У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
поділ майна подружжя за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Донецької області від 10 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом, у якому просив
поновити пропущений з поважних причин
строк для звернення до суду, визнати за
ним право власності на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1, стягнути з
відповідачки на його користь
компенсацію за Ѕ частину спірної
квартири та залишити спірну квартиру у
володінні відповідачки.

В обґрунтування позову зазначав, що він
перебував із відповідачкою у
зареєстрованому шлюбі з 21 січня 2004
року. Рішенням Сніжнянського міського
суду Донецької області від 12 січня 2009
року шлюб між ними розірвано. Вважає, що
спірна квартира є спільною сумісною
власністю подружжя, оскільки її було
придбано за договором купівлі-продажу
від 29 листопада 2006 року, тобто
під час перебування сторін у шлюбі.
Зазначає, що після розірвання шлюбу між
ними було досягнуто усної домовленості
про те, що спірна квартира залишається
у власності відповідачки в рахунок
аліментів на спільних дітей. Однак, у 2013
році ОСОБА_4 звернулася до суду із
позовом про стягнення з нього
аліментів, чим порушила вищенаведену
домовленість між ними.

Рішенням Сніжнянського міського суду
Донецької області від 20
листопада 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 10 січня 2014 року рішення
місцевого суду скасовано та ухвалено
нове рішення, яким визнано за ОСОБА_3
право власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено, що з 23 квітня 2004 року по 12
січня 2009 року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
двох спільних дітей.

Під час шлюбу вони придбали квартиру
АДРЕСА_1, що підтверджується копією
договору купівлі-продажу від 29
листопада 2006 року.

За правилами ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до роз'яснень, наданих
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», початок
позовної давності для вимоги про поділ
спільного майна подружжя, шлюб якого
розірвано, обчислюється не з дати
прийняття постанови державного органу
РАЦС чи з дати набрання рішенням
законної сили, а від дня коли один із
співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Таким чином, вирішуючи спір по суті, суд
апеляційної інстанції дійшов
правильного висновку про те, що
позивачем не пропущено строк для
звернення до суду із вимогою про поділ
майна подружжя і його право підлягає
судовому захисту, оскільки про
порушення його права йому стало відомо
у грудні 2011 року, а тому саме із цього
часу починався перебіг строку позовної
давності.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

У п. 30 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» судам
роз'яснено, що при вирішенні спору про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК в окремих
випадках може відступити від засади
рівності часток подружжя, враховуючи
обставини, що мають істотне значення
для справи, а також інтереси
неповнолітніх дітей, непрацездатних
повнолітніх дітей (за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування).

У своїх запереченнях на позовну заяву
та апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначала
про те, що з моменту розірвання шлюбу
позивач не цікавиться доньками, їх
фізичним та духовним розвитком, станом
їх здоров'я, не бажає брати участь у
витратах на їх виховання. Зокрема, у
однієї із доньок - ОСОБА_2, відсутня
права нирка, що підтверджується
протоколом дослідження нирок обласної
дитячої клінічної лікарні м. Донецька
від 23 листопада 2010 року, у
зв'язку з чим вона потребує особливого
догляду, систематичного медичного
обстеження та лікування.

Однак, зустрічних позовних вимог про
поділ спільного майна подружжя з
урахуванням положень ст. 70 СК щодо
відступлення від засади рівності
часток подружжя, ОСОБА_4 не заявляла.

Ухвалюючи рішення про поділ майна
подружжя у рівних частках, суд
апеляційної інстанції врахував
вищенаведені вимоги закону, та надав у
своєму рішенні належної правової
оцінки фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що під час
розгляду справи судом допущено
порушення норм матеріального або
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що рішення апеляційної
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для його скасування
відсутні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 10 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А.
Черненко