Справа № 154/2456/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Канівець Л.Ф. Провадження №
22-ц/773/604/14 Категорія: 34 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А. К.,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю представника відповідача
Бичук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Відділу
державної виконавчої служби (далі -
ВДВС) Володимир-Волинського
міськрайонного управління юстиції
(далі - МРУЮ), Державної казначейської
служби України про відшкодування
майнової шкоди за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_2 на рішення
Володимир-Волинського міського суду
від 10 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із вказаним позовом який
обґрунтувала тим, що їй на праві
спільної сумісної власності належить
квартира АДРЕСА_1 згідно рішення
апеляційного суду Волинської області
від 28 листопада 2007 року.

09 квітня 2010 року при примусовому
виконані виконавчого листа її з
малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
н. виселено із вказаної квартири без
надання іншого житла.

В той же день ВДВС
Володимир-Волинського МРУЮ проведено
опис та вилучення наявного у квартирі
майна, про що державним виконавцем
складено відповідний акт.

Вилучене майно крім унітазу, газової
колонки, та 4-х камфорної плити, які
залишені на зберіганні у ОСОБА_4,
передано на зберігання у ВДВС
Володимир-Волинського МРУЮ, що
стверджується вищевказаним актом.

06 червня 2013 року вона звернулася до
ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ із
заявою про повернення вилученого майна
на яку 21 червня 2013 року отримала
відповідь про те, що 11 квітня 2013 року
було проведено знищення (утилізацію)
зазначеного в акті описаного майна.

Всупереч вимог п. 8.4.4. Інструкції про
проведення виконавчих дій державний
виконавець не повідомила їй про термін
зберігання майна протягом якого вона
має право його витребувати.

ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ їй
заподіяні збитки, оскільки на
відновлення знищеного майна їй
необхідно понести витрати в сумі 4943
грн.

Враховуючи викладене, просила стягнути
з ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ
вказану суму коштів.

Рішенням Володимир-Волинського
міського суду від 10 лютого 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції позивач ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій, покликаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права просить рішення скасувати та
ухвалити нове.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, аналізуючи обставини
справи та докази, якими вони
підтверджуються, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з
недоведеності позивачем обставин, які
передбачені ст. 1173 ЦК України як
підстава для відшкодування шкоди,
заподіяної органом державної влади.

Такий висновок суду відповідає
фактичним обставинам справи та
ґрунтується на законі.

Судом першої інстанції
встановлено, що рішенням
Володимир-Волинського міського суду
від 18 грудня 2009 року задоволено позов
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та
виселення. Постановлено виселити
ОСОБА_2 разом з малолітнім ОСОБА_3, 02.05.2005
р. н. з зазначеної квартири без надання
іншого житлового приміщення.

Постановою державного виконавця ВДВС
Володимир-Волинського МРУЮ від 12
березня 2010 року відкрите виконавче
провадження на підставі виконавчого
листа від 04 березня 2010 року, виданого
відповідно до вказаного вище рішення
суду.

З акта державного виконавця від 09
квітня 2010 року вбачається, що при
виселенні ОСОБА_2 з квартири проведено
опис майна, яке передане на зберігання
до ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ у
зв'язку з відмовою ОСОБА_2 одержати це
майно (а. с. 45-49).

Зазначене майно зберігалось у ВДВС
Володимир-Волинського МРУЮ протягом
трьох років, що відповідає п. 8.4.4
Інструкції про проведення виконавчих
дій.

Після закінчення встановленого
трирічного строку зберігання
описаного майна, враховуючи, що ОСОБА_2
в трирічний термін не звернулася з
вимогою про його повернення,
враховуючи досліджений судом першої
інстанції звіт про оцінку майна від 28
квітня 2010 року, згідно з яким вказане в
акті опису майно цінності не
представляє та підлягає знищенню, 11
квітня 2013 року ВДВС проведено знищення
(утилізація) описаного майна.

Встановивши зазначені обставини, суд
першої інстанції обґрунтовано
відмовив у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2

Доводи апелянта про те, що перед
проведенням знищення майна слід було
провести його повторну оцінку
відповідно до вимог ч. 5 ст. 58 ЦК України,
оскільки строк дії попереднього звіту
закінчився, не заслуговують на увагу з
врахуванням такого.

Зазначена стаття розміщена в гл. 4
Закону України "Про виконавче
провадження". Детальний аналіз
положень цієї статті в сукупності із
іншими статтями цього розділу
свідчить, що законодавцем встановлено
6-місячний строк чинності звіту про
оцінку майна з метою визначення
ринкових цін на майно та його подальшу
реалізацію саме за такими цінами.

Однак, в даному випадку ще при
первинній оцінці було встановлено, що
описане майно не являє будь-якої
цінності та є таким, що підлягає
утилізації. Позивач не надала будь-яких
доказів про те, що бувші у використанні
малоцінний одяг та речі домашнього
вжитку за період трьохрічного
зберігання набули певної цінності, а
тому відсутні підстави стверджувати,
що перед знищенням слід було провести
повторну оцінку майна.

Покликання апелянта на порушення судом
ст. 62 Закону є необґрунтованим,
оскільки в порядку, встановленому для
реалізації безхазяйного майна, можна
відчужити ті речі, які мають цінність.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в Постанові від
07.02.2014, № 6 "Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах", роз'яснив,
що підставою для цивільно-правової
відповідальності за завдання шкоди
діями державного виконавця є
правопорушення, що включає як складові
елементи: шкоду, протиправне діяння
особи, яка її завдала, причинний зв'язок
між ними.

Належним доказом протиправних
(неправомірних) рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця є,
як правило, відповідне судове рішення
(вирок) суду, що набрало законної сили,
або відповідне рішення вищестоящих
посадових осіб державної виконавчої
служби.

Звертаючись до суду з вказаним
позовом, ОСОБА_2, як позивач в справі, не
звільнена від обов'язку доказування,
встановленого ч. І ст. 10, ч. 3 ст. 60 ЦПК
України. Проте, позивач не надала суду
доказів неправомірності дій
державного виконавця, в той час як
відповідно до ст. 1173 ЦК така шкода
відшкодовується державою лише в разі
незаконності рішення, дії чи
бездіяльності.

ОСОБА_2 була присутня при примусовому
виселенні, відмовилась від одержання
акта опису майна (а. с. 49), тобто, їй було
відомо про відкрите виконавче
провадження. Тому, відповідно до ст. 383
ЦПК України, вона не була позбавлена
права та можливості цікавитися станом
виконавчого провадження і оскаржувати
у встановлений законом строк рішення,
дії або бездіяльність державного
виконавця. Однак, позивач дій
державного виконавця до вищестоящих
посадових осіб або в судовому порядку
не оскаржувала, рішення суду, які
свідчать про неправомірність дій
державного виконавця не
постановлялись.

При розгляді даної справи судом першої
інстанції повно встановлено обставини
справи, правильно визначено
правовідносини, що виникли між
сторонами та застосовано закон, які
регулює ці правовідносини. Оскаржене
рішення відповідає закону, наведені в
апеляційній скарзі доводи не дають
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Володимир-Волинського
міського суду від 10 лютого 2014 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: