У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В.,
Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.,

з участю позивача, відповідача ОСОБА_1
та його представника,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Рівненського районного суду від 15
квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_1 про
визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и л а :

31 жовтня 2012 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_1 про
визнання недійсним договору дарування.
В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що за життя його матері
ОСОБА_5 на праві приватної власності
належало будинковолодіння АДРЕСА_1. 2
грудня 2000 року мати подарувала цей
будинок відповідачам у справі ОСОБА_3
та ОСОБА_4, які пізніше 5 липня 2003 року
продали його ОСОБА_1 Оскільки на час
укладення договору дарування його мати
була у хворобливому стані, внаслідок
чого не могла усвідомлювати своїх дій
та керувати ними, позивач на підставі
ст.ст. 48 і 55 ЦК УРСР 1963 року, просив суд
визнати його недійсним.

Рішенням Рівненського районного суду
від 15 квітня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній
скарзі позивач, посилаючись на без
підставне відхилення судом його усіх
доводів, які були викладені ним у
позовній заяві, рішення місцевого суду
вважав незаконним та необґрунтованим і
просив апеляційний суд його скасувати
й ухвалити у справі нове рішення про
задоволення позову.

В запереченні на апеляційну скаргу
відповідач ОСОБА_1 рішення місцевого
суду вважав законним та обґрунтованим
і просив апеляційний суд залишити його
без змін, а подану апеляційну скаргу
відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
доводив, що на час укладення 2 грудня 2000
року спірного договору дарування його
мати була у хворобливому стані,
внаслідок чого не могла усвідомлювати
своїх дій та керувати ними.

Статтею 55 ЦК УРСР 1963 року, яка була
чинною на час укладення спірного
договору дарування й якою позивач
обґрунтовував свої вимоги, було
передбачено, що угода, укладена
громадянином, хоч і дієздатним, але
який в момент її укладення перебував у
такому стані, коли він не міг
розуміти значення своїх дій або
керувати ними, може бути визнана судом
недійсною за позовом цього
громадянина.

Для визначення наявності такого стану
на момент укладення угоди суд може
призначити судово-психіатричну
експертизу. Вимоги про визнання угоди
недійсною з цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів, що підтверджують чи
спростовують доводи позивача про те,
що в момент її укладення він не розумів
значення своїх дій і не міг керувати
ними.

Судом установлено, що 2 грудня 2000 року
покійна мати позивача ОСОБА_5
подарувала своїм онукам, відповідачам
у справі, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у рівних
частках належне їй будинковолодіння
АДРЕСА_1, які пізніше після її смерті 5
липня 2003 року продали його відповідачу
ОСОБА_1 (а. с. 8, 9).

Як убачається з акту
судово-психіатричного експерта № 38/14
від 11 квітня 2014 року, зробити
експертний висновок про те, чи
усвідомлювала ОСОБА_6 2 грудня 2000 року
значення своїх дій та чи могла керувати
ними на час укладення спірного
договору дарування, який був
посвідчений державним нотаріусом
Рівненської районної державної
нотаріальної контори № 1-2289, не
видалося можливим (а. с. 154-156).

Відсутні в матеріалах справи й інші
докази, які б підтверджували доводи
позивача про те, що в момент укладення
спірної угоди його мати ОСОБА_5 не
розуміла значення своїх дій і не могла
керувати ними.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Проте позивачем у даній справі не
подано суду доказів, які б
підтверджували обґрунтованість
пред'явлених ним позовних вимог.

Тому за таких обставин суд першої
інстанції, навівши відповідні мотиви,
на переконання колегії суддів, законно
й обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду
від 15 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення. Вона може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: