Справа № 473/2214/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області в складі: головуючої -
судді Лузан Л.В.,

при секретарях судового засідання
- Однораз Т.А., Пащенко Ю.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Вознесенськ
Миколаївської області цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної шкоди, -

встановив:

21.05.2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
відповідачки ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної шкоди в розмірі 75 980 грн. 90
коп.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що 18.04.2011 року між позивачем,
як приватним підприємцем, та
відповідачкою був укладений трудовій
договір, згідно якого остання була
прийнята на роботу на посаду продавця
непродовольчих товарів та з нею
укладено договір про повну матеріальну
відповідальність за схоронність
ввіреного їй товару. Але, в результаті
проведення прийому-передачі
товарно-матеріальних цінностей, під
час якого був складений акт від 07.04.2014
року, виявлено недостачу товарів на
загальну суму 75 980 грн. 90 коп.

Оскільки відповідачка в
добровільному порядку заподіяну шкоду
не відшкодувала, зазначене стало
підставою для звернення з даним
позовом до суду.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав. Надав
пояснення, аналогічні викладеним у
позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги визнала в
повному обсязі, не заперечувала проти
їх задоволення. Разом з тим,
посилаючись на своє скрутне
матеріальне становище та розмір шкоди,
просила розстрочити виконання рішення
суду на 18 місяців.

Дослідивши матеріали справи, в
межах заявлених вимог та на підставі
наданих доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК
України, суд прийшов до наступного.

Стаття 130 КЗпП України містить
перелік умов, за наявності яких
застосування матеріальної
відповідальності буде правомірним.

Так, підставою для притягнення
працівника до матеріальної
відповідальності є трудове
матеріальне правопорушення, тобто,
невиконання або неналежне виконання
покладених на нього трудових
обов'язків, визначених законодавством,
колективним чи трудовим договором,
посадовими інструкціями, правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
наказами та розпорядженнями
роботодавця, наявність прямої дійсної
шкоди, причинний зв'язок між порушенням
і шкодою та вина працівника.

Відсутність хоча б однієї з них
виключає можливість притягнення
працівника до відповідальності
відповідно до трудового законодавства.

Відповідно до ст. 134 КЗпП України,
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, завданої з їх вини підприємству,
установі, організації, у випадках,
зокрема, коли між працівником і
підприємством, установою,
організацією, відповідно до ст. 135-1
цього Кодексу укладено письмовий
договір про взяття на себе працівником
повної матеріальної відповідальності
за незабезпечення цілості майна та
інших цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.

Як встановлено в судовому
засіданні, згідно трудового договору
від 18.04.2011 року, що був укладений між
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, остання була прийнята на
роботу продавцем. Також з останньою в
цей же день був укладений договір про
повну матеріальну відповідальність за
схоронність ввіреного їй майна
позивача.

З матеріалів справи вбачається, що
робочим місцем працівника ОСОБА_2 було
визначено магазин «Товари за цінами
СРСР», який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, з покладенням на останню
обов'язку, окрім виконання роботи за
своїм функціональним призначенням,
щодо збереження майна та інших
цінностей, що були їй передані.

Між тим, 07.04.2014 року під час
проведення прийому - передачі товарно -
матеріальних цінностей вказаного
магазину, в тому числі за участю
відповідачки ОСОБА_2 було виявлено
недостачу товарів на суму 75 980 грн. 90
коп.

Наведені позивачем обставини в
обґрунтування своїх вимог визнані
відповідачкою в судовому засіданні в
повному обсязі. Не оспорювала остання й
розмір заподіяної позивачу
матеріальної шкоди.

Підстав для неприйняття визнання
позову відповідачкою в судовому
засіданні не встановлено.

За такого, враховуючи
вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної
шкоди підлягають задоволенню, а з
останньої підлягає стягненню 75 980 грн.
90 коп.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України
суд, який ухвалив рішення, може
розстрочити його виконання, про що
зазначає в рішенні.

Таким чином, враховуючи обставини
даної справи, думку позивача про
можливість позитивного вирішення
вказаного питання, суд прийшов до
висновку про можливість надання
відповідачці розстрочки виконання
рішення суду в частині сплати
матеріальної шкоди в розмірі 75 980 грн.
90 коп. на 18 місяців.

В силу ст. 88 ЦПК України, з
відповідачки ОСОБА_2 на користь держави
належить до стягнення судовий збір у
розмірі 759 грн. 81 коп.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 209, 212 - 215,
223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної шкоди -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1
в порядку відшкодування матеріальної
шкоди 75 980 (сімдесят п'ять тисяч
дев'ятсот вісімдесят) грн. 90 коп.

Виконання рішення суду
розстрочити на 18 (вісімнадцять)
місяців, зі сплатою в рахунок
погашення матеріальної шкоди в
розмірі 75 980 (сімдесят п'ять тисяч
дев'ятсот вісімдесят) грн. 90 коп.
щомісяця коштів в розмірі не менше, ніж
4 221 (чотири тисячі двісті двадцять
одна) грн. 16 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір у розмірі 759
(сімсот п'ятдесят дев'ять) грн. 81 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Вознесенський міськрайонний суд
Миколаївської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Л.В.
Лузан