Справа
№ 230/2166/14-ц
№
провадження: 2-о/230/69/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 р. Єнакіївський
міський суд Донецької області у складі:
головуючий - суддя Букреєва І.А., при
секретарі - Димченко В.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Єнакієве цивільну справу за заявою
ОСОБА_1 про встановлення факту
постійного проживання на території
України, -

ВСТАНОВИВ :

Заявник звернувся до суду з заявою, в
якій просить встановити факт
постійного його проживання у місті
Єнакієве станом на 24.08.1991 року. Заяву
обґрунтовано тим, що у 1985 році заявник
приїхав до м. Єнакієве для постійного
мешкання, станом на 24.08.1991 року постійно
працював та проживав на території
України за адресою: АДРЕСА_1 Документи,
які б могли підтвердити факт
проживання заявника з 1985 року по 1996 рік
за вказаною адресою, не збереглися,
трудова книжка у заявника відсутня. У
період з 28.01.1986 р. по 10.10.1986 р. заявник
працював водієм в ОРСі ВО
«Ордонікідзевугілля» - АТ ПОЗТ
«Горняк». Останнім місцем роботи
вказує радгосп «Авіловський», з якого
заявник звільнився 30.08.1985 р. Оскільки
заявник є громадянином України,
постійно проживав до 24 серпня 1991 р. на
території, яка стала Україною, вважає,
що встановлення цього факту судом буде
підставою для набуття його повнорідним
братом - ОСОБА_2, громадянства України
за територіальним походженням.

В судовому засіданні представник
заявника вимоги, викладені в заяві,
підтримала повністю, просила суд їх
задовольнити.

Представник Державної міграційної
служби України в Донецькій області в
задоволенні вимог ОСОБА_1 заперечувала,
як проти таких, що не підлягають
визнанню.

Суд, заслухавши думку заявника,
представника зацікавленої особи,
допитавши свідків, дослідивши
матеріали заяви приходить до
наступного.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3
пояснила суду, що ОСОБА_1 у 1985 році
проживав за адресою: АДРЕСА_1 Більш
детальну інформацію, включаючи період,
протягом якого заявник проживав за
вказаною адресою, суду не надала.

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 надали суду
пояснення, аналогічні поясненням
свідка ОСОБА_3

Паспорт серії НОМЕР_1 видано ОСОБА_1 17
грудня 1996 року Єнакіївським МВ УМВС
України у Донецькій області. Згідно
запису в паспорті Заявник 18.11.1996 р. був
прописаний в АДРЕСА_2.

Згідно копії особової картки НОМЕР_2,
заведеної 28.01.1986 р. Відділом робочого
постачання виробничого об'єднання
«Орджонікідзевугілля», заявник 30.08.1985
р. був за власним бажанням звільнений з
с-з «Авіловський». Відповідно до
архівної довідки № 56 від 29.01.2014 р.
Заявник у період з 28.01.1986 р. по 01.10.1986 р.
працював водієм 3 класу Відділу
робочого постачання виробничого
об'єднання «Орджонікідзевугілля». Як
зазначено д архівній довідці № 56/2 від
29.01.2014 р. 01.01.1993 р. Відділ робочого
постачання виробничого об'єднання
«Орджонікідзевугілля» було
перетворено у Акціонерне Торгівельно -
Виробниче Товариство Закритого типу
«Горняк».

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

Ч. 2 ст. 258 ЦПК України передбачено, що до
заяви про встановлення факту, що має
юридичне значення, додаються докази, що
підтверджують викладені в заяві
обставини, і довідка, про неможливість
відновлення втрачених документів.

Окрім того, відповідно до положень ст. 60
ЦПК України сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 259 ЦПК України в рішенні
суду мають бути зазначені докази, на
підставі яких установлено факт, що має
юридичне значення.

ОСОБА_1 не були надані суду довідки та
інші докази, які б підтверджували
неможливість відновлення втрачених
документів в позасудовому порядку,
зокрема: домової книги, трудової книжки
заявника, наказів про прийняття та
звільнення з інших місць роботи, окрім
Відділу робочого постачання
виробничого об'єднання
«Орджонікідзевугілля». Заявником не
надані суду докази, які б
підтверджували факт його постійного
проживання на території України станом
на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до положень ч.1 ст. 8 ЦК
України до цивільних відносин може
застосовуватись аналогія закону.

Законом України «Про
зовнішньоекономічну діяльність» від
16.04.1991 р. постійне місце проживання
визначено, як місце проживання на
території якої-небудь держави не менше
одного року фізичної особи, яка не має
постійного місця проживання на
території інших держав і має намір
проживати на території цієї держави
протягом необмеженого строку, не
обмежуючи таке проживання певною
метою, і за умови, що таке проживання не
є наслідком виконання цією особою
службових обов'язків або зобов'язань за
договором (контрактом).

Законом України «Про громадянство
України» безперервне проживання на
території України визначено, як
проживання в Україні особи, якщо її
разовий виїзд за кордон у приватних
справах не перевищував 90 днів, а в сумі
за рік - 180 днів.

Надані Заявником письмові докази не
підтверджують факту його постійного
проживання на території України станом
на 24 серпня 1991 року.

Показання, надані суду свідками ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, приймаються судом до
уваги, оскільки паідтверджують факт
постійного проживання заявника на
території України у період з 28 січня 1986
року по 10 жовтня 1986 року .

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11,209, 256-259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Встановити факт , що має юридичне
значення , що ОСОБА_1 постійно проживав
на території України з 28 січня 1986 року
по 10 жовтня 1986 року у м.Єнакієве .

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення, а особи, які
брали участь у розгляді справи, але не
були присутні на судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя