Провадження №4-с/761/16/2014
У Х В А Л А

Іменем України

24 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Саадулаєва А.І.

при секретарі -
Назаренко М.В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
скаргою ОСОБА_1 про визнання дій
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Перевальського РУЮ Луганської області
Горобцової Олени Вікторівни
неправомірними, скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Скаржник звернувся до суду зі скаргою
про скасування постанов головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Перевальського РУЮ Луганської області
Горобцової Олени Вікторівни, а саме:

- постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження
від 27.05.2013 року;

- постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору від 29.11.2012 року.

Крім того, просить визнати
неправомірними дії головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Перевальського РУЮ Луганської області
Горобцової О. В. щодо порушення нею
вимог ст. 25, 31 Закону України «Про
виконавче провадження» при проведенні
виконавчих дій.

Скаржник посилається в скарзі на те, що
17.06.2013 року, повертаючись додому, він
випадково у себе в паркані помітив
конверт від ВДВС, в якому була
постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження
від 27.05.2013 року. Вважає, що дана
постанова є неправомірною та підлягає
скасуванню, оскільки лише 17.06.2013 року
він дізнався про те, що на виконанні у
ВДВС Перевальського районного
управління юстиції перебуває
виконавче провадження №35395911 від 22.11.2012
року про стягнення з нього на користь
юридичної особи та держави боргу на
загальну суму 14090,37 грн., на підставі
виконавчого листа №2/2610/7201/2012 від 18.10.2012
року, виданого Шевченківським районним
судом м. Києва у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Креді Агріколь банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості. Вважає, що
його права порушені, оскільки
відповідно до ст. 25 ЗУ «Про виконавче
провадження», державний виконавець
повинен винести постанову про
відкриття виконавчого провадження,
направити копію постанови не пізніше
наступного дня стягувачу та боржнику. В
порушення вимог закону, державний
виконавець не виконав приписів ст. 25 ЗУ
«Про виконавче провадження», оскільки
ОСОБА_1 постанову про відкриття
виконавчого провадження не отримував,
хоч вона мала бути направлена йому
рекомендованим листом, у зв'язку з чим
він не був повідомлений про
добровільне погашення боргу, як це
передбачено п.1 ч.2 ст. 25 ЗУ «Про
виконавче провадження».

Також просить скасувати постанову про
стягнення з нього виконавчого збору
від 29.11.2012 року, оскільки він не був
повідомлений державним виконавцем про
виконавче провадження, а тому не зміг
добровільно виконати рішення суду, у
зв'язку з чим вважає дану постанову
неправомірною.

За таких обставин вважає, що державний
виконавець виніс постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
його відчуження від 27.05.2013 року, а також
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору від 29.11.2012 року,
незаконно.

Виходячи з цього, просить поновити
строк для звернення до суду та
задовольнити скаргу.

Скаржник в судове засідання, яке
відбулося 24.03.2014 року, не з'явився, про
день, час та місце судового розгляду
повідомлений належним чином, причини
неявки суду не відомі.

У судове засідання, яке відбулося 24.03.2014
року, державний виконавець Горобцова
О.В. не з'явилася, повідомлена про
розгляд справи належним чином,
направила до суду письмові
заперечення, в яких зазначила, що при
вчиненні виконавчих дій керувалася
Законом України «Про виконавче
провадження», жодних порушень з її боку
вчинено не було.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.386 ЦПК України,
скарга розглядається у десятиденний
строк у судовому засіданні за участю
заявника і державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби, рішення, дія чи
бездіяльність якої оскаржуються.

Якщо заявник, державний виконавець або
інша посадова особа державної
виконавчої служби не можуть з'явитися
до суду з поважних причин, справу може
бути розглянуто за участю їх
представників.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ
№ 6 від 07.02.2014 року «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах», справи за скаргами на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи посадової
особи державної виконавчої служби
розглядаються судом за загальними
правилами ЦПК з особливостями,
встановленими статтею 386 ЦПК, за участю
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби, рішення, дії або бездіяльність
якої оскаржуються.

Неявка в судове засідання в
зазначених справах заявника або
заінтересованої особи, яким
повідомлено про час і місце його
проведення, не перешкоджає розгляду
скарги, заяви чи подання.

Виходячи з цього та належного
повідомлення сторін про час розгляду
справи, суд вважає за можливе
розглядати справу в їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження являється завершальною
стадією судового провадження.

Виконавче провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених
Законом України «Про виконавче
провадження», іншими
нормативно-правовими актами.

Тобто, при примусовому виконанні
рішень суду державний виконавець має
діяти на підставах, у спосіб та в межах
повноважень, визначених Законом
України «Про виконавче провадження»
та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону
України «Про виконавче провадження»,
копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження, що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Судом встановлено, що постановою
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Перевальського РУЮ Луганської області
Горобцової Олени Вікторівни 22.11.2012 року
відкрито виконавче провадження по
виконанню виконавчого листа №2/2610/7201/2012
від 18.10.2012 року, виданого
Шевченківським районним судом м. Києва
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Креді
Агріколь банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості у розмірі 12220 грн., 37
коп., в якій боржнику було надано строк
для добровільного виконання рішення
суду. Оскільки, суд вбачає порушення в
діях державного виконавця щодо
направлення боржнику постанови про
відкриття виконавчого провадження не
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення, як це передбачено ст. 31 ЗУ
"Про виконавче провадження", тому
вимоги скарги щодо визнання дій
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Перевальського РУЮ Луганської області
Горобцової О.В. неправомірними,
підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК
України, доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦПК
України, обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з ч. 2 ст. 385 ЦПК України,
пропущений з поважних причин строк для
подання скарги може бути поновлено
судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Згідно ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження», рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ.

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду зі скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Статтею 19 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону, зокрема, за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 27 Закону, в разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

В ст. 25 даного Закону, зазначено, що за
заявою стягувача державний виконавець
одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження
може накласти арешт на майно та кошти
боржника, про що виноситься відповідна
постанова.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1, у добровільно
наданий строк, не сплатив суму боргу,
державним виконавцем відповідно до ст.
28 ЗУ «Про виконавче провадження» було
винесено постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору у сумі 1222, 03
грн. 17.04.2013 року до відділу державної
виконавчої служби з'явився ОСОБА_1, який
ознайомився з виконавчим провадженням
про стягнення з нього боргу, надав
письмове пояснення про підстави
невиконання рішення суду, що
підтверджується заявою від 17.04.2013 року,
написаною власноручно боржником,
наявною в матеріалах виконавчого
провадження. Оскільки, боржником
добровільно не виконується рішення
суду, сума по зведеному виконавчому
провадженню не змінилась, 27.05.2013 року
головним державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Перевальського РУЮ Луганської області
Горобцовою О.В. було винесено постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження від 27.05.2013
року, якою накладено арешт на
транспортний засіб марки ВАЗ 2109, д.н.з.
НОМЕР_1 (а.с.4). Заява скаржника, датована
17.04.2013 року, повністю спростовує
посилання ОСОБА_1 на те, що він дізнався
про відкриття виконавчого провадження
лише 17.06.2013 року. Допущені державним
виконавцем порушення щодо не
направлення постанови про відкриття
виконавчого провадження у спосіб,
передбачений законом, не тягнуть за
собою наслідків щодо скасування
постанови про накладання арешту майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження та постанови про стягнення
з боржника виконавчого збору, а тому
вимоги в цій частині скарги не
підлягають до задоволення.

Тобто, дії державного виконавця,
направлені на виконання рішення суду в
частині накладення арешту на майно та
заборону на його відчуження, а також в
частині стягнення з боржника
виконавчого збору, вчинені в межах
повноважень, наданих державному
виконавцю Законом України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до п.7 постанови №14 від
26.12.2003 року «Про практику розгляду
судами скарг на рішення, дії або
бездіяльність органів і посадових осіб
державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження», у разі визнання
неправомірними рішення, дій чи
бездіяльності державного виконавця
суд зобов'язує його усунути допущені
порушення.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України, у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити
вимогу заявника та усунути порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи.

Оцінюючи в сукупності оглянуті в
судовому засіданні докази та
врахувавши те, що державний виконавець
при проведені виконавчих дій у
виконавчому провадженні №35395911 від
22.11.2012 року діяв в межах, наданих йому
Законом України «Про виконавче
провадження» повноважень, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
скарги ОСОБА_1 про визнання дій
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Перевальського РУЮ Луганської області
Горобцової Олени Вікторівни
неправомірними, скасування постанови.

Враховуючи викладене, на підставі
ст.ст.11,17, 25, 27, 27,31 Закону України «Про
виконавче провадження» та керуючись
ст. 383-388 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Перевальського РУЮ Луганської області
Горобцової Олени Вікторівни
неправомірними, скасування постанови -
задовольнити частково.

Визнати дії головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Перевальського РУЮ
Луганської області Горобцової Олени
Вікторівни неправомірними.

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги,
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення зазначених вище
строків, або після перегляду ухвали в
апеляційному порядку, якщо її не
скасовано.

Суддя: