РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2014

м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі
Вайда Я.П.

за участю

представника
позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представників
відповідача Пузяк О.Д., Коштура Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Ужгород
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_5 до Киблярівської сільської
ради, третя особа , яка не заявляє
самостійних вимог відділ охорони
здоров'я Ужгородської районної
державної адміністрації про
стягнення недоплаченої заробітної
плати, компенсації втрати частини
заробітної плати, матеріальних
збитків, моральної шкоди та
зобов'язання вчинити певні дії щодо
проведення відрахування із суми
заборгованості по заробітній платі до
Управління ПФ в Ужгородському районі,-

встановив:

ОСОБА_5 звернулася до Ужгородського
міськрайонного суду з позовом до
Киблярівської сільської ради про
стягнення суми заборгованості
заробітної плати в розмірі 29922,14
гривень, яка складається із
недоплаченої заробітної плати разом з
індексацією 7425,97 гривень та
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати - 22496,17 гривень, матеріальних
збитків в сумі 4500 гривень та
зобов'язання вчинити певні дії щодо
проведення відрахування із суми
заборгованості по заробітній платі до
Управління ПФ в Ужгородському районі
у 2010 році або у відповідні періоди. В
подальшому позивач збільшила позовні
вимоги просила суд крім заявлених
раніше вимог стягнути з відповідача
на її користь завдану моральну шкоду в
сумі 7000 гривень. В подальшому
представник позивача в ході судового
розгляду подав заяву від 18.04.2014 року
про зменшення позовних вимог, згідно
якої просив суд стягнути з
Киблярівської сільської ради на
користь позивача суму заборгованості
заробітної плати в розмірі 5 924, 82
гривень, яка складається із
недоплаченої заробітної плати 2 141, 92
гривень та компенсації втрати частини
заробітної плати - 3 782,90 гривень,
матеріальних збитків в сумі 1500 гривень,
моральної шкоди в сумі 2000 гривень ,
зобов'язати відповідача провести
необхідні відрахування із суми
заборгованості по заробітній платі до
Управління ПФ в Ужгородському районі
із всіх недоплачених виплат за
відповідний період з 2000р. по 31.12.2010 р.
та стягнути судові витрати в сумі 310
гривень. В подальшому позивачем до
суду 15.05.2014 року подано заяву про
уточнення позовних вимог, згідно якої
просила суд стягнути з Киблярівської
сільської ради на користь позивача
суму заборгованості заробітної плати в
розмірі 6 467, 21 гривень, яка складається
із недоплаченої заробітної плати 2 236,
32 гривень та компенсації втрати
частини заробітної плати - 4 230,89
гривень, матеріальних збитків в сумі 1500
гривень, моральної шкоди в сумі 2000
гривень , зобов'язати відповідача
провести необхідні відрахування із
суми заборгованості по заробітній
платі до Управління ПФ в
Ужгородському районі із всіх
недоплачених виплат за відповідний
період з 2000р. по 31.12.2010 р. подавши
корегуючі документи по внесенню змін
в картку персоніфікованого обліку та
стягнути судові витрати в сумі 385
гривень. В подальшому позивач ОСОБА_5
подала до суду заяву 17.06.2014 року про
уточнення позовних вимог в частині п.4
позовної вимоги зобов'язати
відповідача провести необхідні
відрахування із суми заборгованості
по заробітній платі до Управління ПФ
в Ужгородському районі із всіх
недоплачених виплат за відповідний
період з червня 1996 р. по 31.12.2010 р.
подавши корегуючі документи по
внесенню змін в картку
персоніфікованого обліку. Мотивуючи
свої позовні вимоги вказує на те, що 01
грудня 1959 року вона була прийнята на
посаду -завідуючою ФАП в с. Гайдош
згідно наказу № 268 від 15 листопада
1959 року. До 01.01.2000 року та з 01.07.2000 р. до
01.01.2011р. згідно Бюджетного Кодексу
України -ФАП перебував на балансі
Киблярівської сільської ради
фінансування видатків по нарахуванню
і виплаті заробітної плати
здійснювала Киблярівська сільська
рада із свого

бюджету. Вказує на те, що відповідач з
1996 року по 2010 рік постійно
систематично грубо порушував трудове
законодавство, виплачував заробітну
плату у меншому розмірі. З червня по
серпень 1996р. згідно Наказу МОЗ
України № 274 від 04.09.1996р. відповідач
зобов'язаний був виплачувати позивачу
заробітну плату в сумі 100,10 гривень ,
але виплачував в сумі - 93,17 гривень. В
період з вересня 1996р. до 2000р.
відповідач зобов'язаний був
виплачувати позивачу заробітну плату
в сумі 111,10 гривень , але виплачував в
сумі - 103,23 гривень. В порушення норм ст.
33 ЗУ "Про оплату праці" відповідач не
виплачував позивачу індексацію
заробітної плати. В період з 01.07.2000р. по
лютий 2001р. відповідач виплатив
позивачу заробітну плату у меншому
розмірі ніж мінімальна заробітна
плата встановлена законодавством, в
зв'язку з чим недоплатив позивачу 94,40
гривень. Вказує на те, що з 01.12.2002 року по
30.04.2003р. відповідач не виплатив
позивачу заробітну плату по 1-першій
кваліфікаційній категорії фельдшера
на суму 88,30 гривень. В подальшому
вказує, що з 26.11.2007р. по березень 2008р.
відповідач не виплатив позивачу
заробітну плату по вищій
кваліфікаційній категорії фельдшера
на суму 208,50 гривень. Вказує на норми ч.
2 ст. 8 Закону України «Про оплату
праці» - згідно якими,умови розміру
оплати праці працівників установ та
організацій, що фінансуються з

бюджету, визначаються Кабінетом
Міністрів України. Також вказує на
те, що відповідач незаконно
протиправно та самочинно відрахував
із заробітної плати позивача у червні
2010р. - 113,83 гривень, у липні 2010р. - 139,93
гривень із порушенням ч. 1 ст. 26 ЗУ
«Про оплату праці», ст. 127 КЗпП
України .

В зв'язку з вищевказаними
незаконними протиправними діями
відповідача,

порушенні законних прав та
інтересів позивача у невиплаті їй
належної заробітної плати,
відповідач завдав позивачці
матеріальних збитків на суму 1500 грн.
Вони полягають в тому, що через
незаконні дії (бездіяльність)
відповідача позивачка з 2000 року по
теперешній час одержує пенсію у
меншому розмірі , оскільки
відповідно до ст. 42 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» - кожні 24
місяці (2 роки) страхового стажу та
після звільнення працюючому
пенсіонеру здійснюється перерахунок
пенсії із заробітної плати за
останні 24 місяці. Але через те, що
відповідач, грубо порушуючи
законодавство про оплату праці, не
виплатив належну їй заробітну плату
в повному обсязі відповідно до вимог
законодавства, то відповідно з усіх
виплат зробив менші відрахування
внесків до УПФ, дані суми не увійшли
в перерахунок пенсії, а відтак з 2000
року по теперішній час позивач
отримує пенсію в меншому розмірі чим
отримувала би, якби відповідач
виплачував їй заробітну плату
відповідно до вимог законодавства в
повному обсязі. А також по
вищевказаній причині, з Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності вона отримала
в меншому розмірі лікарняні за
чотири місяці на 121 гривню .

Крім матеріальних збитків позивачці
було заподіяно також і моральну
шкоду, яку вона оцінює у 2000 гривень та
яка полягає у душевних та моральних
стражданнях, в зв'язку з порушенням
її Конституційного права власності
ст. 41 Конституції України а саме
-володіння та розпоряджання її
заробленими коштами, які були та є
для неї вкрай необхідними. Позивач
перенесла онкологічне захворювання і
коштів які відповідач їй недоплатив не
вистачало на її лікування та
реабілітацію. Через це позивач змушена
була брати позику від сторонніх
осіб під відсотки, що в свою чергу
принижувало її честь та гідність та
призвело до моральних страждань та
стало для неї нервовим потрясінням. З
посиланням на викладене, норми чинного
законодавства просила суд
задовольнити уточнені позовні вимоги.

В судовому засіданні представники
позивача уточнені позовні вимоги
підтримали просили суд їх
задовольнити з підстав та мотивів
викладених у позові та заявах про
зменшення позовних вимог та уточнення
позовних вимог. Надавши пояснення
аналогічно вказаним та надавши суду
розрахунок суми заборгованості
заробітної плати .

Представники відповідача в судовому
засіданні позов не визнали, надавши
письмові заперечення (а.с. 194-197; 198-204).
Заперечення мотивовані тим, що позовні
вимоги є безпідставними, надуманими і
законами не підтверджені , позивачем
не доведені позовні вимоги, в зв'язку з
чим вони задоволенню не підлягають.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог відділ
охорони здоров'я Ужгородської
районної державної адміністрації,
який був залучений до участі у справі
ухвалою суду від 27.12.2013 року в судове
засідання не з'явився, причини неявки
суду не повідомив,заяв про відкладення
розгляду справи не надходило.

Заслухавши пояснення представників
позивача, заперечення представників
відповідача, вивчивши та перевіривши в
судовому засіданні матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті суд приходить до наступного.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Cудом встановлено, що ОСОБА_5 01
грудня 1959 року була прийнята на
посаду - завідуючою ФАП в с. Гайдош
згідно наказу № 268 від 15
листопада 1959 року. ( а.с. 181)

Як встановлено судом, наказом
відділу з питань охорони здоров'я та
медичного забезпечення Ужгородської
районної державної адміністрації №
525-к від 30.08.2012 року ОСОБА_5 - завідуючу
ФАП с. Гайдош звільнено з роботи 3.09.2012
року за власним бажанням ст. 38 КЗпП
України ( а.с. 182)

Судом встановлено, що накази ,
зокрема про надання щорічних
відпусток позивачу ОСОБА_5 видавались
відділом охорони здоров'я Ужгородської
районної державної адміністрації ( а.с.
31-35)

Відповідно до ст. 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачений
порядок укладення трудового договору.
Так, трудовий договорі укладається, як
правило, у письмовій формі. Додержання
письмової форми є обов'язковим,
зокрема, при укладенні трудового
договору з фізичною особою. При
укладенні трудового договору
громадянин зобов'язаний подати паспорт
або інший документ, що посвідчує особу,
трудову книжку, а у випадках,
передбачених законодавством, - також
документ про освіту (спеціальність,
кваліфікацію), про стан здоров'я та інші
документи. Укладення трудового
договору оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.

При розгляді справи, судом не було
встановлено, що між позивачем ОСОБА_5 та
Киблярівською сільською радою
існували трудові правовідносини.
Зокрема , наказ № 525-к від 30.08.2012 року про
звільнення позивача ОСОБА_5 з роботи
видавався відділом охорони здоров'я
Ужгородської районної державної
адміністрації.

Доводи представника позивача про те, що
в період з 01.07.2000 року по 31.12.2010р. ФАПи
на території України передані на
баланс сільських рад і заробітну плату
позивачу в цей період виплачував
відповідач Киблярівська сільська рада
, а отже відповідачем повинна бути
Киблярівська сільська рада на думку
суду є хибними, оскільки хоча ФАП с.
Гайдош і перебувала на балансі
відповідача Киблярівської сільської
ради, проте трудові правовідносини
між позивачем та Киблярівською
сільською радою не існували.

В силу дії ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України
визначено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд. Таке право мають також
особи (за винятком тих осіб, які не
мають цивільної процесуальної
дієздатності), в інтересах яких
заявлено вимоги.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України
замінити первісного відповідача
належним відповідачем, якщо позов
пред'явлено не до тієї особи, суд може
тільки за клопотанням позивача.

У даному випадку позивачка та
представники позивача такого
клопотання суду не заявляли, а навпаки
надали суду письмові пояснення від
22.04.2014 року де обгрунтували свою
позицію , що відповідати за позовом має
саме Киблярівська сільська рада. ( Т№2
а.с.14)

За змістом ст. 33 ЦПК України належними є
сторони, які є суб'єктами спірних
правовідносин. Належним є відповідач,
який дійсно є суб'єктом порушеного,
оспорюваного чи невизнаного
матеріального правовідношення.
Належність відповідача визначається,
перш за все, за нормами матеріального
права. Відтак, неналежним відповідачем
є особа, яка не має відповідати за
пред'явленим позовом.

З аналізу положень ч.1 ст.33 ЦПК України
слідує, що законодавець поклав на
позивача обов'язок визначати
відповідача у справі і суд повинен
розглянути позов щодо тих
відповідачів, яких визначив позивач.
Водночас якщо позивач помилився і
подав позов до тих, хто відповідати за
позовом не повинен, або притягнув не
всіх, він не позбавлений права
звернутись до суду з клопотанням про
заміну неналежного відповідача чи
залучення до участі у справі
співвідповідачів і суд таке клопотання
задовольняє. Тобто ініціатива щодо
заміни неналежного відповідача
повинна виходити від позивача, який
повинен подати клопотання. У цьому
клопотанні позивач обґрунтовує
необхідність такої заміни, а саме, чому
первісний відповідач є неналежним і
хто є відповідачем належним. Подання
позивачем такого клопотання свідчить,
що він не лише згідний, але й просить
про заміну неналежного відповідача
належним.

Пред'явлення позову до неналежного
відповідача є підставою для відмови у
позові, що не позбавляє позивача права
пред'явити позов до належного
відповідача.

З урахуванням того, що судом при
розгляді справи не встановлено
наявність трудових

правовідносин між позивачем та
відповідачем, позов пред'явлено не до
тієї особи, яка має відповідати за
позовом, клопотання про заміну
неналежного відповідача на належного
позивачем або представниками позивача
в судовому засіданні не заявлялись ,
то суд дійшов висновку про відмову усіх
змінених, уточнених позовних вимог до
відповідача Киблярівської сільської
ради оскільки позов пред'явлено не до
тієї особи, яка має відповідати за
позовом.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 33, 60 , 61, 209, 212 - 215
ЦПК України, ст.ст. 21,24 КЗпП України,
суд, -

в и р і ш и в:

В утоненому позові ОСОБА_5 до
Киблярівської сільської ради, третя
особа , яка не заявляє самостійних
вимог відділ охорони здоров'я
Ужгородської районної державної
адміністрації про стягнення
недоплаченої заробітної плати,
компенсації втрати частини заробітної
плати, матеріальних збитків,
моральної шкоди та зобов'язання
вчинити певні дії щодо проведення
відрахування із суми заборгованості
по заробітній платі до Управління ПФ
в Ужгородському районі- відмовити .

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
до апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
К.К. Бенца