У х в а л а

іменем україни

25 червня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука
А.О., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя
особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення
на предмет застави,

за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» в особі
представника за довіреністю Шуліки
Аліни Володимирівни на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 10 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 04 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, який уточнило у
процесі розгляду справи, і остаточно
просило:

- витребувати у відповідача та передати
на зберігання ПАТ КБ «ПриватБанк»
предмет застави, а саме: автомобіль
марки «HONDA Accord», 2005 року випуску,
легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2,
д.н.з. НОМЕР_1, який належить на праві
власності ОСОБА_3, комплект ключів та
свідоцтво про реєстрацію вказаного
транспортного засобу;

- в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 15
березня 2007 року № K2SOAE15005539 у розмірі 50
042,98 доларів США, що еквівалентно 399 342
грн 98 коп., звернути стягнення на
вищевказаний транспортний засіб
шляхом продажу цього автомобіля ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, зі зняттям автомобіля
з обліку в органах ДАІ України, а також
наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу.

На обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» посилалося на те, що 15
березня 2007 року між ним та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого позичальник отримав
кредит у розмірі 24 000 доларів США зі
сплатою 10,08 % річних за користування
кредитом з кінцевим терміном
повернення коштів до 15 березня 2010 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором 16 березня 2007 року між банком
та ОСОБА_4 було укладено договір
застави рухомого майна № K3S0AE15005539,
відповідно до умов якого позичальник
передав у заставу належний йому на
праві власності вищевказаний
автомобіль, заставна вартість якого
складає 159 293 грн 16 коп.

Позивач зазначив, що ОСОБА_4 належним
чином взяті на себе зобов'язання не
виконував, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість у розмірі 50 042,98 доларів
США, що еквівалентно 399 342 грн 98 коп., та
без згоди банку реалізував заставний
автомобіль ОСОБА_3, тому просив
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 12
листопада 2012 року у задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 31 січня 2013 року апеляційну
скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено,
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 12 листопада
2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05 червня 2013 року
касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено частково, рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 12 листопада 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 31 січня 2013 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 10
грудня 2013 року у задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 04 березня 2014 року
апеляційну скаргу відхилено, рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 10 грудня 2013 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» - Шуліка А.В., посилаючись
на неправильне застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій і ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення адвоката ОСОБА_3 - ОСОБА_6
на касаційну скаргу, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, врахували висновки і
мотиви, викладені в ухвалі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05 червня 2013 року, та дійшли
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову, оскільки
відповідач придбав автомобіль у іншої
особи, не поза волею власника, а за
відплатним договором, під час
укладення якого ОСОБА_3 не знав і не міг
знати, що цей автомобіль згідно з
договором застави рухомого майна від 06
березня 2007 року знаходиться під
заставою; при цьому суди правильно
зазначили, що наявна у матеріалах
справи копія постанови слідчого від 09
січня 2011 року про порушення
кримінальної справи щодо факту
намагання невідомих осіб зняти
відмітку «кредит» зі свідоцтва про
реєстрацію спірного транспортного
засобу на підставі завідомо
підроблених документів, наданих
працівникам Білоцерківського РЕВ ДАІ,
не є належним доказом, оскільки рішення
за вказаною кримінальною справою не
ухвалювалося, а також не визначено коло
осіб, які намагалися зняти відмітку
«кредит» та внесли неправдиві
відомості про виконання ОСОБА_4
кредитних зобов'язань.

Такий висновок судів попередніх
інстанцій є законним, обґрунтованим та
узгоджується з наявними у справі
доказами.

При цьому, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суди також посилалися
на порушення позивачем встановленого
ст. 257 ЦК України трирічного строку
звернення до суду та наявність заяви
відповідача і його представників про
застосування строків позовної
давності, що за правилами ст. 267 ЦК
України визнали також підставою для
відмови у позові.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України визначено, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними в
абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009 року № 14
«Про судове рішення у цивільній
справі», встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Крім того, відповідно до п. 6
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України правила цього Кодексу про
позовну давність застосовуються до
позовів, строк пред'явлення яких
встановлений законодавством, що діяло
раніше, не сплив до набрання чинності
цим Кодексом та відповідно до ч. 3
ст. 267 ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Таким чином, положеннями ЦК України
визначено, що позовна давність
застосовуються лише у випадку
обґрунтованості позову. У разі якщо
вимоги позову є необґрунтованими, то
суд має відмовити в його задоволенні за
необґрунтованістю.

Проте, встановивши, що позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» є необґрунтованим, суди
попередніх інстанцій помилково
відмовили у задоволенні позову і за
необґрунтованістю позову, і за
пропуском строку звернення до суду з
цим позовом, що є взаємовиключними
підставами.

За викладених обставин колегія суддів
касаційного суду дійшла висновку про
те, що така підстава відмови в
задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк», як пропуск позивачем при
зверненні до суду з цим позовом строків
позовної давності, підлягає виключенню
з мотивувальної частини рішень судів
першої та апеляційної інстанцій.

Проаналізувавши матеріали справи та
виходячи з предмета заявленого позову,
колегія суддів касаційного суду дійшла
висновку про відповідність вимогам
закону рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 10 грудня 2013 року та ухвали
апеляційного суду Київської області
від 04 березня 2014 року.

Докази та обставини, на які посилається
заявник у касаційній скарзі,
спростовуються матеріалами справи та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судами
попередніх інстанцій були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» в особі
представника за довіреністю Шуліки
Аліни Володимирівни відхилити.

Виключити із мотивувальної частини
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 10 грудня 2013
року та ухвали апеляційного суду
Київської області від 04 березня 2014 року
посилання як на підставу відмови у
задоволенні позову на пропуск строків
позовної давності при зверненні до
суду Публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк».

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 10
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 04
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

Г.В. Юровська