У Х В А Л А

Іменем України

17 червня 2014 року
м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області
в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Дроботі В. В., Бисаги Т. Ю.

при секретарі - Чучка Н. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Іршавського районного суду від
3 грудня 2013 року по справі за позовом
ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_1 та
орган опіки і піклування Іршавської
РДА, про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення з житлового
будинку, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Іршавського районного суду
від 3 грудня 2013 року позов ПАТ КБ
«Приватбанк» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № МКIWGA00000040 від
02.06.2006 року в розмірі 24 164,64 доларів США,
що за курсом 7,99 відповідно до
службового розпорядження НБУ від 25.10.2013
року складає 193 077, 71 грн., звернуто
стягнення на будинок загальною площею
79.30 м. кв., житловою площею 35.90 м. кв., який
розташований АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «Приватбанк», з укладанням від
імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки за ціною предмета іпотеки не
нижчою за ринкові ціни на цей вид майна
на підставі оцінки проведеної
суб'єктом оціночної діяльності,
незалежним експертом на стадії продажі
такого майна.

Виселено з житлового будинку,
розташованого АДРЕСА_1 ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4, без надання іншого
житлового приміщення.

В апеляційній скарзі третя особа
ОСОБА_1 просить це рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити. Апелянт
вважає, що рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, є незаконним та
необґрунтованим. Як на підставу своїх
вимог посилається на те, що розрахунок
заборгованості по кредиту є
неправильним, а передумов для
звернення стягнення на предмет іпотеки
не було. Крім того, справа була
розглянута без його участі, хоча він
належним чином повідомлений не був.

Дослідивши зібрані у справі матеріали,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Згідно статті 526 ЦПК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

У відповідності до статті 610 ЦПК
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) .

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054
ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що між
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір № MKIWGA00000040
від 02 червня 2006 року.

За умовами цього кредитного договору
ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 23000
доларів США із сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12.00 % на
рік на суму залишку заборгованості, з
кінцевим терміном повернення кредиту
до 1 червня 2010 року.

Своїх зобов'язань щодо повернення
кредиту та сплати відсотків за
користування кредитними грошима
ОСОБА_1 належним чином не виконав, в
результаті чого станом на 25 жовтня 2013
року в нього утворилася заборгованість
перед ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 24
164, 92 долари США, що складається з:

- 4282,91 доларів США заборгованості
по кредиту;

- 6695,37 доларів США заборгованості
по відсоткам;

- 1334,00 доларів США заборгованість
по комісії;

- 11 852, 64 доларів США пеня.

В забезпечення виконання зобов'язань
за укладеним кредитним договором між
ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем
ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки
№KIWGA00000040 від 2 червня 2006 року. За
умовами цього договору ОСОБА_2 передав
банку в іпотеку будинок загальною
площею 79,30 м. кв., житловою площею 35, 90 м.
кв., який розташований АДРЕСА_1,
належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва
про право особистої власності.

11.09.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
надіслав повідомлення іпотекодавцю
ОСОБА_2 про порушення основного
зобов'язання, з вимогою добровільно
звільнити житловий будинок.

Згідно довідки Довжанської сільської
ради від 7 листопада 2013 року № 2389 в
житловому будинку АДРЕСА_1, який є
предметом іпотеки, зареєстровані та
проживають відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Ч. 1 ст. 11 Закону «Про іпотеку»
передбачає, що майновий поручитель
несе відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33 вказаного
Закону у разі невиконання або
неналежного конання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої моги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону «Про іпотеку» у
разі задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у рішенні суду зазначаються: загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд за
заявою іпотекодержателя виносить
рішення про виселення мешканців за
наявності підстав, передбачених
законом, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення (ч. 2 ст. 39 Закону «Про
іпотеку»).

Звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом (ч. 1
ст. 40 Закону «Про іпотеку).

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
(ч. 2 ст. 40 Закону «Про іпотеку).

Аналогічні положення, викладені в п. 43
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року №
5. Зокрема, при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке. Згідно з частиною
четвертою статті 9, статті 109 Житлового
кодексу України, статей 39-40 Закону
України «Про іпотеку» виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому коном. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення. При цьому примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодєржателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції правильно
встановив, що боржник ОСОБА_1 у
встановлений строк своїх зобов'язань
щодо повернення кредиту та сплати
відсотків за користування кредитними
коштами не виконав, звернув стягнення
на предмет іпотеки та виселив
мешканців будинку АДРЕСА_1, які в
добровільному порядку на вимогу
іпотекодержателя (банку) це житлове
приміщення не звільнили.

Крім того, ОСОБА_2, який є
іпотекодавцем, та ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, які є членами сім'ї
іпотекодавця, та щодо яких вирішено
питання про виселення, з апеляційною
скаргою не зверталися, а права третьої
особи ОСОБА_1 в цій частині рішенням
суду не порушено.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
зміни чи скасування немає, а доводи
апеляційної скарги, на думку колегії
суддів, не є істотними.

Керуючись статтею 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Іршавського районного суду від
3 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
____________

Судді
____________

____________