АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/28/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/1872/14
Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О.
Доповідач Винниченко Ю. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.,

Суддів: Карпушина Г.Л, Абрамова П.С.,

при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 20 березня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
районного телеоб'єднання «Контакт»,
редакції газети «Зоря Полтавщини»,
третя особа: Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації «Полтавагаз» , про захист
честі, ділової репутації фізичної
особи та відшкодування моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, районного
телеоб'єднання «Контакт», редакції
газети «Зоря Полтавщини», третя особа:
Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
«Полтавагаз», про захист честі, ділової
репутації фізичної особи та
відшкодування моральної шкоди.

В позовній заяві просив визнати
такою, що не є достовірною та принижує
честь і ділову репутацію ОСОБА_2,
інформацію поширену публічно ОСОБА_3
шляхом здійснення телетрансляції
телепередачі районним телеоб'єднанням
«Контакт» ІНФОРМАЦІЯ_1 року та
публікації у газеті «Зоря Полтавщини»
від ІНФОРМАЦІЯ_2 року НОМЕР_1, на
сторінці 2, статті «ІНФОРМАЦІЯ_3» про те,
що : ОСОБА_2, очолюючи у 2006-2008 роках
Карлівське управління по експлуатації
газового господарства, займався не
стільки безпосереднім виконанням
професійних обов'язків, оскільки
піклувався перш за все про незаконне
задоволення власних інтересів за
рахунок підприємства. Зобов'язати
редакцію газети «Зоря Полтавщини» та
районне телеоб'єднання «Контакт»
розмістити спростування вказаної вище
недостовірної інформації на сторінках
газети «Зоря Полтавщини» та в
телеефірі районного телеоб'єднання
«Контакт». Стягнути солідарно з ОСОБА_3
та районного телеоб'єднання «Контакт»
відшкодування завданої ними моральної
шкоди у розмірі 25 000 грн. на користь
ОСОБА_2 Стягнути солідарно із ОСОБА_3 та
районного телеоб'єднання «Контакт» на
користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі
479 грн. 40 коп. В обґрунтування вказав, що
у газеті «Зоря Полтавщина» від
ІНФОРМАЦІЯ_2 року НОМЕР_1, на сторінці 2,
було опубліковано статтю
«ІНФОРМАЦІЯ_3», автором якої зазначено
голову правління ПАТ «Полтавагаз»,
депутата Полтавської обласної ради
ОСОБА_3. В опублікованій статті,
зазначаються відомості, які є
неправдивими та завдають шкоду честі
та діловій репутації йому - ОСОБА_2, як
звичайній фізичній особі, так і
публічному діячеві. А саме у вказаній
статті ОСОБА_3 зазначає, що коли у 2006-2008
роках ОСОБА_2 очолював Карлівське
управління по експлуатації газового
господарства, «будучи на цій посаді не
стільки займався безпосередньо
виконанням професійних обов'язків,
відновленням газопроводів,
забезпеченням безаварійного
газопостачання, оскільки піклувався
перш за все про задоволення власних
інтересів за рахунок підприємства. І
часом зовсім незаконно.». Інформація
аналогічного змісту була також
розповсюджена районним
телеоб'єднанням «Контакт» шляхом
здійснення телетрансляції ІНФОРМАЦІЯ_1
року. Про те, не зважаючи на його
неодноразові запити щодо отримання
копію відео-матеріалів від ІНФОРМАЦІЯ_1
року, районне телеоб'єднання
«Контакт» двічі відмовляв у наданні
копії такого матеріалу з різних
підстав.

Рішенням Октябрського районного
суду м. Полтави від 20 березня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
районного телеоб'єднання «Контакт»,
редакції газети «Зоря Полтавщини» про
захист честі, ділової репутації
фізичної особи та відшкодування
моральної шкоди - відмовлено.

Судові витрати віднесено на
користь держави.

З рішенням суду першої інстанції
не погодився ОСОБА_2 та подав на нього
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 20 березня
2014 року в частині відмови в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_3 та редакції
газети «Зоря Полтавщини».

Просить ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
частині стягнення відшкодування
моральної шкоди та визнання такою, що є
недостовірною та принижує честь і
ділову репутацію ОСОБА_2, інформацію
поширену публічно ОСОБА_3 шляхом
публікації у газеті «Зоря Полтавщини»
від 24.09.2013 року НОМЕР_1, на сторінці 2,
статті « ІНФОРМАЦІЯ_3» про те, що:
ОСОБА_2, очолюючи у 2006 - 2008 роках
Карлівське управління по експлуатації
газового господарства, займався не
стільки безпосереднім виконанням
професійних обов'язків, скільки
піклувався перш за все про незаконне
задоволення власних інтересів за
рахунок підприємства.

Посилається на те, що при ухваленні
рішення судом порушені норми
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
змінити рішення.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з підстав,
визначених ст.309 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи
та вірно встановлено судом першої
інстанції, що 23 вересня 2013 року у
газеті «Зоря Полтавщини» за №№ 15- 151 (
22247-22248) на сторінці 2 опубліковано
статтю «ІНФОРМАЦІЯ_3», автором якої є
голова правління ПАТ «Полтавагаз»,
депутат Полтавської обласної ради
ОСОБА_4.

Під даною статтею міститься
ремарка редакції наступного змісту :
«Нещодавно депутат обласної ради,
голова правління ПАТ «Полтавагаз»,
ОСОБА_4 звернувся до «Зорі Полтавщини»,
співзасновником якої є обласна рада, із
листом, у якому виклав свою точку зору
щодо роботи очолюваного ним
підприємства, зокрема у Карлівці й
Карлівському районі. Оприлюднюючи лист
ОСОБА_4, редакція може надати право
опублікувати матеріал опонентам
вказаного автора».

В останньому абзаці від
кінця статті зазначено : «Узагалі,
враховуючи ту кількість листів,
звернень, скарг, які йдуть зі стін
Карлівської міської ради за підписом
її очільника в усі інстанції,
контролюючі органи як обласного, так і
загальнодержавного рівнів, газетних
статей, присвячених оцінці діяльності
ПАТ «Полтавагаз», виникає ряд логічних
запитань і до самого міського голови,
який у 2006-2008 роках очолював Карлівське
УЕГГ та був звільнений. Шановні читачі,
ви повинні знати, що, будучи на цій
посаді, ОСОБА_2 не стільки займався
безпосередньо виконанням професійних
обов'язків, відновленням газопроводів,
забезпечення безаварійного
газопостачання, скільки піклувався
перш за все про задоволення власних
інтересів за рахунок підприємства. І
часом зовсім незаконно».

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з наступного.

Відповідно до п.11 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №1 від
27 лютого 2009 року «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної
особи», відповідачем у випадку
поширення інформації, яку подає
посадова чи службова особа при
виконання своїх посадових (службових)
обов'язків, є юридична особа, в якій
вона працює. Враховуючи, що розгляд
справи може вплинути на права та
обов'язки цієї особи, остання може бути
залучена до участі у справі в порядку,
передбаченому статтею 36 ЦПК України. У
разі поширення такої інформації
посадовою чи службовою особою для
визначення належного відповідача
судам необхідно з'ясовувати, від імені
кого ця особа виступає. Якщо посадова
чи службова особа виступає не від імені
юридичної особи і не при виконанні
посадових (службових) обов'язків, то
належним відповідачем є саме вона.

Згідно з ч.1 ст.33 ЦПК України, суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред»явлено не до тієї
особи, яка має відповідати за позовом,
або залучає до участі у справі іншу
особу як співвідповідача.

Відповідно до листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року
якщо позивач не заявляє клопотання про
заміну неналежного відповідача, суд
повинен відмовляти у задоволенні
позову.

Із вищевказаної статті
вбачається, що ОСОБА_3, як голова
правління ПАТ «Полтавагаз» звернувся
до газети «Зоря Полтавщини» з листом, у
якому виклав свою точку зору щодо
роботи очолюваного підприємства,
зокрема у Карлівці та Карлівському
районі.

З урахуванням викладеного суд дійшов
висновку, що відповідачем у даній
справі має бути юридична особа - ПАТ
«Полтавагаз», яку очолює ОСОБА_3, від
імені якої він як голова правління
звертався з листом до редакції газети,
тобто ОСОБА_3, як фізична особа є
неналежним відповідачем за позовом
ОСОБА_2 При цьому за клопотанням
представника позивача до участі в
справі в якості третьої особи залучено
ПАТ «Полтавагаз», а клопотання про
заміну неналежного відповідача -
ОСОБА_3 на ПАТ «Полтавагаз» позивачем
чи його представником не заявлялось.

На підставі цього суд першої інстанції,
прийшов до висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3,
редакції газети «Зоря Полтавщини» в
частині захисту честі, ділової
репутації фізичної особи.

Проте з таким висновком колегія суддів
не погоджується у повній мірі, виходячи
з наступного.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ОСОБА_3, у листі, у якому
виклав свою точку зору щодо роботи
очолюваного підприємства, зокрема у
Карлівці та Карлівському районі,
зазначений як голова правління ПАТ
«Полтавагаз».

Пленум ВСУ у Постанові № 1 від 27 лютого
2009 року «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» роз'яснив,
що у разі поширення такої інформації
посадовою чи службовою особою для
визначення належного відповідача
судам необхідно з'ясовувати, від імені
кого ця особа виступає. Якщо посадова
чи службова особа виступає не від імені
юридичної особи і не при виконанні
посадових (службових) обов'язків, то
належним відповідачем є саме вона.

В свою чергу, матеріали справи не
містять переконливих доказів того, що
відповідач, викладаючи свої думки у
листі, саме виконував свої посадові
обов'язки. У зв'язку з цим висновок суду
щодо неналежності відповідача та
необхідності залучення ПАТ
«Полтавагаз» відповідачем у справі є
передчасними та необґрунтованими.

Вирішуючи спірні правовідносини по
суті, колегія суддів виходить з
наступного.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 1 «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» від 27 лютого 2009 року,
під гідністю слід розуміти визнання
цінності кожної фізичної особи як
унікальної біопсихосоціальної
цінності, з честю пов'язується
позитивна соціальна оцінка особи в
очах оточуючих, яка ґрунтується на
відповідності її діянь (поведінки)
загальноприйнятим уявленням про добро
і зло, а під діловою репутацією
фізичної особи розуміється набута
особою суспільна оцінка її ділових і
професійних якостей при виконанні нею
трудових, службових, громадських чи
інших обов'язків.

Юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є
вивішування (демонстрація) в
громадських місцях плакатів, гасел,
інших творів, а також розповсюдження
серед людей листівок, що за своїм
змістом або формою порочать гідність,
честь фізичної особи або ділової
репутації фізичної та юридичної особи.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності). Негативною слід
вважати інформацію, в якій
стверджується про порушення особою,
зокрема, норм чинного законодавства,
вчинення будь-яких інших дій
(наприклад, порушення принципів моралі,
загальновизнаних правил співжиття,
неетична поведінка в особистому,
суспільному чи політичному житті тощо)
і яка, на думку позивача, порушує його
право на повагу до гідності, честі чи
ділової репутації.

Пункт 19 вказаної Постанови ВСУ
роз'яснює, що вирішуючи питання про
визнання поширеної інформації
недостовірною, суди повинні визначати
характер такої інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 471
Закону України "Про інформацію"
оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК
не є предметом судового захисту
оціночні судження, думки, переконання,
критична оцінка певних фактів і
недоліків, які, будучи вираженням
суб'єктивної думки і поглядів
відповідача, не можна перевірити на
предмет їх відповідності дійсності (на
відміну від перевірки істинності
фактів) і спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень статті 10
Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження
або думки, поширені в засобі масової
інформації, принижують її гідність,
честь чи ділову репутацію, а також інші
особисті немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй частиною
першою статті 277 ЦК та відповідним
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи
(стаття 37 Закону про пресу, стаття 65
Закону України "Про телебачення і
радіомовлення") у тому ж засобі масової
інформації з метою обґрунтування
безпідставності поширених суджень,
надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в
брутальній, принизливій чи
непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
відповідача може бути покладено
обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Матеріалами справи у їх сукупності
підтверджується, що відповідачем були
висловлені оціночні судження щодо
роботи ОСОБА_2, а не фактичні
твердження, які можуть вказувати на
поширення відповідачем недостовірної
інформації.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_2 з приводу
визнання такою, що є недостовірною та
принижує честь і ділову репутацію
ОСОБА_2, інформацію поширену публічно
ОСОБА_3 шляхом здійснення
телетрансляції телепередачі районним
телеоб'єднанням «Контакт» ІНФОРМАЦІЯ_1
року та публікацію у газеті «Зоря
Полтавщини» від ІНФОРМАЦІЯ_2 року
НОМЕР_1, на сторінці 2, статті
«ІНФОРМАЦІЯ_3», а саме наступного
змісту: «ОСОБА_2, очолюючи у 2006-2008 роках
Карлівське управління по експлуатації
газового господарства, займався не
стільки безпосереднім виконанням
професійних обов'язків, оскільки
піклувався перш за все про незаконне
задоволення власних інтересів за
рахунок підприємства» - є
безпідставними та такими, що не
підлягають до задоволення.

Що стосується висновків місцевого суду
в частині інших позовних вимог ОСОБА_2,
перевіряючи їх правомірність та
обґрунтованість, колегія суддів також
виходить з наступного.

Нормами чинного законодавства
визначено, що якщо особа вважає, що
оціночні судження або думки, поширені в
засобі масової інформації, принижують
її гідність, честь чи ділову репутацію,
а також інші особисті немайнові права,
вона вправі скористатися наданим їй ч.1
ст.277 ЦК України та відповідним
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи (ст.37
ЗУ «Про пресу», ст.65 ЗУ «Про телебачення
і радіомовлення»), у тому ж засобі
масової інформації з метою
обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм оцінку.

Даним правом на відповідь, а також на
власне тлумачення справи, у газеті
«Зоря Полтавщини» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року
скористався позивач ОСОБА_2 та у
рубриці газети «Повертаючись до
надрукованого», опублікував статтю під
назвою : «ІНФОРМАЦІЯ_4»». Під даною
статтею міститься ремарка редакції
наступного змісту : «У номері нашої
газети за ІНФОРМАЦІЯ_2 було надруковано
статтю депутата обласної ради, голови
правління ПАТ «Полтавагаз» ОСОБА_4.
Свою точку зору з приводу порушених
проблем висловив міський голова
Карлівки ОСОБА_2. Зберігаємо
пунктуацію, орфографію та стилістку
автора.».

Таким чином ОСОБА_2 вже реалізував своє
право на власне тлумачення справи, та
на відповідь.

Виходячи із змісту ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язанна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

На листи міського голові
м.Карлівка ОСОБА_2 від 02 жовтня 2013 року
№02-21/1247, від 07 жовтня 2013 року №02-21/1266,
від 14 жовтня 2013 року №02-21/1303 щодо
надання відеоматеріалу від
ІНФОРМАЦІЯ_1 року районне
телеоб'єднання «Контакт» листами від 07
жовтня 2013 року №114, від 14 жовтня 2013 року
№117 повідомило, що оскільки у листі не
йдеться мова про оплату відеосюжету
від 01жовтня 2013 року, то ТРО «Контакт»
може надати можливість безкоштовного
перегляду даного відеоматеріалу.

При цьому ОСОБА_2, як фізичною особою, не
подано будь-яких доказів, що він
звертався до районного телеоб'єднання
«Контакт» і йому було відмовлено в
наданні відеоматеріалу. ОСОБА_2, як
фізичною особою, доказів, що інформація
аналогічного змісту, котра
опублікована ІНФОРМАЦІЯ_2 року у газеті
«Зоря Полтавщини» була також
розповсюджена районним
телеоб'єднанням «Контакт» шляхом
здійснення телетрансляції ІНФОРМАЦІЯ_1
року не надано.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Як видно із п.5 Постанови Пленуму ВСУ
від 31.03.1995 р. №4 „Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов"язковому
з"ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають : наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв"язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що висновок місцевого суду щодо
відсутності підстав для зобов'язання
редакції газети «Зоря Полтавщини» та
районного телеоб'єднання «Контакт»
розмістити спростування
недостосвірної інформації та
відшкодування моральної шкоди
зроблений на підставі повного,
всебічного та об'єктивного дослідження
наданих сторонами доказів, доводів та
заперечень сторін, яким судом дана
відповідна правова оцінка.

Окрім того, звертає увагу і на
безпідставність даних вимог, виходячи
з необґрунтованості та
безпідставності позовних вимог ОСОБА_2
щодо вчинення ОСОБА_3 дій, які
принижують його честь і ділову
репутацію.

Так, за результатами апеляційного
розгляду колегія суддів приходить до
висновку про зміну підстав відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з
приводу визнання такою, що є
недостовірною та принижує честь і
ділову репутацію ОСОБА_2, інформацію
поширену публічно ОСОБА_3 шляхом
здійснення телетрансляції
телепередачі районним телеоб'єднанням
«Контакт» ІНФОРМАЦІЯ_1 року та
публікацію у газеті «Зоря Полтавщини»
від ІНФОРМАЦІЯ_2 року НОМЕР_1, на
сторінці 2, статті «ІНФОРМАЦІЯ_3»,
відмовивши у задоволенні позовних
вимог за безпідставністю.

В іншій частині, встановивши, що
місцевим судом було вірно враховані та
застосовані норми матеріального права,
а також правильно встановлені фактичні
обставини по справі та їм дано належну
правову оцінку, рішення суду слід
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.3 ч.1 ст. 307, 309, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 20 березня 2014 року - змінити,
відмовивши у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 за безпідставністю.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно: