АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22ц/791/1770/14
Головуючий в суді І інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року червня місяця 17 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової
Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3, діючої від імені ОСОБА_4 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 23 квітня 2014 року в справі
за позовом публічного акціонерного
товариства «Кредобанк» до ОСОБА_4,
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року публічне
акціонерне товариство «Кредобанк»
звернулося до суду із позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на те, що 20 листопада 2007
року між публічним акціонерним
товариством «Кредобанк» та ОСОБА_4
укладено кредитний договір, за умовами
якого остання отримала кредит у сумі
88065 грн., зі сплатою 13,2 % річних, строком
дії до 01.11.2014 року.

У забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним
договором, 30.01.2009 року між публічним
акціонерним товариством «Кредобанк»
та ОСОБА_6, укладено договір поруки, за
умовами якого остання зобов'язалася
відповідати перед кредитором за
виконання боржником зобов'язань в
повному обсязі.

У зв'язку з невиконанням взятих на
себе ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним
договором, станом на 09.10.2013 року
утворилася заборгованість у сумі 43854
грн. 23 коп., яка складається із
заборгованості за кредитом у сумі 33667
грн. 34 коп.; заборгованості за
відсотками у розмірі 5061 грн. 62 коп.; пені
за прострочення погашення кредиту - 5125
грн. 27 коп.

Посилаючись на викладене, позивач
просив суд стягнути у солідарному
порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на його
користь заборгованість за кредитним
договором у сумі 43854 грн. 23 коп. та
понесені ним судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного
суду м. Херсона від 23 квітня 2014 року
позов задоволено.

Судом стягнуто солідарно з ОСОБА_4,
ОСОБА_6 на користь публічного
акціонерного товариства «Кредобанк»
заборгованість за кредитним договором
№47/а - 01 від 29.11.2007 року в сумі 43854 грн. 23
коп., а також судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
діюча від імені ОСОБА_4 просить рішення
суду в частині стягнення
заборгованості за кредитним договором
з ОСОБА_4 скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні цих
вимог, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Зокрема, зазначала, що суд
вирішуючи спір по суті не звернув уваги
на те, що вона не є боржником за
кредитним договором, оскільки у 2009 році
передала предмет застави поручителю,
яка зобов'язалася виконувати умови
кредитного договору, і є належним
боржником за зазначеним договором.

Письмові заперечення на подану
апеляційну скаргу до суду апеляційної
інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
подана апеляційна скарга задоволенню
не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, зміна
умов зобов'язання, сплата
неустойки,відшкодування збитків та
моральної шкоди (п.2 ч.1 ст. 611 ЦК України).

Судом установлено та
підтверджується матеріалами справи, що
20 листопада 2007 року між публічним
акціонерним товариством «Кредобанк»
та ОСОБА_4, яка 31.03.2012 року змінила
прізвище на «ОСОБА_4», укладено
кредитний договір, за умовами якого
остання отримала кредит у сумі 88065 грн.,
зі сплатою 13,2 % річних, строком дії до
01.11.2014 року, з метою оплати за договором
купівлі - продажу автомобіля марки Кіа
Cerato, 2007 року випуску, № кузова (шасі)
НОМЕР_1, укладеного між позичальником
та ПП ОСОБА_7 АТЦ «Автопланета».

Пунктом 6.1 умов укладеного
кредитного договору встановлено, що
виконання зобов'язань за цим договором
забезпечується способами, що
обумовлені в цьому договорі та/або
договорах забезпечення, зокрема,
заставою автомобіля Кіа Cerato згідно
договору застави №47/н-01 від 29 листопада
2007 року.

30.01.2009 року між публічним акціонерним
товариством «Кредобанк», ОСОБА_4 та
ОСОБА_6, укладено договір поруки, за
умовами якого остання зобов'язалася
відповідати перед кредитором за
виконання боржником зобов'язань в
повному обсязі за кредитним договором
№47/а-01 від 29 листопада 2007 року.

Відповідно до п. 2.5 укладеного
договору поруки, поручитель та боржник
несуть солідарну відповідальність
перед кредитором.

Із розрахунку заборгованості
вбачається, що за кредитним договором
станом на 09.10.2013 року ОСОБА_4 має
заборгованість у сумі 43854 грн. 23 коп., що
складається із заборгованості за
кредитом у сумі 33667 грн. 34 коп.;
заборгованості за відсотками у розмірі
5061 грн. 62 коп.; пені за прострочення
погашення кредиту у розмірі 5125 грн. 27
коп. (а.с. 5 - 7).

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася та сплати
відсотків.

Суд першої інстанції вирішуючи спір
повно і всебічно встановив обставини
справи про те, що позичальник порушила
умови кредитного договору, який
забезпечений порукою, щодо щомісячного
повернення кредиту, сплати процентів
за користування кредитними коштами у
розмірах та у строки передбачені цим
договором, у зв'язку з чим станом на
09.10.2013 року має заборгованість в сумі
43854 грн. 23 коп., тому дійшов правильного
висновку про задоволення позовних
вимог в частині солідарного стягнення
кредитної заборгованості з ОСОБА_4

Висновки суду відповідають обставинам
справи в межах наданих сторонами
доказів та нормам матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на законі, доказах і як
такі, що висновки суду не спростовують
підлягають відхиленню.

Посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції безпідставно стягнув із неї
заборгованість за кредитним договором,
так як вона у 2009 році передала предмет
застави поручителю, яка зобов'язалася
виконувати умови кредитного договору,
і є належним боржником за зазначеним
договором, колегія суддів до уваги не
приймає, оскільки зазначені обставини
спростовуються укладеним договором
поруки за умовами якого поручитель та
боржник несуть солідарну
відповідальність перед кредитором.

Відповідно до вимог ст.ст. 520-521 ЦК
України, боржник у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою
(переведення боргу) лише за згодою
кредитора і форма правочину щодо
заміни боржника у зобов'язанні
визначається відповідно до положень
ст.513 ЦК України, а саме: правочин щодо
заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.

Враховуючи, що укладений сторонами
30.01.2009 року договір поруки не містить
відомостей щодо укладення договору про
заміну позичальника у зобов'язанні, а
ОСОБА_4 видала довіреність на заставний
автомобіль ОСОБА_6, залишивши
реєстрацію заставного автомобіля за
собою, усвідомлювала, що діє в
порушення умов укладеного кредитного
договору.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині солідарного
стягнення кредитної заборгованості з
ОСОБА_4 на користь публічного
акціонерного товариства «Кредобанк»,
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстави для його скасування чи зміни
відсутні.

В іншій частині рішення суду ОСОБА_6 не
оскаржено, а тому судом апеляційної
інстанції відповідно до положень ст. 303
ЦПК України не перевірялося.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія
суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, діючої від
імені ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 23 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів, шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: