набувальною давністю може бути набутим
як на безхазяйні речі, так і на майно,
яке належить за правом власності іншій
особі.

Відповідно до п.6 листа Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ
№24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику
застосування судами законодавства під
час розгляду цивільних справ про
захист права власності та інших
речових прав», для набуття права
власності на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
перебігу строку набувальної давності
недостатньо. Умови набувальної
давності підтверджуються судовим
рішенням. Попередній власник повинен
довести факти добросовісності,
відкритості, безперервності і
тривалості свого володіння.

Добросовісність як одна із загальних
засад цивільного судочинства означає
фактичну чесність суб'єктів у їх
поведінці, прагнення сумлінно
захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків. При вирішенні спорів про
набувальну давність суд має врахувати
добросовісність саме на момент
передачі позивачу майна (речі), тобто на
початковий момент, який буде
включатися в повний строк давності
володіння, визначений законом.

При вирішенні спорів, пов'язаних з
правом власності в силу набувальної
давності, судам слід враховувати
наступне:

- право власності на нерухоме майно
можна набувати за набувальною давністю
лише після 01 січня 2011 року;

- задоволення судом вимог про визнання
за володільцем права власності на
нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК
можливе лише за наявності необхідних
умов: добросовісності заволодіння,
відкритості, безперервності,
безтитульності володіння;

- за набувальною давністю може бути
набуто право власності на нерухоме
майно, яке не має власника, або власник
якого невідомий, або власник
відмовився від права власності на
належне йому нерухоме майно та майно,
що придбане добросовісним набувачем і
у витребуванні якого його власнику
було відмовлено;

Спеціальне правило щодо
безперервності володіння встановлене
на випадок правонаступництва. Особа
може приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем є
володілець. Тобто смерть не перериває
перебіг строку. Його перебіг
продовжується на користь спадкоємця,
який прийняв спадщину.

Враховуючи, що батько Позивача - ОСОБА_5,
з 1994 року добросовісно володів 1/2
частиною садибного (індивідуального)
житлового будинку, що знаходиться в
АДРЕСА_1, відкрито, безперервно
здійснюючи обслуговування будинку,
доглядаючи за ним, добросовісно і
відкрито користувався нерухомим
майном протягом більше ніж 20 років,
відповідно до чинного законодавства
України, ОСОБА_5 мав право на визнання
за ним 1/2 частини садибного
(індивідуального) житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1, в порядку
набувальної давності.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом, крім того, право приватної
власності є непорушним.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способом захисту
цивільних прав та інтересів може бути -
визнання права.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу
України, право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом.
Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько Позивача, ОСОБА_5,
помер, що підтверджується Свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_2, виданим 23
серпня 2013 року Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану по
місту Харкову реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції, про що складено відповідний
актовий запис №11182 (а.с. 13).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась
спадщина, яка складається з: житлового
будинку АДРЕСА_2; та 1/2 частини
житлового будинку з надвірними
будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.
Документи на житловий будинок АДРЕСА_2,
були втрачені за невідомих обставин.

Згідно статті 1216 Цивільного кодексу
України, спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 Цивільного кодексу
України, спадкування здійснюється за
заповітом або за законом.

Згідно статті 1218 Цивільного кодексу
України, до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Згідно статті 1223 Цивільного кодексу
України, право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, згідно статті 1258
Цивільного кодексу України право на
спадкування одержують спадкоємці за
законом почергово.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1258 Цивільного кодексу
України, спадкоємці за законом
одержують право на спадкування
почергово. Кожна наступна черга
спадкоємців за законом одержує право
на спадкування у разі відсутності
спадкоємців попередньої черги,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини або відмови
від її прийняття, крім випадків,
встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу
України, у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Спадкоємцем майна ОСОБА_5 став його син
ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_2.

Наявність родинного зв'язку між ОСОБА_5
та ОСОБА_1 підтверджується:

- Свідоцтвом про народження ОСОБА_1
серії НОМЕР_3, виданим 28 вересня 1971 року
(а.с. 12), відповідно до якого в
відомостях про батька ОСОБА_1
зазначений ОСОБА_5.

Згідно ч. 1, 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу
України, спадкоємець за заповітом чи за
законом має право прийняти спадщину
або не прийняти її.

Згідно ч. 1, ст. 1269 Цивільного кодексу
України, спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняв
його син ОСОБА_1, так як в передбачений
законом строк звернувся із відповідною
заявою до нотаріуса.

Дружина спадкодавця - ОСОБА_2,
відмовилась від прийняття спадщини на
користь ОСОБА_1, отже, є такою, що не
прийняла спадщину.

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України,
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво
про право на спадщину видається
спадкоємцям після шести місяців з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до Глави 10 п. 4.9, 4.10 "Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України" свідоцтво про право на
спадщину видається на підставі
письмової заяви спадкоємців після
закінчення шести місяців з дня
відкриття спадщини. Видача свідоцтва
про право на спадщину спадкоємцям, які
прийняли спадщину, ніяким строком не
обмежена.

Коли Позивач звернувся до нотаріальної
контори за видачею свідоцтва про право
на спадщину у видачі свідоцтва про
право на спадщину йому було відмовлено
у зв'язку з відсутністю оригіналів
документів, які б підтверджували право
власності ОСОБА_5 на спадкове майно.

Враховуючи викладене суд приходить до
висновку, що позовні вимоги про
визнання права власності на ? частину
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, за Позивачем є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Проте позовні вимоги про визнання
права власності на житловий будинок
АДРЕСА_2, не можуть бути задоволені
судом, так як Позивач не надав суду
документи, які б підтвердили право
власності спадкодавця на зазначене
майно.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом, крім того, право приватної
власності є непорушним.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.
Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.
41 Конституції України, Листом Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування», ст.ст. 29, 328, 1223, 1258, 1266, 1268,
1297, 1298 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 130, 169, 174, 209, 213, 214, 215,
223, 256 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа - Дванадцята харківська державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності в порядку спадкування
за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженцем м. Харків, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, право власності на ?
частину житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстрованого за ОСОБА_3, на підставі
договору купівлі-продажу від 16 лютого
1991 року, посвідченого старшим
державним нотаріусом Дванадцятої
Харківської державної нотаріальної
контори Іщенко К.А., в реєстрі за №3-896, в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в
м. Харкові.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Чугуївський міський суд
Харківської області, протягом десяти
днів з дня його проголошення шляхом
подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя -