пр. № 2/759/3202/14
ун. № 759/6644/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року Суддя
Святошинського районного суду м.Києва
П»ятничук І.В., розглянувши матеріали
за позовною заявою ОСОБА_1 до Окружного
адміністративного суду м.Києва, ОСОБА_2,
3-я особа: Головне управління
Державного казначейства України в
м.Києві про відшкодування моральної
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями суду, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовною заявою до відповідачів
Окружного адміністративного суду
м.Києва, ОСОБА_2, та просив суд
постановити рішення, про стягнення за
рахунок державного бюджету на його
користь в рахунок відшкодування
моральної шкоди 172050 грн.00 коп., вказуючи
на те, що справа за його позовом була
розподілена та зареєстрована у
Окружному адміністративному суді
м.Києва за суддею ОСОБА_2, відмовою у
розгляді справи відповідач спричинив
йому - ОСОБА_1 моральну шкоду у
вказаному розмірі, яку він просить
відшкодувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: захисту
порушених, невизнаних або спорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства. Законом
може бути передбачено розгляд інших
справ за правилами цивільного
судочинства. Суди розглядають справи,
визначені у частині першій цієї статті,
в порядку позовного, наказного та
окремого провадження.

Відповідно до ст. 56 Конституції
України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Суд є органом, який розглядає
скарги на рішення, дії, бездіяльність
органів державної влади, їх посадових
осіб, а його рішення (дії,
бездіяльність) оскаржуються лише у
порядку, визначеному законодавством
про судочинство.

У пункті 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 13 червня 2007
р. № 8 "Про незалежність судової влади"
зазначено, що виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв із таким предметом.

Зазначені роз'яснення є
відтворенням положень статей 62, 126 і 129
Конституції України, відповідно до
яких матеріальна та моральна шкода,
заподіяна при здійсненні правосуддя,
відшкодовується державою лише
безпідставно засудженій особі в разі
скасування вироку як неправосудного;
судді при здійсненні правосуддя
незалежні і підкоряються лише закону,
вплив на них у будь-який спосіб
забороняється, а однією з основних
засад судочинства є забезпечення
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом.

Таким чином, зазначеними
положеннями Конституції України
визначено, що рішення суду і відповідно
до цього дії або бездіяльність судів у
питаннях здійснення правосуддя,
пов'язаних з підготовкою, розглядом
справ у судових інстанціях тощо, можуть
оскаржуватись у порядку, передбаченому
процесуальними законами, а не шляхом
оскарження їх дій (чи відшкодування
моральної шкоди одночасно з
оскарженням таких дій) до іншого суду,
оскільки це порушуватиме принцип
незалежності судів і заборону
втручання у вирішення справи належним
судом.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Основних
принципів незалежності судових
органів, схвалених резолюціями 40/32 та
40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29
листопада та 13 грудня 1985 року,
незалежність судових органів
гарантується державою та
закріплюється у Конституції або
законах країни. Усі державні та інші
установи зобов'язані шанувати
незалежність судових органів та
дотримуватися її. Судові органи
вирішують передані їм справи
безсторонньо, на основі фактів та
відповідно до закону, без будь-яких
обмежень, неправомірного впливу,
спонукань, тиску, погроз або прямого чи
непрямого втручання з будь-якого боку і
хоч би з яких причин.

Рекомендація СМ/Rec (2010) 12 Комітету
Міністрів Ради Європи від 17.11.2010 року
щодо незалежності, ефективності та
обов'язків суддів містить положення
про те, що виконавча та законодавча
влада повинні гарантувати
незалежність суддів і утримуватися від
дій, які можуть підірвати незалежність
судової влади або довіру суспільства
до неї.

Як зазначено у статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, метою забезпечення
незалежності судової влади є
гарантування кожній особі
основоположного права на розгляд
справи справедливим судом лише на
законній підставі та без будь-якого
стороннього впливу.

Незалежність судової влади є головною
умовою забезпечення верховенства
права, ефективного захисту прав та
свобод людини і громадянина, юридичних
осіб, інтересів суспільства і держави.

У зв'язку із викладеним розгляд
судом позовних вимог, незалежно від їх
викладення та змісту, предметом яких є,
по суті, оскарження процесуальних дій
судді (суду), пов'язаних із розглядом
справи (від стадії відкриття
провадження у справі до розгляду по
суті, перегляду судових рішень у
передбачених процесуальним законом
порядках і їх виконання), нормами ЦПК
України чи іншими законами України не
передбачено.

Таким чином, у відкритті
провадження у такій справі слід
відмовити на підставі пункту 1 ч. 2 ст. 122
ЦПК України, а у разі відкриття
провадження у справі його слід закрити
на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України.

Тобто, на спірні
правовідносини не поширюється
юрисдикція судів на розгляд заявлених
позивачем вимог в порядку цивільного
судочинства, оскільки чинним
законодавством України не передбачено
право особи на відшкодування за
рахунок держави шкоди, завданої
внаслідок вчинення процесуальних дій,
у зв'язку з розглядом справи та при
ухваленні судових рішень у справах
цивільної, адміністративної
юрисдикції.

Враховуючи викладене, суддя
дійшов висновку, що у відкритті
провадження за позовною заявою ОСОБА_1
слід відмовити.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.56, 62, 126, 129 Конституції
України, п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, 10
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 13 червня 2007 р. № 8 "Про
незалежність судової влади", суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті
провадження у цивільній справі за
позовною заявою ОСОБА_1 до Окружного
адміністративного суду м.Києва, ОСОБА_2,
3-я особа: Головне управління
Державного казначейства України в
м.Києві про відшкодування моральної
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями суду

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м.Києва через
Святошинський районний суд м.Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
протяго п'яти днів з дня проголошення
ухвали, у разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя