У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,
Ткачука О.С., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
орган опіки та піклування в особі
служби у справах дітей Вінницької
міської ради, про позбавлення
батьківських прав та за зустрічним
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - орган опіки та
піклування в особі служби у справах
дітей Вінницької міської ради, про
усунення перешкод та встановлення
порядку для спілкування з дитиною, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 13 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Вінницької області
від 27 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом до відповідача про
позбавлення останнього банківських
прав, посилаючись на те, що останній не
приймає участі у вихованні доньки
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, не цікавиться
станом її здоров'я, не надає
матеріальної допомоги на її утримання.

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із позовом до відповідача про
встановлення порядку для спілкування з
дитиною, посилаючись на те, що
відповідач перешкоджає йому, не бажає
його присутності та штучно створює
обставини через які він не може
нормально зустрічатися з донькою.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 13 лютого 2014
року, яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 27 березня 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_4 та
зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 13
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 27 березня
2014 року в частині відмови у задоволенні
її позову про позбавлення ОСОБА_6
батьківських прав та ухвалити в цій
частині нове рішення про задоволення
позову, в іншій частині рішення судів
залишити без змін, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 13
лютого 2014 року та ухвали апеляційного
суду Вінницької області від 27 березня
2014 року, оскільки судові рішення
законні та обґрунтовані.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився суд апеляційної
інстанції, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог за первинним та
зустрічним позовами, правильно
застосувавши положення Сімейного
кодексу України та Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення та
позбавлення батьківських прав» від 30
березня 2007 року № 3, виходив з того,
що в судовому засіданні позивачем не
доведене навмисне ухилення ОСОБА_6 від
своїх обов'язків по вихованню дитини, а
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом впливу на особу, яка не
виконує батьківських обов'язків.
Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог щодо встановлення порядку
спілкування з дитиною, суди виходили з
того, що відповідно до психологічної
характеристики ОСОБА_5, остання
потребує лікування і поки що, до
спілкування з батьком не готова.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, а відповідно
до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
судами норм процессуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 13 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 27 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В.
Кафідова

В.М. Колодійчук

О.С. Ткачук