Справа
№480/1249/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Миколаївський районний суд
Миколаївської області

в складі: головуючого - судді
Карікової Л.В.

при секретарі
Кописєвої О.Л., Шилан Д.О.,

за участю позивачки
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

розглянувши 26 травня 2014 року у
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Садівничого товариства
«Івушка -1» про визнання договору
купівлі продажу дійсним та визнання
права власності ,

В с т а н о в и в :

В травні 2013 року позивачка
ОСОБА_1 звернулась з позовом в
Миколаївський районний суд
Миколаївської області до Садівничого
товариства «Івушка -1» про визнання
договору купівлі продажу дійсним та
визнання права власності.

Свої позовні вимоги позивачка
обґрунтувала тим, що 25 березня 2005 року
вона в простій письмовій формі уклала
договір купівлі - продажу, за яким
придбала за дві тисячі доларів США у
ОСОБА_3 садовий будинок №НОМЕР_1, що
розташований в садівничому товаристві
«Івушка -1» с. Надбузьке, Миколаївського
району Миколаївської області.

Після покупки садового будинку, вона
написала заяву до СТ «Івушка-1» про її
прийняття в члени товариства та
сплатила вступний та членські внески в
розмірі 200 грн., які передала голові
товариства через свого співмешканця
ОСОБА_4

Однак ОСОБА_4 не передав заяву голові
товариства, а написав власну від свого
імені та оформив садовий будинок на
своє ім`я.

Про вказані обставини вона дізналася
16.11.2006 року.

Її звернення до товариства результатів
не дали, напроти, 20.11.2006 року садовий
будинок був переоформлений на
підставну особу ОСОБА_5

Оскільки садовим будинком окрім неї
нихто не користувався вона
заспокоїлася..

За цей час померли - її співмешканець та
його батьки, а також колишня голова
товариства ОСОБА_6

Отже, вона безперешкодно із своєю
сім`єю користувалася садовим будинком
до 12 квітня 2013 року.

Новий голова товариства ОСОБА_7 з цього
часу перешкоджає їй користуватися
вказаним садовим будинком.

Посилаючись на ст. 321, 392 ЦК України
позивача просила задовольнити позов.

В судовому засіданні позивачка
підтримала позов, підтвердивши
викладені в ньому обставини.

Представник позивача ОСОБА_2 просила
позов задовольнити.

Представник відповідача - садівничого
товариства «Івушка-1» в судове
засідання не з`явилась. Про час та місце
розгляду справи була неодноразово
повідомлена. Причини неявки суду не
повідомила.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що в 2005
році він дійсно продав належний йому
садовий будинок позивачці ОСОБА_1
Потім вони написали заяву до
садового товариства, він - про вихід з
членів товариства, а позивачка - про
вступ до членів товариства. Приїхавши
до голови товариства вони її не
застали. Він віддав усі документи
позивачці, яка сама повинна була їх
передати до товариства. ОСОБА_4 він
садовий будинок не продавав та з цього
приводу ніяких заяв не писав.

Суд ухвалив розглянути справу у
відсутності представника відповідача
на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши в судовому засіданні
пояснення позивача, її представника,
свідка ОСОБА_8 та дослідивши письмові
докази по справі, суд дійшов
наступного.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом порушених невизнаних або
оспорюваних прав свобод чи інтересів.

За положенням ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

За правилами ст. 16 ЦК України , особа
має право звернутись до суду за
захистом свого особистого немайнового
права або майнового права та інтересу
у визначеній цією статтею способи. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом і є
непорушним.

У п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України закріплено, що
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов`язків, в тому числі і право
на власність, є договори та інші
правочини.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин, який
вчинений в письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню лише у
випадках, встановлених законом або
домовленістю сторін ( ч.1 ст. 209 ЦК
України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
прав та обов`язків. Договір є укладеним,
якщо сторони, які мають необхідний
обсяг цивільної дієздатності, за
власною волі, в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає у власність
другій стороні(покупцеві) майно чи
товар, а покупець зобов`язаний
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму, а ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Власником майна
за договором купівлі-продажу стає
покупець за цим договором, який прийняв
майно і сплатив за нього обумовлену
договором грошову суму.

Крім того, у відповідності до ст. 657 ЦК
України договір купівлі-продажу
нерухомого майна має укладатися у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Частиною 1 ст. 210 та частиною 3 ст. 649 ЦК
України прямо встановлено, що
правочин, який підлягає державний
реєстрації є вчиненим з моменту такої
реєстрації.

В абзаці 2 пункту 13 постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» №9 від
06 листопада 2009 року, роз`яснено, що
вирішуючи спір про визнання правочину,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, дійсним, судам необхідно
врахувати, що норма ч.2 ст. 220 ЦК України
не застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до ст.ст. 210 та 640
ЦК України пов`язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов`язків для
сторін.

Крім того, відповідно п.3.2 Статуту
Садівничого товариства «Івушка-1»
прийом громадян у члени товариства
проводиться за письмовою заявою
вступаючого, правлінням товариства та
документу, підтверджуючого право його
власності на садовий будинок або
земельну ділянку.

Рішення про прийом у члени товариства
приймається правлінням і набуває сили
після затвердження його загальними
зборами (зборами уповноважених) членів
товариства. Правління видає протягом
місяця від дня прийому у членство
кожному садову членську книжку, в яку
вносяться дані про площу виділеної
ділянки, розмір внесків та інші
відомості.

Проаналізувавши встановлені по справі
обставини і визначені відповідно до
них правовідносини суд приходить до
такого.

Як встановлено судом заява про вступ до
товариства від позивачки до товариства
не надходила та рішення щодо прийняття
в члени товариства позивачки садівниче
товариство не приймало.

Як вбачається з обставин справи
сторонами не додержано вимоги закону в
частині нотаріального посвідчення та
державної реєстрації договору
купівлі-продажу об`єктів нерухомого
майна, крім того позивачкою не
додержано вимоги вказаного вище
Статуту товариства.

Отже, виходячи з вище наведених
положень закону правочин про який
йдеться у позові не є вчиненим.

З огляду на таке у суду відсутні
правові підстави для визнання за
позивачкою права власності на спірний
садовий будинок.

З врахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог позивачки.

Судові витрати по справі належить
залишити за позивачкою.

Керуючись ст.ст. 10, 11,60,209,213,215,218 ЦПК
України, суд,

В и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Садівничого
товариства «Івушка -1» про визнання
договору купівлі продажу дійсним та
визнання права власності - залишити без
задоволення.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга протягом 10 днів з
моменту його проголошення до
апеляційного суду Миколаївської
області через Миколаївський районний
суд Миколаївської області.

Суддя
Л.В.Карікова

26.05.2014