Справа №560/304/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року Дубровицький районний
суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Дубровиця
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням
шляхом зняття особи з реєстрації місця
проживання,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_4 звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкоди в користуванні та
розпорядженні належним їм на праві
власності житловим будинком,
розташованим за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом зняття з реєстрації місця
проживання відповідача ОСОБА_2 та
визнання її такою, що втратила право
користування даним житловим
приміщенням.

Свої вимоги мотивують тим, що за
рішенням Дубровицького районного суду
від 02 лютого 2011 року, вони є власниками
житлового будинку, розташованого по
АДРЕСА_1 по 1/2 частці кожній.

З 25 березня 2005 року, в їхньому будинку
зареєстрована відповідач ОСОБА_2, однак
з травня 2010 року вона у вказаному
будинку не проживає.

Реєстрація відповідача у будинку
позивачів, створює їм як власникам
перешкоди в користуванні своєю
власністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
яка є також представником позивача
ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала у
повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач та її
представник позов не визнали.

Свідки в судовому засіданні ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 підтвердили той факт, що ОСОБА_2
з травня 2010 року не проживає у будинку
по АДРЕСА_1.

Заслухавши позивача, відповідача,
свідків та дослідивши докази по справі,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Дубровицького районного суду
Рівненської області від 02 лютого 2011
року, за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 визнано право
спільної часткової власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Як вбачається в копії витягу про
державну реєстрацію прав №29256009 від
11.03.2011 року, реєстраційний номер 33088139,
власниками житлового будинку з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1 є
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 по 1/2 частині кожна
(а.с.8).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії
НОМЕР_1 від 21 червня 2013 року, дівоче
прізвище позивача ОСОБА_1 з "ОСОБА_1"
було змінено на "ОСОБА_1" (а.с.9) .

Згідно довідки №76 від 20.01.2014 року,
виданої виконкомом Трипутнянської
сільської ради Дубровицького району
Рівненської області, в будинку, що по
АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 (а.с.10).

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому засіданні.

Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено,
що власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Судом встановлено, що з травня 2010 року
відповідач не проживає в житловому
будинку по АДРЕСА_1, якій на підставі
рішення Дубровицького районного суду
Рівненської області перебуває у
спільній частковій власності, належить
позивачам (а.с.6). Відповідач не мала з
позивачами жодних домовленостей з
цього приводу і не користується житлом,
де вона зареєстрована понад рік.

Дана обставина також підтверджується
поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
які пояснили, що ОСОБА_2 з 2010 року не
проживає в житловому будинку по
АДРЕСА_1.

Ці обставини відповідно до вимог ч.2 ст.
405 ЦК України є підставою для
задоволення позовних
вимог у частині визнання ОСОБА_2 такою,
що втратила право користування житлом.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується позовних вимог позивача
про зняття з реєстрації місця
проживання, суд приходить до наступних
висновків.

Статтею 3 Закону України "Про свободу
пересування і вільний вибір місця
проживання в Україні" визначено, що
реєстрація - це внесення відомостей до
паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно до ст.7 Закону України від
11.12.2003р. «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із вказаної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від
11.12.2003р. «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст.7 цього
Закону підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про позбавлення власника права
власності на житлове приміщення або
права користування такої особи
житловим приміщенням.

Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321
ЦК України, право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

В статті 391 ЦК України визначено, що
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до вимог частини 2 ст. 16 ЦК
України способом захисту цивільних
прав та інтересів може бути, зокрема,
припинення дії, яка порушує право.

Частиною 3 цієї ж статті також
передбачено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом зняття з реєстрації.

З огляду на те, що даним рішенням
ОСОБА_2 визнано такою, що втратила право
користування по АДРЕСА_1, тому вимога
про зняття відповідача з реєстрації
місця проживання обліку є законною та
обґрунтованою й підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 317, 364, 405 ЦК України,
ст.ст.10, 15, 60, 212-215, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити повністю.

Усунути перешкоди в користуванні та
розпорядженні належним ОСОБА_1, ОСОБА_1
на праві власності житловим будинком,
розташованим за адресою: АДРЕСА_1
шляхом зняття з реєстрації місця
проживання ОСОБА_2 та визнати її такою,
що втратила право користування даним
житловим приміщенням.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Рівненської області
через Дубровицький районний суд з
поданням апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: підпис

Суддя Дубровицького

районного суду
Оборонова І.В.