АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/977/14
Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О.
Доповідач Омельченко Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.

Суддів: Бондаревської С.М., Дорош А.І.

При секретарі Ачкасовій О.Н.

З участю прокурора Бондаренка А.І.

Представника третьої особи ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою першого
заступника прокурора м. Полтави в
інтересах держави в особі Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міністерства
доходів у Полтавській області

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 12 грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, про
визнання договору дійсним та визнання
права власності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду
Омельченко Л.М.,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вищевказаним позовом.

Посилалась на те, що квартира АДРЕСА_1
на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 17 червня 2009 року
належить у рівних частках по 1/3 частині
кожному з відповідачів по справі.

21 липня 2010 року між сторонами було
укладено договір про наміри та
завдаток, згідно якого вони домовилися
про купівлю - продаж спірної квартири
за 32 000 доларів США. При укладенні
даного договору позивачем було
сплачено відповідачам завдаток у
розмірі 25 000 доларів США.

Строк укладення основного договору
купівлі-продажу квартири був
визначений не пізніше 25 грудня 2010 року.
Однак, в обумовлений строк договір
укладений не був.

Позивач ОСОБА_2 сплатила відповідачці
ОСОБА_4 28 грудня 2010 року - 1000 доларів США;
19 січня 2011 року -1000 доларів США; 05
березня 2011 року -1000 доларів США, 23
червня 2011 року - 1000 доларів США, 17 лютого
2012 року - 7300грн., 26 липня 2012 року - 3000 грн.,
що підтверджується відповідними
розписками. Проте остання не виконала
своєї обіцянки щодо підготовлення
пакету документів, необхідного для
нотаріального оформлення договору.

1 травня 2013 року на вимогу позивача з
відповідачами було укладено договір
купівлі-продажу, згідно умов якого
останні зобов»язалися до 1 червня 2013
року підготувати всі необхідні для
нотаріального оформлення цього
договору документи та нотаріально
посвідчити договір. Цього ж дня між
сторонами складено акт
приймання-передачі вищевказаної
квартири.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
ухиляються від нотаріального
оформлення договору купівлі-продажу,
ОСОБА_2 просила суд визнати договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 01.05.2013 року між нею - покупцем
та ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 - продавцями, -
дійсним та таким, що відбувся, а також
визнати за нею право власності на
спірну квартиру.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 12 грудня 2013 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє у
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, про визнання
договору дійсним та визнання права
власності задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 01 травня 2013
року між покупцем - ОСОБА_2 , з однієї
сторони, та продавцями: ОСОБА_4, яка діє
у своїх інтересах та в інтересах
ОСОБА_5, ОСОБА_3, з іншої сторони, дійсним
та таким, що відбувся.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Судові витрати віднесено за рахунок
держави.

В апеляційному порядку рішення суду
оскаржив перший заступник прокурора м.
Полтави, який діє в інтересах держави в
особі Державної податкової інспекції у
м. Полтаві Головного управління
Міністерства доходів у Полтавській
області.

Апелянт просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволені
позову з мотивів неповного з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідності висновків суду
обставинам справи і неправильного
застосування судом норм матеріального
та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, заслухавши
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та надані по справі докази, колегія
суддів приходить до висновку про
задоволення апеляційної скарги,
виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 3, 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції, встановивши
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, апеляційний суд вправі
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Судом першої інстанції вірно
встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що квартира АДРЕСА_1
належить у рівних частках по 1/3 частині
відповідачам та неповнолітньому
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Даний факт
підтверджується копією свідоцтва про
право власності на житло від 17 червня
2009 року, виданого згідно з
розпорядженням від 17 червня 2009 року
№328; витягом про реєстрацію права
власності на нерухоме майно ПП
Полтавське БТІ «Інвентаризатор» за
№23723678 від 01 вересня 2009 року; витягом з
реєстру прав власності на нерухоме
майно ПП Полтавське БТІ
«Інвентаризатор» за №30697745 від 21 липня
2011 року; технічним паспортом на
квартиру, виданим ПП «Полтавське БТІ
«Інвентаризатор» 08 квітня 2011 року
(а.с.4-8).

21 липня 2010 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4, яка
діяла від імені та за згодою всіх
співвласників вищевказаної квартири,
було укладено договір про наміри та
завдаток, згідно якого завдаткодавець
передав завдаткодержателю 25 000 доларів
США та домовилися, що вартість квартири
становить 32 000 доларів США (а.с.9).

Також судом встановлено, що ОСОБА_2
сплатила ОСОБА_4 28 грудня 2010 року - 1000
доларів США; 19 січня 2011 року -1000 доларів
США; 05 березня 2011 року -1000 доларів США; 23
червня 2011 року - 1000 доларів США; 17 лютого
2012 року - 7300 грн.; 26 липня 2012 року - 3000
грн., що підтверджується відповідними
розписками від 28 грудня 2010 року, 19 січня
2011 року, 05 березня 2011 року, 23 червня 2011
року,17 лютого 2012 року та від 26 липня 2012
року.

01 травня 2013 року між сторонами по
справі у простій письмовій формі було
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1. Того ж дня складено
акт приймання-передачі нерухомого
майна (а.с.17-18).

У нотаріальному порядку зазначений
договір купівлі-продажу посвідчений не
був.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з доведеності вимог позивача,
при цьому керувався ч.2 ст.220 ЦК України,
якою передбачена можливість визнання
судом договору дійсним, якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове його виконання, але одна
зі сторін ухиляється від його
нотаріального посвідчення.

Однак, поза увагою суду залишилися
положення ч.1 ст.220 ЦК України, згідно
якої в разі недодержання сторонами
вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір є
нікчемним.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

За вимогами ст.657 ЦК України, договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України,
договір, що підлягає нотаріальному
посвідченню, є укладеним з дня такого
посвідчення.

Згідно ч.1 ст.182 ЦК України, право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст.210 ЦК України, правочин
підлягає державній реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації.

Згідно ст.334 ЦК України, право власності
на майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення,
права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Порядок проведення державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно здійснюється у порядку,
визначеному Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень».

Однак, зазначені правові норми
залишилися поза увагою місцевого суду,
у зв»язку з чим суд помилково визнав
дійсним договір купівлі-продажу
квартири, укладений у простій
письмовій формі.

Крім того, місцевий суд не звернув
увагу на те, що один зі співвласників
квартири - ОСОБА_5 - є неповнолітнім та,
що згідно ст.41 Конституції України, ч.3
ст.17 Закону України «Про охорону
дитинства» і ч.2 ст.12 Закону України
«Про основи соціального захисту
бездомних громадян і безпритульних
дітей», заборонено батькам або особам,
які їх заміняють, без дозволу органів
опіки та піклування укладати договори
щодо нерухомого майна, право
користування яким має дитина.

У матеріалах справи дозвіл органу
опіки та піклування на укладення
договору купівлі-продажу вищевказаної
квартири відсутній.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦК України,
правочин, вчинений без дозволу органу
опіки та піклування (стаття 71 вказаного
Кодексу), є нікчемним.

Проте, суд першої інстанції не дав
належної оцінки діям сторін, які
порушили права неповнолітнього.

Оскільки суд першої інстанції не
з'ясував обставин, що стосуються
предмету доказування та мають значення
для правильного вирішення справи,
порушив норми матеріального права, а
висновки суду не відповідають
обставинам справи, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
місцевого суду слід скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.п. 1,
3, 4, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника
прокурора м. Полтави в інтересах
держави в особі Державної податкової
інспекції у м. Полтаві Головного
управління Міністерства доходів у
Полтавській області задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 12 грудня 2013 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, про
визнання договору дійсним та визнання
права власності відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий: суддя (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно:

.