Єдиний унікальний номер 235/3741/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2850/2014
Головуючий у 1 інстанції Токарєв А.Г.
Доповідач Корчиста О.І.
21 березня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
суддів: Хейло
Я.В., Корчистої О.І.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Прогрес»
на рішення Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 28 січня 2014 року по цивільній справі
за позовною заявою ОСОБА_1 до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Прогрес»
про визнання недійсним та розірвання
договору оренди землі, зобов'язання
В липні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з даним позовом, посилаючись на те,
що 28 жовтня 2004 року нею було отримано у
власність земельну ділянку загальною
площею 5,4512 га розташовану у
Миролюбівській сільській раді
Красноармійського району Донецької
області, яка відповідно до договору
оренди від 20 червня 2010 року передана
нею строком на 24 роки СТОВ «Прогрес» у
строкове платне користування. 09 квітня
2012 року між нею та ОСОБА_2 було укладено
договір міни, згідно якого вищевказана
земельна ділянка перейшла у власність
ОСОБА_2, а земельна ділянка площею 5,4752
га Миролюбівській сільській раді
Красноармійського району Донецької
області (кадастровий номер
власності ОСОБА_2 перейшла у власність
їй (позивачці). Ставши власницею
вищевказаної земельної ділянки вона
звернулася до землевпорядної
організації ТОВ «Геоцентр-плюс» з
метою встановлення зовнішніх меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та 19 березня 2013 року їй було
виділено в натурі (на місцевості)
вищевказану земельну ділянку та надані
відповідні документи. Оскільки після
фактичного виділу її земельної ділянки
в натурі із загального поля змінився
сам предмет договору, так як замість
ідеальної долі землі в єдиному
земельному масиві, предметом договору
стала реальна земельна ділянка з
встановленими зовнішніми межами, які
закріплені межовими знаками
зазначеного зразка у кількості 12-ти
штук, які передані їй під охорону, вона
звернулась до відповідача з проханням
переукласти договір оренди та
надіслала йому додатки до договору
оренди з внесеними змінами, однак
відповідач по справі відмовлявся їх
підписувати. Після цього вона
неодноразово зверталася до
відповідача по справі з заявами у яких
просила відповідача по справі
розірвати з нею договір оренди землі,
однак відповідач по справі відмовив їй
З урахуванням уточнених позовних вимог
просила суд, визнати недійсним договір
оренди землі № 281 від 07 червня 2010 року
та додаткову угоду до договору,
укладені між СТОВ «Прогрес» та ОСОБА_2,
розірвати договір оренди № 281 від 07
червня 2010 року; зобов`язати СТОВ
«Прогрес» повернути земельну ділянку
площею 5,4752 га (кадастровий номер
технічною документацією землеустрою,
яка розташована на території
Миролюбівської сільської ради
Красноармійського району Донецької
області для ведення товарного
сільськогосподарського виробництві
Рішенням Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 28 січня 2014 року позовну заяву
ОСОБА_1 задоволено: визнано недійсним
договір оренди землі № 281 від 07 червня
2010 року укладений СТОВ «Прогрес» та
ОСОБА_2; визнано недійсним додаткову
угоду до договору оренди землі
укладену між СТОВ «Прогрес» та ОСОБА_2;
розірвано договір оренди - землі № 281
від 07 червня 2010 року укладений СТОВ
«Прогрес» та ОСОБА_2; зобов'язати СТОВ
«Прогрес» повернути ОСОБА_1 земельну
ділянку площею 5,4752 га (кадастровий
номер :01:000:0546) у межах згідно з
планом та технічною документацією
землеустрою, яка розташована на
території Миролюбівської сільради
Красноармійського району Донецької
області, для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

В апеляційній скарзі представник СТОВ
«Прогрес» Лозова Н.С. просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове яким відмовити у
задоволенні позовних вимог через
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що суд першої
інстанції не звернув увагу, що п.40
спірного договору та ст. 651 ЦК України
передбачено, що підставою для зміни або
розірвання договору є істотне
порушення другою стороною договору,
тому перехід права власності на
орендовану земельну ділянку є
підставою для внесення змін до нього, а
не підставою для його розірвання; суд
дійшов помилкового висновку про те, що
спірна земельна ділянка виділена в
натурі лише 13 березня 2013 року, оскільки
згідно державного акту на дану
земельну ділянку, виданого згідно з
розпорядженням від 17 серпня 2006 року №
369, межі змеленої ділянки були виділені
в натурі; суд встановив факт
використання СТОВ «Прогркс» спірної
земельної ділянки не за цільовим
призначенням на підставі акту,
складеного неповноважними згідно
Закону особами на обстеження земельних
ділянок.

Крім викладеного, апелянт посилається
на відсутність підстав, передбачених
ст. 215 ЦК України, для визнання договору
оренди земельної ділянки недійсними,
та необґрунтоване визнання недійсною
додаткову угоду до даного договору за
відсутності останньої в матеріалах
справи.

В засіданні апеляційного суду
представник апелянта підтримала
доводи апеляційної скарги, просила її
задовольнити.

Позивач та її представник в судовому
засіданні апеляційного суду
заперечували проти доводів скарги,
просили її відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, що з'явилися, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що
апеляційну скаргу СТОВ «Прогрес» слід
задовольнити частково, а рішення суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог про визнання недійсними
договору оренди та додаткової угоди до
нього скасувати з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки відбувся перехід права
власності на земельну ділянку площею
5,4752 га (кадастровий номер :01:000:0546),
яка розташована на території
Миролюбівської сільради
Красноармійського району Донецької
області до ОСОБА_1, відповідно до п.40
спірного договору дана обставина є
підставою для розірвання договору. Суд
також послався як на підставу для
розірвання договору виділення внатурі
земельної ділянки з встановленням
зовнішніх меж, які закріплені межовими
знаками зазначеного зразка у кількості
дванадцяти штук та передані ОСОБА_4 під
охорону, а також на те, що використання
СТОВ «Прогрес» землі не за цільовим
призначенням є підставою для
примусового припинення права
користування земельною ділянкою в
судовому порядку. З урахуванням
вищевикладеного, суд також дійшов
висновку про визнання недійсними
договору оренди землі № 281 від 07 червня
2010 року та додаткову угоду до нього,
укладені між СТОВ «Прогрес» та ОСОБА_2

Колегія суддів не може повністю
погодитися з таким висновком суду
першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст.8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставинах, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог та
заперечень,підтверджених доказами, які
були досліджені у судовому засіданні і
які відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також, якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам
не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
28 жовтня 2004 року ОСОБА_1 отримала у
власність земельну ділянку загальною
площею 5,4512 га розташовану у
Миролюбівській сільській раді
Красноармійського району Донецької
області, про що свідчить державний акт
на право власності на земельну ділянку
Серія ДН № 030206 від 28.10.2004 р. (а.с. 29).

20 червня 2010 року між позивачкою та СТОВ
«Прогрес» було укладено договір № 250
оренди землі, згідно якого вона
передала строком на 24 роки СТОВ
«Прогрес» у строкове платне
користування земельну ділянку
сільськогосподарського призначення
загальною площею - 5,4512 га в т.ч. рілля
5,4512 га., яка знаходиться на території
Миролюбівської сільської ради
Красноармійського району (а.с. 7-9).

09 квітня 2012 року між позивачкою ОСОБА_1
та ОСОБА_2 було укладено договір міни,
згідно якого (п. 1., п. 2 Договору міни)
земельна ділянка, загальною площею 5,4512
га на території Миролюбівській
сільській раді Красноармійського
району Донецької області (кадастровий
номер :01:000:0227), яка належала на
праві власності ОСОБА_1 перейшла у
власність ОСОБА_2, а земельна ділянка
площею 5,4752 га Миролюбівській сільській
раді Красноармійського району
Донецької області (кадастровий номер
:01:000:0546), яка належала на праві
власності ОСОБА_2 перейшла у власність
ОСОБА_4

Даний договір міни було посвідчено
приватним нотаріусом
Красноармійського районного
нотаріального округу Донецької
області за реєстром № 1461 та у
подальшому зареєстрований у
Поземельній книзі 21.05.2012 року за
реєстром 01 (а.с. 13-14).

19 березня 2013 року ОСОБА_1 було виділено
в натурі (на місцевості) земельну
ділянку площею 5,4752 га (кадастровий
номер :01:000:0546), яка розташована на
території Миролюбівської сільради
Красноармійського району Донецької
області з встановленням зовнішніх меж,
які закріплені межовими знаками
зазначеного зразка у кількості 12- ти
штук та передані мені під охорону (а.с.
15-27).

Згідно Акту обстеження стану земельних
ділянок за кадастровими номерами
№:01:000:0227, № :01:000:0546 від 20.05.2013
року, внаслідок обстеження
встановлено, що крайні полосі шириною
5-6 м. з двох сторін по всій довжині
земельних ділянок не опрацьовуються,
що складає 2% від загальної площі
земельних ділянок (а.с.63).

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно ч.4 ст.32 Закону України «Про
оренду землі», перехід права власності
на орендовану земельну ділянку до
іншої особи, а також реорганізація
юридичної особи - орендаря не є
підставою для зміни умов або
розірвання договору, якщо інше не
передбачено договором оренди землі.

Як вбачається з п. 40 укладеного
договору оренди та зареєстрованого у
Красноармійському районному відділі
Донецької регіональної філії
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру»,
перехід права власності на орендовану
земельну ділянку до другої особи, а
також реорганізація юридичної особи -
орендаря є підставою для зміни умов або
розірвання договору.

При укладенні договору оренди було
волевиявлення кожної із сторін на
укладення на певний строк договору
оренди.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду
України в абз.5 р.8 Постанови «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» від 16.04.2004, № , при
розгляді спорів про переукладення
договорів оренди землі суди повинні
враховувати, що згідно з пунктом 2.3
Типового договору оренди земельної
частки (паю), затвердженого наказом
Державного комітету України по
земельних ресурсах від 17 січня 2000 р. N 5,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 23 лютого 2000 р. за N 101/4322,
після виділення земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
державного акта на право приватної
власності на землю зобов'язання сторін
припиняються відповідно до чинного
законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції під
час розгляду справи дійшов
обґрунтованого висновку, що перехід
права власності на орендовану земельну
ділянку 5,4752 га (кадастровий номер
:01:000:0546) до ОСОБА_1, з урахуванням
п.40 договору, є підставою для
розірвання спірного договору.

Разом з тим, ухвалюючи рішення в
частині визнання недійсними договору
оренди земельної ділянки та додаткової
угоди до нього, суд першої інстанції не
врахував, що визнання правочину
недійсним та розірвання договору мають
різну правову природу та не можуть бути
застосовані одночасно до одного й того
самого правочину.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
При цьому, правочин є недійсним з
моменту його вчинення.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 653 ЦК
України у разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються. У
разі зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни. Якщо договір змінюється або
розривається у судовому порядку,
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Таким чином, розірвання можливе
лише дійсного договору.

Крім того, суд першої інстанції визнав
недійсною додаткову угоду до договору
оренди землі № 281 від 07 червня 2010 року,
укладену між СТОВ «Прогрес» та ОСОБА_2,
проте, така угода в матеріалах справи
відсутня та не була предметом розгляду
в суді першої інстанції.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції в частині визнання договору
земельної ділянки та додаткової угоди
до нього недійсними не можна визнати
законним й обґрунтованим, тому
відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
воно підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні цих вимог. В решті частині
рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд,

вирішив:

Апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Прогрес»
задовольнити частково.

Рішення Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 28 січня 2014 року в частині
задоволенні позовних вимог про
визнання договору оренди землі та
додаткової угоди недійсними
скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про визнання договору оренди землі №218,
укладеного 07 червня 2010 року між
Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю «Прогрес»
та ОСОБА_2 та додаткової угоди до
договору оренди землі недійсними,
відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді