Справа № 405/9602/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2014 року. Ленінський районний суд
м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Кіровограді
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні жилим приміщенням та
спільним подвір'ям,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні жилим
приміщенням та спільним подвір'ям,
зазначивши в обгрунтування позовних
вимог, що їй на праві приватної
власності належать квартири АДРЕСА_4,
які знаходяться в будинку разом з
квартирами під АДРЕСА_5. Вхід в квартири
здійснюється через двір спільного
користування. Квартира АДРЕСА_5
належить відповідачу ОСОБА_4 та
находиться в самій дальній частині
двору. Позивач також зазначила, що
належні їй квартири під АДРЕСА_4
розташовані таким чином, що
знаходяться першими до проїздної
частини по вул.Тимірязєва та мають
привабливість для підприємців, які
займаються дрібним бізнесом, у зв'язку
з чим вона мала намір здавати в оренду
належну їй нерухомість, для чого було
підшукано осіб, які займалися продажем
пластикових виробів, та з її дозволу, до
укладення договору оренди на належні
їй приміщення, з зовнішньої сторони
будинку на куті, вони встановили
вивіски «Вікна та двері». Разом з тим,
відповідач самостійно, без узгодження
з нею, з метою створення місця для
стоянки свого автомобіля, у її
відсутність, зрізала одну з рекламних
вивісок «Вікна та двері» з боку двору
та встановила від кута її жилого
приміщення (від квартири під АДРЕСА_4)
металевий паркан з воротами та
хвірткою до наступного домоволодіння
уздовж вул.Тимірязєва, пошкодивши при
цьому фундамент та стіну, тим самим
обмеживши під'їзд спеціального
автомобіля до зливної ями, а за
металевими воротами, з правої сторони
при вході в двір, влаштувала звалище
сміття, більш того, належний їй
автомобіль вона (відповідач) ставить
безпосередньо перед вхідними дверима
належної їй (позивачу) квартири під
АДРЕСА_4. В результаті зазначених дій
відповідача щодо встановлення
металевого паркану з воротами та
хвірткою, створення умов для стоянки
належного їй автомобіля, втрачена
комерційна привабливість об'єкту,
втрачені потенційні орендонаймачі, та
втрачено додатковий дохід, крім того,
відповідачем створені умови
неможливості доставки громіздких
речей до своїх приміщень через
розташування автомобіля поряд з її
житлом, а також створено антисанітарні
умови, оскільки сміття знаходиться
фактично напроти її житла. На
неодноразові прохання знести металеву
конструкцію, прибрати сміття та
автомобіль від проходу в квартиру,
відповідач відмовляється, вказуючи, що
вона є хазяйкою на подвір'ї і буде
робити те, що їй забажається, без
врахування її інтересів. Позивач також
зазначила, що крім створення умов щодо
неможливості використання належного
їй нерухомого майна на власний розсуд,
відповідач завдала їй також і
моральної шкоди, яка полягає в тому, що
в результаті неправомірних дій
останньої, вона не може користуватися
належною їй нерухомістю на власний
розсуд, втратила можливість отримати
додаткові кошти, необхідні їй для
утримання двох неповнолітніх дітей,
які знаходяться на її утриманні, із-за
постійних сварок з приводу незаконного
встановлення металевого паркану, вона
не може пересилитися в свою квартиру,
будучи вимушеною проживати в квартирі,
яка належить її матері, і на її
неодноразові прохання усунути в
добровільному порядку перешкоди,
відповідач відповідала відмовою,
кожного разу влаштовувала сварки,
принижувала її принизливими
висловлюваннями та нецензурною лайкою,
у зв'язку з чим вона змушена докладати
додаткових зусиль для пошуку засобів
існування для своєї сім'ї, яка
складається з трьох осіб, вимушена
витрачати час на звернення до ЖЕКу, до
юристів для захисту своїх прав.

З огляду на викладене вище, та з
посиланням на ст.ст.16, 23, 317, 319, 386, 1167 ЦК
України, позивач просила зобов'язати
відповідача ОСОБА_4 усунути перешкоди в
користуванні належним їй майном по
АДРЕСА_4 шляхом зобов'язання
відповідача ОСОБА_4 демонтувати
металевий паркан з воротами та
хвірткою з боку проїзної частини по
вул.Тимірязєва, прибрати сміття з двору
та заборонити стоянку належного їй
автомобіля у дворі навпроти входу в
квартиру АДРЕСА_4. Стягнути з ОСОБА_4
моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 коп.,
а також понесені судові витрати.

Представник позивача під час
судового розгляду справи позовні
вимоги підтримав, посилаючись на
обставини, зазначені в позові, просив
позов задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнала, у зв'язку з необґрунтованістю
та безпідставністю позовних вимог,
просила відмовити позивачу в їх
задоволенні. В обґрунтування
заперечень зазначила про те, що не
відповідають дійсності обставини,
зазначені позивачем в позові, і,
зокрема, позивач зазначає, що їй
заважає будівельне сміття та
автомобіль, що нібито знаходиться у
дворі будинку АДРЕСА_4, разом з тим,
фотографії, які додані до позову,
зроблені в той час, коли був завершений
ремонт квартири АДРЕСА_5, тому
будівельне сміття було складене в
мішки та саме в час фотографування
завантажувалося в автомобіль з метою
вивезення його на сміттєзвалище, та на
момент звернення позивача з позовом до
суду та судового розгляду справи ні
сміття, ні автомобіля на території
двору не має. Крім того, відповідач
постійно мешкає в Російській Федерації
та в м.Кіровоград приїздить тільки 2-3
рази на рік в період перебування у
відпустці. Представник відповідача
також зазначила, що до кінця травня, 2013
року двір по АДРЕСА_4 був відгороджений
від вулиці старим дерев'яним
напівзруйнованим парканом, який був
небезпечним, оскільки міг завдати
травм людям, в свою чергу відповідач
звернулася до ЖЕКу №1 та сусідів з
пропозицією замінити старий паркан на
новий з металевими воротами та кодовим
замком, та після отримання згоди
сусідів, за виключенням позивача, яка в
будинку не проживає, ЖЕК №1 надала
дозвіл на встановлення нового паркану,
при цьому доводи позивача про те, що
встановленням воріт обмежено доступ
спеціального автомобіля до зливної
ями, втрачено комерційну привабливість
об'єкту (житлових квартир), які вона
мала намір здавати в оренду для
здійснення комерційної діяльності, не
відповідає дійсності, оскільки ніякої
зливної ями у дворі не має, а є лише
каналізаційний люк, більш того,
фактично позивач здавала в оренду свою
квартиру підприємству, яке виготовляло
вікна та двері, а пізніше, -
підприємству, яке надавало напрокат
новорічні костюми, що завдавало
великих незручностей всім мешканцям
будинку, при цьому, позивач, надаючи
квартиру, яка призначена для
проживання в ній, в оренду для
влаштування в ній офісного приміщення,
не переводила таку квартиру з жилої в
нежилу, про що мало б бути відповідне
рішення виконавчого комітету міської
ради. Більш того, представник
відповідача зазначила, що із змісту
позову незрозуміло, які саме перешкоди
заважають позивачу здійснювати повно і
незаперечно свої права користування та
розпорядження житловими квартирами,
які належать їй на праві власності.

Заслухавши пояснення
представника позивача в обгрунтування
позову, заперечення проти позову
представника відповідача, свідків,
з'ясувавши підстави та предмет позову,
характер спірних правовідносин, прав
та інтересів, за захистом яких
звернувся позивач, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що вимоги
позивача необгрунтовані, не доведені
належними та допустимими доказами по
справі, у зв'язку з чим задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
позивачу ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 04.02.2005
року, посвідченого приватним
нотаріусом Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 04.02.2005
року, зареєстровано в реєстрі за №283,
угоди про розподіл спільного майна
подружжя від 13.09.2011 року та договору
купівлі-продажу від 15.09.2011 року,
посвідчених приватним нотаріусом
Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованих в реєстрі за №2423 та №2457
відповідно, належить на праві
особистої приватної власності
квартира АДРЕСА_4.

Об'єктивних даних
(правовстановлюючих документів) щодо
належності позивачу і квартири
АДРЕСА_4 позивачем не надано і
представником позивача під час
судового розгляду справи в порядку
ст.10, 60 ЦПК України не доведено.

Відповідно до свідоцтва про зміну
імені серії НОМЕР_1, виданого
Ленінським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Кіровоградського
міського управління юстиції, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, змінила ім'я 05.11.2013 року,
про що складено відповідний актовий
запис за №5, прізвище, власне ім'я, по
батькові після державної реєстрації
зміни імені: ОСОБА_3

Судом також встановлено, і даний
факт не спростовано сторонами по
справі, що в кінці травня, 2013 року
відповідач ОСОБА_4 звернулася з
письмовою заявою до ЖЕКу та власників
квартир будинку АДРЕСА_4 з пропозицією
замінити старий дерев'яний
напівзруйнований паркан, який
відгороджував двір від вулиці, на новий
з металевими воротами та кодовим
замком, на що було отримано погодження
ЖЕКу та згоду сусідів, при цьому
погодження на встановлення нового
металевого паркану від позивача ОСОБА_3
отримано не було з тих підстав, що
остання не проживала та на теперішній
час не проживає за вказаною адресою.

В свою чергу представник позивача
вказав на порушення прав та інтересів
позивача з боку мешканців будинку, і,
зокрема, відповідача, оскільки остання
не узгодила з позивачем питання заміни
паркану за вищезазначеною адресою, при
цьому представник позивача не
заперечував тих обставин, які йому
стали відомі зі слів позивача, що у 2005
році, на час придбання позивачем
квартири АДРЕСА_4 на місці теперішнього
металевого паркану дійсно були залишки
дерев'яного паркану висотою приблизно
1-1,20м.

Допитані в судовому засіданні
свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що
вони проживають в квартирах АДРЕСА_6,
позивач в будинку АДРЕСА_4 в належній їй
квартирі не проживає, квартиру в
житловому будинку остання здавала під
розміщення офісів, спочатку для
виготовлення металопластикових вікон
та дверей, а в подальшому для прокату
новорічних костюмів. Свідки також
зазначили, що металеві ворота з кодовим
замком дійсно за їх попередньою згодою
та за власні кошти встановила
відповідач, ворота були встановлені на
місці старого, напівзруйнованого
паркану, який декілька разів
ремонтували, та який не виконував свого
функціонального призначення, більш
того наявність такого паркану по
АДРЕСА_4 не слугувала для забезпечення
приватності життя та забезпечення
безпеки мешканців будинку, оскільки
фактично двір загального користування,
яким користуються мешканці будинку був
як «прохідний двір», де справляли свої
природні потреби перехожі, часто
скоювалися крадіжки, порушення
громадського порядку.

Як на підставу позовних вимог
позивач посилалася на ті обставини, що
відповідач без погодження з нею та у її
відсутність від кута її жилого
приміщення (від квартири під АДРЕСА_4)
встановила металевий паркан з воротами
та хвірткою до наступного
домоволодіння уздовж вул.Тимірязєва,
пошкодивши при цьому фундамент та
стіну, тим самим обмеживши під'їзд
спеціального автомобіля до зливної
ями, а за металевими воротами, з правої
сторони при вході в двір, влаштувала
звалище сміття, з метою створення
місця для стоянки свого автомобіля,
який вона ставить безпосередньо перед
вхідними дверима належної їй (позивачу)
квартири під АДРЕСА_4. В результаті
зазначених дій відповідача щодо
встановлення металевого паркану з
воротами та хвірткою, створення умов
для стоянки належного їй автомобіля,
втрачена комерційна привабливість
об'єкту, втрачені потенційні
орендонаймачі, та втрачено додатковий
дохід, крім того, відповідачем створені
умови неможливості доставки
громіздких речей до своїх приміщень
через розташування автомобіля поряд з
її житлом, а також створено
антисанітарні умови, оскільки сміття
знаходиться фактично напроти її житла.

В свою чергу, представник
відповідача заперечила зазначені вище
обставини, вказавши про те, що
позивачем не доведено, з наданням
належних доказів, які саме перешкоди
чиняться позивачу відповідачем у
здійсненні неї правомочностей
власника щодо володіння та
розпорядження належним їй на праві
власності нерухомим майном.

Стаття 15 ЦК України закріплює право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.4 ЦПК України право
вибору способу судового захисту
належить позивачеві і такі способи
захисту визначені законом.

Зокрема, відповідно до ст.16 ЦК
України, одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів судом є
припинення дії, яка порушує право та
відновлення становища, яке існувало до
порушення.

Відповідно до ст.41 Конституції
України, п.2 ч.1 ст. 3, ст. 321 ЦК України
ніхто не може бути позбавлений права
власності чи обмежений у його
здійсненні, крім випадків,
встановлених Конституцією та законом.

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд та може вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону, проте при
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник не може завдавати
шкоди правам, свободам інших осіб,
інтересам суспільства і зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства.

Крім того, ст.ст.386, 391 ЦК України
визначено засади захисту права
власності, зокрема, власник, який має
підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню. Власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Окрім того, умовою звернення до суду
повинно бути дійсне або добросовісно
передбачуване порушення права
позивача, будь-яке інше звернення до
суду є зловживання правом.

В свою чергу, як роз'яснено в п.33
Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» від 07 лютого 2014 року №5,
застосовуючи положення ст. 391 ЦК
України, відповідно до якої власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном, навіть якщо вони не пов'язані із
позбавленням права володіння, суд має
виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391,
396 ЦК України позов про усунення
порушень права, не пов'язаних із
позбавленням володіння, підлягає
задоволенню у разі, якщо позивач
доведе, що він є власником або особою,
яка володіє майном (має речове право) з
підстави, передбаченої законом або
договором, і що діями відповідача, не
пов'язаними з позбавленням володіння,
порушується його право власності чи
законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в
тому разі, коли позивач доведе, що є
реальна небезпека порушення його права
власності чи законного володіння зі
сторони відповідача. При цьому суди
повинні брати до уваги будь-які
фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК України),
на підставі яких за звичайних умов
можна зробити висновок про наявність
такої небезпеки.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.4 ст.10, ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних та
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК України, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи,
дотримуючись принципів
диспозитивності цивільного
судочинства та змагальності сторін.

Відповідно до ст.ст.57, 58, 59, 60 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення
сторін, які мають значення для
вирішення справи, при цьому докази
мають бути належними, тобто такими, що
містять інформацію щодо предмета
доказування, і допустимими, тобто
такими, що можуть бути підтверджені
певними засобами доказування, і кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом при розгляді справи
сторонам по справі було роз'яснено
положення ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України щодо
того, що кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом, а також
роз'яснено, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, суд вважає, що
представник позивача під час судового
розгляду справи не довів суду обставин,
зазначених в позові, не скористався
своїм процесуальним правом щодо
подання належних доказів по справі, на
підставі яких можна було прийти до
обгрунтованого та беззаперечного
висновку про наявність порушень прав
позивача як власника квартири АДРЕСА_4
в частині володіння та розпорядження
зазначеним майном і що діями
відповідача по встановленню металевих
воріт з хвірткою та кодовим замком, які
встановлені за погодженням з
мешканцями будинку, замість раніше
наявного дерев'яного
напівзруйнованого паркану,
порушується його (позивача) право
власності чи володіння зазначеним
об'єктом нерухомого майна, його
пошкодження враховуючи при цьому і те,
що при здійсненні своїх прав власника
щодо володіня та розпорядження
власністю, останній не може завдавати
шкоди правам, свободам інших осіб, і
зобов'язаний додержуватися моральних
засад суспільства.

При цьому судом враховано і ту
обставину, що позивач ОСОБА_3 за
вказаною адресою не проживала, як не
проживає і по теперішній час, а доводи
позивача щодо неможливості там
проживати у зв'язку з наявністю у цьому
перешкод з боку відповідача
спростовуються доводами самого ж
позивача про те, що вона мала намір
здавати належне їй на праві власності
нерухоме майно в оренду суб'єктам
господарювання, оскільки квартира
розташована таким чином, що вона
знаходиться першою до проїздної
частини вул.Тимірязєва у м.Кіровограді
та має привабливість для підприємців,
які здійснюють господарську
діяльність, як здавала його в оренду і
раніше, про що повідомили суду допитані
під час судового розгляду справи
свідки, які проживають в АДРЕСА_4, при
цьому позивачем не надано суду доказів
щодо переведення зазначеної квартири
із статуту «жилого приміщення», яке
призначене для проживання в ньому, в
«нежиле приміщення».

Окрім того, суд вважає, що позивачем
не доведено з наданням суду будь-яких
фактичних даних, які за змістом та
формою повинні відповідати вимогам
ст.ст.57-59 ЦПК України, на підставі яких
за звичайних умов можна було б зробити
висновок про наявність такої
небезпеки, а також те, що є реальна
небезпека порушення його права
власності чи законного володіння зі
сторони відповідача.

Більш того, судом приймається до
уваги і факт не проживання позивача за
вказаною адресою, що не спростовано
представником позивача, та
підтверджено поясненнями свідків, за
відсутності при цьому перешкод щодо
проживання з боку відповідача,
приймаючи до уваги і ті обставини, що і
відповідач постійно не проживає за
вказаною адресою, а саме: в квартирі
АДРЕСА_5, оскільки постійно проживає в
Російській Федерації та приїжджає в
м.Кіровоград тільки двічі - тричі на рік
в період перебування у відпустці, що в
сукупності свідчить про те, що порушень
прав позивача, як власника квартири
АДРЕСА_4 з боку відповідача ОСОБА_4 не
встановлено, а тому у задоволенні
заявленого позову повинно бути
відмовлено, у зв'язку з
безпідставністю, необгрунтованістю та
недоведеністю позовних вимог.

Крім того, з урахуванням викладених
обставин, суд вважає, що за відсутності
доказів порушення та обмеження прав
позивача ОСОБА_3 щодо користування та
розпорядження належним їй на праві
власності нерухомим майном - квартирою
АДРЕСА_4 з боку відповідача ОСОБА_4 у
зв'язку із встановленням останньою
металевих воріт з хвірткою та кодовим
замком, є необґрунтованою, недоведеною
та такою, що не підлягає задоволенню і
вимога позивача про стягнення з
відповідача моральної шкоди в розмірі
10 000 грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного,
відповідно до ст.ст.15, 16, 317, 319, 386 ЦК
України, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 59, 60, 88,
213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
усунення перешкод в користуванні жилим
приміщенням та спільним подвір'ям
шляхом зобов"язання ОСОБА_4 демонтувати
металевий паркан з воротами та
хвірткою з боку проїздної частини
вул.Тимірязєва, прибрати сміття з двору
та заборонити стоянку належного їй
автомобіля у дворі навпроти входу в
квартиру АДРЕСА_4, та відшкодування
моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. 00
коп., - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Кіровоградської області через
Ленінський районний суд м. Кіровограда
шляхом подачі протягом десяти днів з
дня його проголошення апеляційної
скарги.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда
Л. А. Іванова