Справа №345/2140/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2014 року

м.Калуш

Калуський
міськрайонний суд Івано-Франківської
області в складі:

головуючого судді -
Онушканича В.В.

секретаря -
Танчук М.С.

з участю позивача

ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання батьківства, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із
вищенаведеним позовом. Свої вимоги
мотивує наступним.

В середині 2007 року він познайомився із
відповідачкою по справі, ОСОБА_3 Через
деякий час вони почали зустрічатися та
підтримувати дружні стосунки. Між ними
виникли взаємні почуття любові, поваги.
Внаслідок їхніх стосунків в них
народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На час народження дочки, оскільки
позивач та відповідач не перебували у
зареєстрованому шлюбі, відомості про
батька у свідоцтві про народження
дитини були записані зі слів матері -
ОСОБА_3 Фактично ім'я та по батькові
батька дочки ОСОБА_4 у свідоцтві про її
народження - записано ім'ям та по
батькові позивача, а прізвище дочки
записано прізвищем відповідача.

Проте, не дивлячись, що прізвище
дочки було записано прізвищем
відповідачки, позивач повністю
визнавав дитину своєю дочкою. Ні
позивач, ні відповідачка не
заперечували обставин того, що саме
ОСОБА_1 являється батьком дочки ОСОБА_4.
Також після народження дочки,
відповідно до свідоцтва таїнства
хрещення та миропомазання, за
українським обрядом, батьками дитини
вказані саме позивач та відповідачка.

Після народження дитини позивач
почав спільно проживати з
відповідачкою та вести спільне
господарство. Позивач дбав про сім'ю, в
тому числі і про дочку ОСОБА_4. Позивач
брав активну участь у вихованні дочки,
приділяв їй вільний час, турбувався про
неї.

На даний час стосунки між позивачем
та відповідачем погіршилися і вони вже
не проживають разом. Проте позивач і
надалі визнає себе батьком дитини та
всіляко підтримує із дочкою ОСОБА_4
стосунки. Не дивлячись на те, що позивач
є батьком малолітньої ОСОБА_5,
відповідачка на даний час
відмовляється визнати його батьком
їхньої дочки. Тому позивач змушений
звернутися до суду та просить визнати
його батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач та його представник в
судовому засіданні позов підтримали з
вищенаведених підстав. Позивач
додатково пояснив, що в жовтні 2010 року
він зініціював проведення дослідження
ДНК на предмет родинних стосунків із
дочкою ОСОБА_4. За результатом
дослідження було встановлено, що
позивач являється батьком ОСОБА_5 (99,9%).
При цьому тест на ДНК був проведений зі
згоди матері дочки (відповідачки по
справі).

Також позивач зазначив, що останнім
часом стосунки з відповідачкою
погіршилися, вона перешкоджає йому
спілкуватися із дочкою ОСОБА_4.
Натомість він прагне брати активну
участь у вихованні дочки ОСОБА_4,
готовий надавати матеріальну допомогу,
сплачувати аліменти. Тому позивач
просить визнати його батьком ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник позивача наголосив, що
клопотання відповідача про
застосування строку позовної давності
є безпідставним, оскільки норми ч.2 ст.129
СК України про застосування позовної
давності в один рік застосовуються у
випадку, коли є спір між чоловіком
матері дитини та особою, яка вважає
себе батьком дитини. На вимогу про
визнання батьківства у випадку, коли
запис про батька дитини здійснено
згідно заяви матері, позовна давність
не поширюється. Така позиція
закріплена в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3.

Також представник позивача зауважив,
що відповідачка не заперечувала, що
позивач є батьком ОСОБА_5, не
заперечувала проти результатів
аналізу ДНК. Крім того, у свідоцтві про
хрещення ОСОБА_5 позивач записаний її
батьком. Тому представник позивача
просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, проте подала заяву про
розгляд справи без її участі.
Відповідач подала клопотання про
застосування строку позовної давності.
Просить суд відмовити в задоволенні
позову у зв'язку із пропуском строку
позовної давності.

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він є
хрещеним батьком ОСОБА_5 і
безпосередньо був присутній під час
обряду хрещення. ОСОБА_1 у свідоцтві про
хрещення був записаний батьком ОСОБА_4.
Свідок часто провідував похресницю і
бачив, що позивач та відповідач
проживали разом. ОСОБА_1 ставиться до
ОСОБА_5, як до своєї дочки, крім того
сама ОСОБА_3 не заперечувала, що ОСОБА_1
є батьком ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що вони з
позивачем та відповідачкою дружили
сім'ями, часто гуляли разом із дітьми.
ОСОБА_1 ставився до ОСОБА_5, як до своєї
дочки. ОСОБА_3 ніколи не говорила, що
ОСОБА_1 не являється батьком ОСОБА_4.

Суд, заслухавши пояснення позивача
та його представника, свідків,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позов слід задоволити,
виходячи з наступних підстав.

З копії актового запису про
народження №405 від 15.07.2010 року,
складеного відділом реєстрації актів
цивільного стану по місту Калушу
Калуського міськрайонного управління
юстиції Івано-Франківської області
(а.с.35), вбачається, що відомості про
батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, записані зі
слів матері ОСОБА_3.

Частиною 1 статті 135 СК України
встановлено, що при народженні дитини у
матері, яка не перебуває у шлюбі, у
випадках, коли немає спільної заяви
батьків, заяви батька або рішення суду,
запис про батька дитини у Книзі
реєстрації народжень провадиться за
прізвищем та громадянством матері, а
ім'я та по батькові батька дитини
записуються за її вказівкою.

Відповідно до ч.1 ст. 126 СК України
походження дитини від батька
визначається за заявою жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою. Така заява може бути подана
як до, так і після народження дитини до
органу державної реєстрації актів
цивільного стану.

За відсутності такої заяви,
батьківство щодо дитини може бути
визнане за рішенням суду. Підставою для
визнання батьківства є будь-які
відомості, що засвідчують походження
дитини від певної особи, зібрані
відповідно до Цивільного
процесуального кодексу (ч.ч. 1, 2 ст.
128 СК України).

Як роз'яснено у п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 15
травня 2006 року № 3 «Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів», питання щодо походження
дитини суд вирішує на підставі
будь-яких доказів про це.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України
фактичні дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно свідоцтва про хрещення
(а.с.7,37) батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
записаний ОСОБА_1.

З аналізу ДНК на встановлення
родинних стосунків, проведеного
медичним центром «Біокурс» на
замовлення ОСОБА_1, вбачається, що
біологічне батьківство ОСОБА_1
відносно дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
підтверджено на 99,9% (а.с.8-12).

Батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, підтверджується також
показами свідків.

При таких обставинах, оцінюючи в
сукупності зібрані по справі докази,
суд приходить до висновку, що ОСОБА_1
являється батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покликання відповідача про
необхідність застосування позовної
давності до спірних правовідносин є
безпідставним.

Статтею 20 СК України передбачено,
що до вимог, що випливають із сімейних
відносин, позовна давність не
застосовується, крім випадків,
передбачених ч. 2 ст.72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст.
138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу, до яких
позовна давність застосовується
відповідно до вимог ЦК України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.129 Сімейного
кодексу України особа, яка вважає себе
батьком дитини, народженої жінкою, яка
в момент зачаття або народження дитини
перебувала у шлюбі з іншим чоловіком,
має право пред'явити до її чоловіка,
якщо він записаний батьком дитини,
позов про визнання свого батьківства.
До вимоги про визнання батьківства
застосовується позовна давність в один
рік, яка починається від дня, коли особа
дізналася або могла дізнатися про своє
батьківство.

Частина 2 статті 129 СК України
регулює питання позовної давності при
вирішенні спору про батьківство між
чоловіком матері дитини та особою, яка
вважає себе батьком дитини, а тому на
правовідносини, які виникли між
сторонами, не поширюється.

Строк позовної давності до вимог
про визнання батьківства відносно
дитини, відомості про батька якої в
актовому запису про народження внесено
відповідно до ст.135 Сімейного кодексу
України, не передбачено.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що позов слід задоволити.

Враховуючи наведене та керуючись
ст.ст. 20, 126, 129,135 Сімейного кодексу
України, ст.ст. 209, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про яку
зроблено актовий запис №405 від 15.07.2010
року відділом реєстрації актів
цивільного стану по місту Калушу
Калуського міськрайонного управління
юстиції Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Івано-Франківської
області шляхом подачі апеляційної
скарги через Калуський міськрайонний
суд Івано-Франківської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення, у
цей же строк з дня отримання копії
рішення

Головуючий :