Справа № 462/8105/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/3086/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді
- Ніткевича А.В.

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.

секретаря Гацій
І.І.

з участю позивача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
заочне рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 27 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, з
участю третіх осіб органу опіки та
піклування Святошинської районної в м.
Києві державної адміністрації та
відділу громадянства, імміграції,
реєстрації фізичних осіб
Святошинського РУ ГУ МВС України в м.
Києві про надання дозволу на виїзд
неповнолітнього громадянина за кордон
без згоди та супроводу батька та
надання дозволу на виготовлення
проїзного документа дитині для виїзду
за кордон без згоди батька,-

встановила:

У жовтні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернулась в суд із зазначеним позовом,
просила суд надати дозвіл на
тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без
згоди батька ОСОБА_3 до її повноліття.
Надати дозвіл на виготовлення
проїзного документа дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, для виїзду за кордон без
згоди батька ОСОБА_3.

В обґрунтування вимог покликалася на
те, що до досягнення дитиною повноліття
має намір вивозити доньку за кордон з
метою оздоровлення, відпочинку та
відвідування родичів, однак батько
дитини, незважаючи на неодноразові
прохання надати дозвіл на виїзд доньки
за кордон, безпідставно не дає згоди на
виїзд за межі України, що й стало
причиною звернення до суду з даним
позовом.

Оскаржуваним заочним рішенням
Залізничного районного суду м. Львова
від 27 грудня 2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2

Вважає, що суд неправильно застосував
норми права, а оскаржуване рішення
районного суду є незаконним, висновки
суду не відповідають обставинам
справи.

Стверджує, що суд не врахував інтереси
та права дитини, змоги разом із сім»єю
відвідувати інші країни для відпочинку
та оздоровлення, факт свідомого
ухиляння відповідача від виконання
своїх обов'язків (утримання дитини та
сплати аліментів), а також і від самої
дитини, підтвердженням чого свідчить
позов останнього про виключення
відомостей про батька з актового
запису про народження дитини.

Звертає увагу на те, що неодноразово
зверталась до відповідача з проханнями
надати згоду на тимчасовий виїзд
дитини закордон, однак він такої згоди
так і не надав

Враховуючи те, що ненадання згоди
неповнолітній дитині на виїзд за
кордон суперечить інтересам дитини, а
також на підставі положень ст. 33
Конституції України, ст. 150 СК України,
ст. 313 ЦК України, п. 18 Правил оформлення
і видачі паспортів громадянина України
для виїзду за кордон і проїзних
документів дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, просить
скасувати заочне рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 27 грудня 2013
року та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримала, в
обґрунтування повідомила, що
відповідно до вимог позовної заяви
просила суд надати дозвіл на
тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітній ОСОБА_4, а саме на даний
час це в період з 15 липня 2014 року по 01
вересня 2014 року в такі країни, як
Греція, Чорногорія, Хорватія, Болгарія,
Туреччина.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта на підтримання доводів
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково з
наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог районний суд виходив з того, що
позивач просила надати дозвіл на
неодноразові виїзди закордон
неповнолітній ОСОБА_4 без згоди батька,
однак законодавець передбачив таке
право на одноразовий виїзд за рішенням
суду. Крім цього зазначив, що судом не
встановлено та в матеріалах справи
відсутні будь-які належні докази, що
підтверджували б факти чинення
відповідачем перешкод у виїзді
малолітньої доньки за кордон.

Колегія суддів не може в повній мірі
погодитись з такими висновками
районного суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту права подання
позову про надання дозволу на виїзд
неповнолітнього громадянина за кордон
без згоди та супроводу батька, а також
надання дозволу на виготовлення
проїзного документа дитині для виїзду
за кордон без згоди батька, позивач в
силу ст. 10 ЦПК України, зобов'язана
довести правову та фактичну підставу
своїх вимог.

Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено,
що дитина має бути забезпечена
можливістю здійснення її прав,
установлених Конституцією України,
Конвенцією про права дитини, іншими
міжнародними договорами України, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції
про права дитини, ратифікованої
постановою Верховної Ради Української
РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, частин
7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення
будь-яких питань щодо дітей суд повинен
виходити з якнайкращого забезпечення
інтересів дітей.

Судом встановлено наступні юридично
значимі факти та відповідні їм
правовідносини.

14 вересня 2007 року відділом реєстрації
актів цивільного стану
Шевченківського районного управління
юстиції м. Києва зареєстровано шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, про що зроблений
відповідний актовий запис № 1071 та
видане свідоцтво про шлюб (а.с. 7).

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 13 грудня 2012 року шлюб
між сторонами розірвано (а.с. 8).

Від спільного проживання у сторін є
малолітня дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Із акту обстеження житлово-побутових
умов проживання дітей від 11 листопада
2013 року встановлено, що ОСОБА_4
зареєстрована та проживає за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 29-30).

У ст. 141 Сімейного кодексу України
визначена рівність прав і обов'язків
батьків відносно дитини.

Частиною 3 статті 313 ЦК України
визначено, що фізична особа, яка не
досягла шістнадцяти років, має право на
виїзд за межі України лише за згодою
батьків (усиновлювачів),
піклувальників та в їхньому супроводі
або в супроводі осіб, які уповноважені
ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» документами,
що дають право на виїзд з України і
в»їзд в Україну та посвідчують особу
громадянина України, зокрема дитини,
під час перебування за її межами, є
проїзний документ дитини.

Оформлення проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду. Проїзний
документ дитини видається органами
внутрішніх справ за місцем проживання.

Згідно із п.п. 1 п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 року № 57, виїзд з України громадян,
які не досягли 16-річного віку, в
супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску.

Виходячи зі змісту норм наведеного
законодавства у разі відсутності згоди
одного з батьків питання про виїзд
дитини, яка не досягла 16-го віку за
кордон вирішується судом за позовом
іншого з батьків із з'ясуванням в
обов'язковому порядку питань про
країну виїзду (країни виїзду), строку
(часу перебування) та мети виїзду, а
також обставин, пов'язаних із
відсутністю нотаріально оформленої
згоди іншого з подружжя (обов'язковому
з'ясуванню підлягає також факт
звернення позивача до іншого з
подружжя за отриманням його згоди і
отриманий результат)

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що законодавець
передбачив право на одноразовий виїзд
за рішенням суду громадян, які не
досягли 16-річного віку, в супроводі
одного з батьків або інших осіб,
уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою, при
цьому із зазначенням держави
прямування та часового проміжку
перебування.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що відповідно до ч.
4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з"ясуванню
обставин справи: роз"яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов"язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим кодексом.

В ході розгляду справи суд першої
інстанції не з"ясував, на який період та
у які країни прямування позивач
просила надати дозвіл на виїзд дитини
без згоди батька.

Як зазначено вище, під час розгляду
апеляційної скарги позивач пояснила,
що відповідно до позовної заяви вона
просила суд надати дозвіл на
тимчасовий виїзд дитини за кордон, при
цьому на даний час це стосується
періоду з 15 липня 2014 року по 01 вересня
2014 року в такі країни, як Греція,
Чорногорія, Хорватія, Болгарія,
Туреччина, для забезпечення дитині
можливості відпочинку та оздоровлення
за кордоном.

Виходячи з наведеного, судова колегія
приходить висновку, що враховуючи
насамперед інтереси дитини, зокрема її
вік, необхідність у належному
відпочинку та оздоровленні, а також те,
що батько ОСОБА_3 не цікавиться та не
приймає участі у вихованні дитини,
доцільно надати дозвіл на виїзд дочки
ОСОБА_4 за кордон у супроводі мами
ОСОБА_2, а також на виготовлення для
цього проїзного документа дитини, без
згоди батька, у вказаний позивачкою
проміжок часу та держави прямування.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції, як таке, що ухвалене за
неповного з"ясування судом обставин, що
мають значення для справи, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення заяви.

З відповідача ОСОБА_3, відповідно до ст.
88 ЦПК України, необхідно стягнути на
користь позивача ОСОБА_2 судовий збір
за подання апеляційної скарги у сумі 121
грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1
ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Заочне рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 27 грудня 2013 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовну
заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд з
України неповнолітній ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу
батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у супроводі
мами ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, в період з 15
липня 2014 року по 01 вересня 2014 року із
прямуванням до Греції, Чорногорії,
Хорватії, Болгарії та Туреччини.

Надати дозвіл ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 на
виготовлення проїзного документа
дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, для виїзду
за кордон без згоди та супроводу батька
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 121
(сто двадцять одну) грн. 80 коп. судового
збору, сплаченого за подання
апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин