У х в а л а

іменем україни

23 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Касьяна О.П.,

Дем'яносова М.В., Кафідової
О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом приватного
підприємства «Таврія» до ОСОБА_3,
фермерського господарства «Скорук
Максим Анатолійович», Управління
Держземагенства у Нікопольському
районні Дніпропетровської області,
третя особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «Дніпропетровська
обласна земельна агенція» про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки, визнання договору оренди
земельної ділянки поновленим,
зобов'язанням вчинити певні дії, за
касаційною скаргою приватного
підприємства «Таврія» на рішення
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 08 жовтня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року приватне
підприємство «Таврія» (далі - ПП
«Таврія») звернулось до суду з указаним
позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що
ОСОБА_3 є власником земельної ділянки,
площею 7,7712 га, з цільовим призначенням:
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що розташована в с. Новософіївка,
Нікопольського району
Дніпропетровської області.

12 лютого 2007 року між ПП «Таврія» та
ОСОБА_3 було укладено договір оренди
вказаної земельної ділянки, терміном
на п'ять років, тобто до 22 березня 2012
року. Зазначеним договором також було
передбачено переважне право орендаря
на поновлення договору оренди на новий
термін.

Проте, 26 березня 2012 року між ОСОБА_3 та
фермерським господарством «Скорук
М.А.» (далі - ФГ «Скорук М.А.») було
укладено договір оренди вказаної
земельної ділянки.

Вказуючи, що даний договір укладено з
порушенням вимог чинного
законодавства та умовам договору
оренди від 12 лютого 2007 року, позивач
просив визнати недійсним договір
оренди земельної ділянки від 26 березня
2012 року та скасувати його державну
реєстрацію, а також на підставі ст. 33
Закону України «Про оренду землі»
зобов'язати ОСОБА_3 укласти з
підприємством додаткову угоду.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 08 жовтня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 січня
2014 року, у задоволенні позову було
відмовлено.

У касаційній скарзі приватне
підприємство «Таврія» просить
скасувати ухвалені судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
безпідставності позовних вимог.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки, площею
7,7712 га, з цільовим призначенням:
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що розташована в с. Новософіївка,
Нікопольського району
Дніпропетровської області.

12 лютого 2007 року між ПП «Таврія» та
ОСОБА_3 було укладено договір оренди
вищевказаної земельної ділянки,
терміном на п'ять років, тобто до 22
березня 2012 року, яким також передбачено
переважне право орендаря на поновлення
договору оренди на новий термін.

26 березня 2012 року між ОСОБА_3 та
фермерським господарством «Скорук
М.А.» (далі - ФГ «Скорук М.А.») було
укладено договір оренди вказаної
земельної ділянки.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі
припиняється, зокрема, в разі
закінчення строку, на який його було
укладено.

Згідно з ст. 33 Закону України «Про
оренду землі» по закінченню строку, на
який було укладено договір оренди
землі, орендар, який належно
виконував обов'язки за умовами
договору, має переважне право перед
іншими особами на укладення договору
оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір
скористатися переважним правом на

укладення договору оренди землі на
новий строк, зобов'язаний

повідомити про це орендодавця до
спливу строку договору оренди

землі у строк, встановлений цим
договором, але не пізніше ніж за

місяць до спливу строку договору
оренди землі.

До листа-повідомлення про
поновлення договору оренди землі

орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди
землі його умови можуть бути

змінені за згодою сторін. У разі
недосягнення домовленості щодо

орендної плати та інших істотних умов
договору переважне право

орендаря на укладення договору оренди
землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін
розглядає надісланий орендарем

лист-повідомлення з проектом
додаткової угоди, перевіряє його на

відповідність вимогам закону,
узгоджує з орендарем (за

необхідності) істотні умови договору і,
за відсутності заперечень,

приймає рішення про поновлення
договору оренди землі (щодо земель

державної та комунальної власності),
укладає з орендарем додаткову

угоду про поновлення договору
оренди землі. За наявності

заперечень орендодавця щодо
поновлення договору оренди землі

орендарю направляється
лист-повідомлення про прийняте
орендодавцем

рішення.

У разі якщо орендар продовжує
користуватися земельною

ділянкою після закінчення строку
договору оренди і за відсутності

протягом одного місяця після
закінчення строку договору

листа-повідомлення орендодавця про
заперечення у поновленні

договору оренди землі такий договір
вважається поновленим на той

самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені договором.

У цьому випадку укладання додаткової
угоди про поновлення договору

оренди землі здійснюється із:
власником земельної ділянки (щодо
земель приватної власності);
уповноваженим керівником органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування без прийняття рішення
органом виконавчої влади або органом
місцевого самоврядування про
поновлення договору оренди землі (щодо
земель державної або комунальної
власності).

Відповідно до положень ч. 6 ст. 33 Закону
України «Про оренду землі»
заперечення у поновлені договору
повинно бути висловлено на протязі
місяця після закінчення строку дії
договору, а не до його закінчення, а
також у формі листа-повідомлення на
адресу орендаря.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
дійшли висновку про те, що
позивач-орендар неналежно виконував
свої обов'язки за умовами договору
оренди спірної земельної ділянки.

За змістом ст. ст. 10 та 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК
України надані суду докази мають бути
належними та допустимими.

Частина 4 ст. 60 ЦПК України передбачає,
що доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Враховуючи зазначене, суди належним
чином не перевірили доводи позивача
щодо належного виконання ним своїх
обов'язків за умовами договору від 12
лютого 2007 року.

Також з матеріалів справи вбачається,
що ПП «Таврія» лише 15 серпня 2011
року отримало від ОСОБА_3 заяву про
заперечення щодо продовження строку
дії договору оренди від 12 лютого 2007
року.

При цьому, вирішуючи справу, суди не
надали належної оцінки обставинам
справи стосовно заперечень
орендодавця щодо поновлення строку дії
договору оренди спірної земельної
ділянки в розумінні ч. 6 ст. 33 Закону
України «Про оренду землі».

Крім того, судами належним чином не
з'ясовано, чи користується спірною
земельною ділянкою позивач після
спливу строку дії договору оренди цієї
земельної ділянки, з врахування того,
що у разі, якщо орендар продовжує
користуватися земельною ділянкою
після закінчення строку договору
оренди земельної ділянки, то за
відсутності письмових заперечень
орендодавця протягом одного місяця
після закінчення строку договору він
підлягає поновленню на той самий строк
і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судами порушено норми
матеріального та процесуального права,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості. Зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного
підприємства «Таврія» задовольнити
частково.

Рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 08 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 16 січня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
В.М. Коротун

М.В. Дем'яносов

О.П. Касьян

О.В. Кафідова