Справа № 367/3061/13-ц Головуючий у І
інстанції Оладько С.І.Провадження №
22-ц/780/2761/14 Доповідач у 2 інстанції
ОлександрКатегорія 46
РІШЕННЯ

Іменем України

13 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Сержанюка А.С.,
Журби С.О.,

При секретарі - Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ірпінського суду Київської області від
20 травня 2013 року у справі за позовом
прокурора м. Ірпеня Київської області в
інтересах держави до Коцюбинської
селищної ради Київської області,
ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа: Комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» про
визнання недійсним рішення, державного
акту на право власності на землю,
визнання права власності на земельну
ділянку, -

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, пояснення сторін,
вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о
в и л а:

Позивач звернувся до Ірпінського
міського суду Київської області із
позовом, в якому вказав на те, що
рішенням Коцюбинської селищної ради
Київської області від 25.12.2008 року №
2140/25-5 "Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1" ОСОБА_2 затверджено проект
землеустрою щодо відведення та
передачі у приватну власність
земельної ділянки площею 0,12 га.

На підставі зазначеного рішення,
ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯЖ №
929963 на право власності на земельну
ділянку, кадастровий номер
:01:041:0113, площею 0,12 га. для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

Позивач зазначає, що рішення
Коцюбинської селищної ради Київської
області прийнято, а державний акт
видано з порушенням вимог чинного
законодавства, у зв'язку з чим їх має
бути визнано недійсними.

Спірна земельна ділянка знаходиться за
межами сел. Коцюбинське, Київської
області, що підтверджується, висновком
судової землевпорядної експертизи від
05.03.2012 року № 325, проведеної Київським
державним підприємством геодезії,
картографії, кадастрових та
геоінформаційних систем
"Київгеоінформатика".

Разом з тим, всупереч вищезазначеним
приписам законодавства, Коцюбинською
селищною радою Київської області
прийнято рішення про передачу
земельної ділянки у власність.

Крім вказаного, спірну земельну
ділянку у приватну власність передано
за рахунок земель, що перебувають в
постійному користуванні Комунального
підприємства "Святошинське
лісопаркове господарство".

Так, указану земельну ділянку на
підставі постанови Ради Міністрів УРСР
від 20.06.1956 року № 673 надано у
користування Святошинському
лісопарковому господарству без
виключення її з Держлісфонду України.

Комунальне підприємство "Святошинське
лісопаркове господарство" з 1976 року
постійно здійснює господарську
діяльність на оспорюваній земельній
ділянці, що підтверджується проектом
організації лісового господарства.
Вказана земельна ділянка містить
таксаційні описи.

Згідно з інформацією Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 01.07.2011 року № 9946/26/4-11, Коцюбинською
селищною радою Київської області
передано у власність громадянам
земельні ділянки загальною площею 72
га., в тому числі і відповідачу, за
рахунок земель, які знаходяться у
користуванні Комунального
підприємства "Святошинське лісове
господарство" та згідно з
картографічними матеріалами
лісовпорядкування обліковуються як
квартали Святошинського та Київського
лісництв.

За даними Комунального підприємства
"Святошинське лісопаркове
господарство", зазначена земельна
ділянка відноситься до земель
лісогосподарського призначення та
будь-яких погоджень на вилучення
земель із свого користування
підприємство не надавало .

Спірну земельну ділянку в приватну
власність відповідача було передано
без її вилучення з користування
Комунального підприємства
"Святошинське лісопаркове
господарство" на підставі відповідного
рішення органу державної влади чи
органу місцевого самоврядування,
прийнятого в межах його компетенції.

Тобто, без відома держави в особі
уповноваженого органу та постійного
землекористувача, яким є Комунальне
підприємство "Святошинське
лісопаркове господарство", незаконно
вибула земельна ділянка площею 0,12 га.
лісового фонду із користування
комунального підприємства, шляхом
передачі її у власність ОСОБА_2 без
проведення процедури вилучення.

Також, позивач зазначає, що при
розпорядженні вказаною земельною
ділянкою, Коцюбинською селищною радою
Київської області не дотримано вимоги
ст. ст. 20, 21 ЗК України, ст. 57 Лісового
кодексу України щодо порядку зміни
цільового призначення землі, оскільки
перевіркою встановлено, що зміна
цільового призначення спірної
земельної ділянки в порушення
встановлених чинним законодавством
вимог не проводилась, будь-яких рішень
щодо такої зміни не приймалось, що
підтверджується висновком Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в Київській
області № 9544 від 15.12.2008 року, який
міститься в проекті землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки у
власність.

Таким чином, земельну ділянку лісового
фонду. спірним рішенням Коцюбинської
селищної ради Київської області
передано у приватну власність для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що призводить до
знищення лісових ресурсів.

Також, позивач зазначив, що у порушення
вимог ст. 9 Закону України "Про державну
експертизу землевпорядної
документації", якою передбачено
обов'язковість проведення вказаної
експертизи проектів землеустрою щодо
відведення земель лісогосподарського
призначення, проект землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки
ОСОБА_2 державну експертизу не
проходив.

У той же час, відповідно до ст. 35
вказаного Закону, підставою прийняття
органами виконавчої влади чи органами
місцевого самоврядування рішень щодо
об'єктів обов'язкової державної
експертизи є саме позитивні висновки
такої експертизи.

Відведення спірної земельної ділянки
відповідачу під будівництво і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
генеральним планом сел. Коцюбинське,
Київської області не передбачено, а
отже, позивач вважає, що оскаржуване
рішення Коцюбинською селищною радою
Київської області прийнято також з
порушення вимог ст. 39 ЗК України, ст.ст.
3, 10, 12, 13, 23 Закону України "Про
планування і забудову територій".

Рішення Коцюбинської селищної ради
Київської області від 25.12.2008 року №
2140/25-5 вимогам закону не відповідає,
порушує право державної власності на
спірну земельну ділянку, а тому
підлягає визнанню недійсним.

Позивач зазначив, що з цих же підстав
підлягає визнанню недійсним виданий на
підставі вказаного рішення на ім'я
ОСОБА_2 державний акт серії ЯЖ № 929963 на
право власності на земельну ділянку.

Також, позивач зазначив, що виникнення
права власності на майно, яке не є
новоствореним, передбачає припинення
права власності попереднього власника,
однією з підстав якого відповідно до
ст. 346 ЦК України є відчуження власником
свого майна.

Уповноваженим державою органом,
рішення про передачу спірної земельної
ділянки у власність ОСОБА_2 не
приймалось, а відтак, право державної
власності на цю ділянку не припинено, в
зв»язку з чим, право власності на неї у
ОСОБА_2 не виникло.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Право власності держави на спірну
земельну ділянку відповідачами не
визнається, що відповідно до вказаних
положень законодавства є підставою для
визнання права власності держави на
спірну земельну ділянку.

Позивач вказав, що 01.092009 року було
укладено договір купівлі-продажу
спірної земельної ділянки, відповідно
до якого, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2
земельну ділянку по АДРЕСА_1.

На підставі вказаного договору
купівлі-продажу, на державному акті
серії ЯЖ№929963, виданому на ім"я ОСОБА_2
було зроблено відмітку про перехід
права власності до ОСОБА_1

У зв"язку із даними обставинами,
позивач просив суд визнати недійсним
рішення Коцюбинської селищної ради
Київської області від 25.12.2008 року №
2140/25-5 "Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1.

Визнати недійсним державний акт на
право власності на землю серії ЯЖ №
929963, виданий на ім"я ОСОБА_2, на земельну
ділянку пл. 0,12 га., кадастровий номер
:01:041:0113 по АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням - для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_1 та скасувати державну
реєстрацію даного державного акту.

Визнати право власності держави на
земельну ділянку площею 0,12 га.,
кадастровий номер :01:041:0113.

Рішенням Ірпінського суду Київської
області від 20.05.2013 року позов прокурора
м. Ірпеня Київської області задоволено
частково.

Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 25.12.2008 року № 2140/25-5 "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1, Київської
області.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на землю серії ЯЖ №
929963, виданий на ім"я ОСОБА_2,на земельну
ділянку пл. 0,12 га. кадастровий номер
:01:041:0113 по АДРЕСА_1, цільове
призначення якої - для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_1 та скасовано державну
реєстрацію данного Державного акту .

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вище зазначеним
рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просив, рішення Ірпінського
міського суду Київської області від
20.05.2913 року скасувати, в частині
визнання недійсним державного акту
серії ЯЖ № 929963 на право власності на
земельну ділянку, який видано на ім»я
ОСОБА_2 з відміткою про перехід права
власності до ОСОБА_1 і скасування його
державної реєстрації. Зазначив, що
рішення суду першої інстанції ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, судом не
враховано докази, що мають значення для
справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення Ірпінського
міського суду Київської області від
20.05.2013 року в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню в
частині задоволення позовних вимог
прокурора м. Ірпеня Київської області,
рішення Ірпінського міського суду
Київської області в цій частині
необхідно скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову в їх
задоволенні, в решті позовних вимог,
рішення суду першої інстанції залишити
без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 25.12.2008 року № 2140/25-5 "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1" ОСОБА_2
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,12
га.

На підставі зазначеного рішення,
ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯЖ №
929963 на право власності на земельну
ділянку, кадастровий номер
:01:041:0113, площею 0,12 га. для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд. Наведені обставини
справи підтверджуються копією
вказаного рішення Коцюбинської
селищної ради Київської області,
копією державного акту та копією
проекту землеустрою.

Також, судом встановлено, що 01.09.2009 року
було укладено договір купівлі-продажу
спірної земельної ділянки, відповідно
до якого ОСОБА_1 придбав земельну
ділянку по АДРЕСА_1, Київської області.

На підставі вказаного договору
купівлі-продажу земельної ділянки, на
державному акті ЯЖ № 920063, виданого на
ім"я ОСОБА_2 було зроблено відмітку про
перехід права власності до ОСОБА_1

Задовольняючи позовні вимоги
прокурора в частині визнання недійсним
рішення Коцюбинської селищної ради
Київської області від 25.12.2008 року №
2140/25-5, державного акту на право
власності на землю серії ЯЖ № 929963,
виданого на ім»я ОСОБА_2 на земельну
ділянку, площею 0,12 га., кадастровий
номер :01:041:0113 по АДРЕСА_1,
Київської області, скасовуючи державну
реєстрацію спірного державного акта та
позбавляючи ОСОБА_1 права власності на
набуте майно з огляду на наявність
порушень при передачі земельних
ділянок у власність з боку органу
державної влади - Коцюбинської
селищної ради Київської області, суд
першої інстанції не врахував, що самі
по собі допущені органами державної
влади порушення не можуть бути
безумовною підставою для визнання
недійсним розпоряджень про передачу
земельної ділянки та повернення
спірного майна державі в порушення
права власності набувача, якщо вони не
допущені внаслідок винної,
протиправної поведінки особи, а саме
добросовісного набувача, якому,
земельну ділянку було передано у
власність.

Відповідно до ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов»язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою і
відшкодування збитків.

Згідно з ст. 173 ЗК України, межа
району, села, селища, міста, району у
місті - це умовна замкнена лінія на
поверхні землі, що відокремлює
територію району, села, селища, міста,
району у місті від інших територій.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» передбачено,
що сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України
до повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Як передбачено ч. 1 ст. 122 ЗК України
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
основи містобудування» визначення
територій і вибір земель для
містобудівних потреб здійснюється
відповідно до затвердженої
містобудівної документації місцевих
правил забудови з урахуванням планів
земельно-господарського устрою.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про
планування і забудову територій»
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи в межах повноважень,
визначених законом, відповідно до
генеральних планів населених пунктів,
в тому числі, вирішують питання вибору,
вилучення (викупу), надання у власність
чи в користування земельних ділянок.

Як вбачається з п. 12 Перехідних
положень ЗК України до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями (крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, зазначених в абзацах другому та
четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади

Під час судового розгляду справи
було встановлено, що відповідно до
Указу Президії Верховної Ради УРСР від
11.02.1941 року селище міського типу
Берковець перейменоване в селище ім.
Коцюбинського та до його складу
включено залізничну станцію Біличі.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що будь-які графічні
додатки до Указу Президії Верховної
Ради УРСР від 11.02.1941 року, які б
підтверджували межі сел.. Коцюбинське
не збереглися.

З 1941 року і по даний час рішення щодо
встановлення чи зміни меж сел.
Коцюбинське, Київської області
компетентними органами не приймались,
проект встановлення меж не розроблявся
та не затверджувався.

На дані графічні матеріали не
посилається і Коцюбинська селищна рада
Київської області у своїх письмовиз
запереченнях, поданих до суду.

Вказані обставини також встановлені
постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.12.2011 року, яка залишена в силі ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 09.10.2012 року у справі за позовом
Київської міської ради до Державного
управління навколишнього природного
середовища в м. Києві, Київського
обласного управління лісового та
мисливського господарства, Ірпінської
міської ради Київської області,
Коцюбинської селищної ради Київської
області, за участю прокуратури м.
Києва, треті особи - Державне агентство
земельних ресурсів України, Комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство», Комунальне
підприємство КОР «Обласний лісгосп»,
Київська обласна державна
адміністрація, Державне управління
охорони навколишнього природного
середовища в Київській області,
Державне агентство лісових ресурсів
України, про визнання бездіяльності
протиправною, рішень нечинними та їх
скасування, зобов'язання вчинити дії.

Так, зазначеними рішеннями суду було
встановлено, що крім Указу Президії
Верховної Ради Української РСР від
11.02.1941 року, яким зі складу Білицької
селищної ради виключено населений
пункт Берковець, перейменовано смт.
Берковець в смт. ім. Коцюбинського і
включено до складу селища імені
Коцюбинського залізничну станцію
Біличі та Указу Президії Верховної
Ради Української РСР від 30.12.1962 року,
яким, сел. Коцюбинське, Київської
області було підпорядковано
Ірпінській міській раді Київської
області і разом з нею підпорядковано
безпосередньо Київській обласній раді,
а також Указом Президії Верховної Ради
Української РСР від 04.01.1965 року, яким,
смт. ім. Коцюбинського, Київської
області перейменовано в сел.
Коцюбинське, Київської області. Інших
рішень щодо
адміністративно-територіального
устрою сел. Коцюбинське, Київської
області не видавалось, землевпорядна
документація стосовно встановлення
меж смт. ім. Коцюбинського, Київської
області, відповідно до Указу Президії
Верховної Ради УРСP від 11.02.1941 року не
збереглась, проекти рішень про
встановлення меж м. Києва та меж сел.
Коцюбинське, Київської області не
затверджувались з моменту набрання
чинності.

Відповідно до вимог ЗК України 2001
року по даний час, проект встановлення
межі сел. Коцюбинське, Київської
області, Київською обласною радою не
затверджувався.

Також слід зазначити, що
Генерального плану сел.. Коцюбинське,
Київської області на момент ухвалення
вищевказаних рішень не існувало, його
межі не були чітко визначеними, а його
статус був сформований на підставі
Указу Президії Верховної Ради УРСР від
11.02.1941 року. Тобто, відсутні підстави
вважати, що Коцюбинська селищна рада
Київської області при винесенні
вищевказаних рішень вирішувала
питання належності до її території
будь яких земель у певно визначених
межах. При цьому, наявність у
пропозиціях перспективного розвитку,
наданих на погодження селищної ради,
схем розвитку селища, не звільняло
органи, які виготовляють та погоджують
Генеральний план селища діяти у межах
закону.

За таких обставин, Коцюбинська селищна
рада Київської області не мала
правових підстав відмовити у наданні
земельних ділянок у власність,
оскільки при прийнятті рішень
керувалася діючим законодавством на
момент винесення таких рішень.

Тому, колегія суддів вважає, що спірні
рішення Коцюбинської селищної ради
Київської області були прийняті в
межах компетенції, у відповідності до
передбаченої вимогам ст. 116 та ст. 118 ЗК
України процедури безоплатної
передачі у приватну власність
земельних ділянок.

Частиною. 1 ст. 330 ЦК України
передбачено, якщо майно відчужене
особою, яка не мала на це права,
добросовісний набувач набуває право
власності на нього, якщо відповідно до
ст. 388 цього Кодексу майно не може бути
витребувано у нього.

За правилами ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно: 1)
було згублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння, 2)
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння, 3)
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

На час укладення договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
ОСОБА_2, як власник, мала право на
відчуження такої земельної ділянки,
аЄвстєфєєву В.М. не було відомо жодних
перешкод цьому, тому він є
добросовісним набувачем спірного
майна і відсутні правові підстави,
передбачені ч. 1 ст. 388 ЦК України, для
відібрання у нього земельної ділянки.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою і
відшкодування завданих збитків.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не
може бути позбавлений права власності
на земельну ділянку, крім випадків,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами України.

На підставі наведених норм закону,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що ОСОБА_1 є добросовісним
набувачем спірного майна, тому, не може
бути позбавлений права власності на
земельну ділянку, яка ним придбана по
відплатному договору.

До того ж, такий договір не визнано
судом недійсним, тому, відсутні
підстави для визнання недійсним
державного акту на земельну ділянку та
скасування державної реєстрації
такого акту.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню, а
рішення Ірпінського міський суду
Київської області від 20.05.2013 року в
частині визнання недійсним державного
акту на право власності на землю та
скасування його державної реєстрації
скасувати, ухваливши в цій частині нове
рішення про відмову прокурору м. Ірпеня
Київської області в задоволенні цих
позовних вимог. В решті, рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 20.05.2013 року залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 20 травня 2013 року
в частині задоволення позову про
скасування державного акту та його
державної реєстрації скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову
прокурора м. Ірпеня Київської області в
інтересах держави до Коцюбинської
селищної ради Київської області,
ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа: Комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» про
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЖ №929963 виданого на ім»я ОСОБА_2,
на земельну ділянку площею 0,12 га.,
кадастровий номер :041:0113 по
АДРЕСА_1, Київська область, цільове
призначення якої - для будівництво і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_1 та скасування державної
реєстрації даного державного акту.

В решті, рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 20
травня 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: