Олевський районний суд Житомирської
Справа № 287/136/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 року
м. Олевськ

Олевський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді
Волощука В.В.

секретаря
Федорчук О.В.

з участю:

позивача
ОСОБА_1

відповідачки
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі судових засідань
Олевського районного суду
Житомирської області цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів, -

В С Т А Н О
В И В :

14.03.2014 року позивач звернувся до суду з
позовом, в якому зазначає, що вони з
відповідачкою з 20.02.1999 року перебувають
в шлюбі, який був зареєстрований
виконкомом Зольнянської сільської
ради Олевського району Житомирської
області за актовим записом № 02.

Від спільного проживання у
зареєстрованому шлюбі у них народилися
діти: дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які
знаходяться на матеріальному
утриманні та вихованні позивача, а тому
він просить суд стягнути з
відповідачки на його користь аліменти
на утримання дітей, в розмірі 1/3 частини
заробітної плати (доходу) відповідачки,
щомісячно, починаючи з дня подачі заяви
до повноліття найстаршої дитини, тобто
до ІНФОРМАЦІЯ_8, а далі в розмірі 1/4
частини заробітної плати (доходу)
відповідачки, щомісячно до повноліття
меншої дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9,
але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого
для дитини відповідного віку Законом
України «Про Державний бюджет
України», так як відповідачка
ухиляється від їх утримання в
добровільному порядку.

Позивач позов підтримав, з підстав, які
зазначені в позовній заяві. При цьому
надав суду пояснення про те, що
рішенням Олевського районного суду
Житомирської області від 31.03.2014 року
шлюб між ним та відповідачкою
розірвано. Згідно зазначеного рішення
суду місцем проживання неповнолітніх
дітей: дочки ОСОБА_5, 2000 року народження
та дочки ОСОБА_6, 2003 року народження
визначено за його місцем проживання,
для подальшого утримання та виховання.
Відповідачка з грудня місяця 2011 року
покинула сім'ю та дітей і виїхала за
межі Житомирської області до
с.Варівськ Іванківського району
Київської області де створила нову
сім'ю. Відповідачка добровільно дітей
не утримує, всі витрати на утримання і
виховання дітей переклала тільки на
нього. Однак йому самому тяжко
утримувати двох неповнолітніх дітей, а
відповідачка не виконує свого
обов'язку, як мати дітей щодо їх
утримання.

Відповідачка у судовому засіданні
заявлені до неї позовні вимоги не
визнала та надала пояснення суду про
те, що дійсно за ініціативою позивача
шлюб між ними, згідно рішення
Олевського районного суду
Житомирської області від 31.03.2014 року
розірвано. Неповнолітніх дітей: дочку
ОСОБА_5, 2000 року народження та дочку
ОСОБА_6, 2003 року народження залишено
проживати за місцем проживання батька -
ОСОБА_1, для подальшого утримання та
виховання. Вона дійсно з грудня місяця
2011 року покинула сім'ю та дітей і
виїхала за межі Житомирської області
до с.Варівськ Іванківського району
Київської області де створила нову
сім'ю. Вона утримує дітей, а саме:
купувала зошити, олівці, посилала
поштові посилки, однак доказів на те, що
вона відправляла посилки у неї немає.
Менша дитина до серпня місяця 2013 року
проживала з нею. Вважає, що вона
достатньо утримує дітей, а тому просить
суд відмовити позивачу у задоволенні
його позовних вимог.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі, який рішенням Олевського
районного суду Житомирської області
від 31.03.2014 року було розірвано (а.с.3,16,17).
Від спільного проживання у шлюбі у них
народилися діти: дочка ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується копіями
свідоцтв про народження дітей (а.с.5,6).
Згідно рішення Олевського районного
суду Житомирської області від 31.03.2014
року місце проживання неповнолітніх
дітей: дочки ОСОБА_5, 2000 року народження
та дочки ОСОБА_6, 2003 року народження
визначено за місцем проживання батька -
ОСОБА_1, для подальшого утримання та
виховання (а.с.17). Діти проживають разом
із позивачем та знаходяться на його
матеріальному утримані, оскільки
відповідачка не надає належної
допомоги, як мати, на утримання дітей
(а.с.14,15).

Відповідачка проживає від дітей окремо
з грудня місяця 2011 року, в с.Варівськ
Іванівського району Київської області
де створила нову сім'ю (а.с.18-20) та
ухиляється від виконання
материнського обов'язку по утриманню
дітей, не піклується про їх здоров'я,
фізичний, духовний, інтелектуальний,
соціальний та моральний розвиток, не
надає добровільно належної
матеріальної допомоги на утримання та
виховання дітей, хоча має таку
можливість, оскільки має відповідний
молодий вік, не страждає на будь-яке
захворювання, не є інвалідом і має
можливість утримувати своїх дітей до
досягнення ними повноліття, належним
чином, як того вимагає Закон.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України
«Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року,
№ 2402-ІІІ, кожна дитина має право на
рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку.

Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради Української РСР від
27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК
України, під час вирішення будь-яких
питань щодо дітей суд повинен виходити
з якнайкращого забезпечення інтересів
дітей.

Так статтею180 СК України передбачено,
що батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, статтею 183 СК України
передбачено, що частка заробітку
(доходу) матері, батька, яка буде
стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом. Якщо стягуються
аліменти на двох і більше дітей, суд
визначає єдину частку від заробітку
(доходу) матері, батька на їх утримання,
яка буде стягуватися до досягнення
найстаршою дитиною повноліття.

Разом з тим, максимальний розмір
аліментів, які стягуються з боржника,
відповідно до ст.70 Закону України «Про
виконавче провадження» та роз'яснень
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
(п.17), не повинен перевищувати 50
відсотків заробітної плати цієї особи.

У відповідності до ч.1 ст.191 зазначеного
Кодексу слідує, що аліменти на дитину
присуджуються за рішенням суду від дня
пред'явлення позову.

В даному випадку суд дійшов висновку,
що відповідачка ухиляється від
обов'язку утримувати неповнолітніх
дітей, чим ставить їх у складне
матеріальне становище та порушує їх
право на достатній життєвий рівень, а
тому аліменти на утримання
неповнолітніх дітей повинні бути
стягнуті з відповідачки в судовому
порядку, згідно вимог ст. 183 СК України,
у частці від заробітку (доходу)
відповідачки, а саме у розмірі 1/3
частки з усіх видів заробітку (доходу)
щомісячно до досягнення старшою
дитиною повноліття, а затим у розмірі 1/6
частки від заробітку (доходу)
щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для кожної
дитини відповідного віку.

Суд не бере до уваги, як доказ належного
утримання та виховання дітей
відповідачкою, висновок органу опіки і
піклування Варівської сільської ради
Іванківського району Київської
області від 17.04.2014 року та заяву
неповнолітньої дитини: ОСОБА_4, 2003 року
народження (а.с.20,21), оскільки вони не
свідчать про утримання неповнолітніх
дітей: дочки ОСОБА_5, 2000 року народження
та дочки ОСОБА_6, 2003 року народження
відповідачкою ОСОБА_2

Так предметом доказування під час
судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених Цивільним процесуальним
Кодексом України.

Статтею 60 ЦПК України крім того
покладено обов'язок доказування і
подання доказів сторонами. Із
зазначеної статті слідує, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних осіб, поданими
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції
України однією із засад судочинства є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Виходячи із цього
принципу, суд не може за власною
ініціативою збирати докази або робити
інші процесуальні дії, направлені на
збирання доказів, а лише оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі наведеного та керуючись
ст.21,55,129 Конституції України,
ст.ст.3,10,11,15,57-61,88,179,209,212-218 ЦПК України та
ст.ст. 180, 182, 183, 191 СК України, суд -

В И Р І Ш
И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5,
уродженки с.Вербка Чечельницького
району Вінницької області, жительки
АДРЕСА_1, не працюючої, ІПН - НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, жителя
АДРЕСА_2, ІПН - НОМЕР_2, аліменти на
утримання неповнолітніх дітей: дочки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки всіх
видів заробітку (доходу) відповідача
до ІНФОРМАЦІЯ_8, а затим в розміри 1/6
частки всіх видів заробітку (доходу)
відповідача до ІНФОРМАЦІЯ_9, але не
менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для кожної дитини
відповідного віку, щомісячно.

Стягнення аліментів проводити з 14.03.2014
року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в сумі 243,60 грн., які
перерахувати на р/р 0460, Код
отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37937308, УДК у
Олевському районі, код класифікації
доходів бюджету - 220300001, Банк отримувача
ГУ ДКУ у Житомирській області, МФО -
811039.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового
збору за розгляд цивільної справи
Олевським районним судом Житомирської
області відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону
України «Про судовий збір».

Врешті позову відмовити за
безпідставністю.

Рішення може бути оскарженим до
Апеляційного суду Житомирської
області через Олевський районний суд
Житомирської області протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя: В. В. Волощук