Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/1165/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Галасюк
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І.,
Трояновської Г.С.,

при секретарі судового

засідання Гуковій
О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства "Акціонерний
комерційний банк "Новий", треті особи -
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договорів
недійсними, за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний банк "Новий"
на рішення Корольовського районного
суду м.Житомира від 08 квітня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до акціонерного
комерційного банку "Новий" (змінено
найменування банку на ПАТ «Акціонерний
комерційний банк "Новий"), треті особи -
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договорів
недійсними. В обґрунтування заявлених
позовних вимог посилався на те, що 27
березня 2007 року між ним та АКБ «Новий»
було укладено кредитний договір №
СL38-07-В, відповідно до п.1.1. якого, банк
зобов`язався надати позивачу кредитні
кошти в розмірі та валюті, згідно
додатку №1 від 27.03.2007 року, 18000,00 доларів
США, в подальшому згідно додаткової
угоди №2 від 09.08.2007 року сума кредиту
була збільшена до 29700 доларів США.
ОСОБА_2 прийняв суму по кредиту на
споживчі цілі. Процентна ставка, за
текстом договору, 16% річних. В
забезпечення вказаного кредитного
договору, між АКБ «Новий» та ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договір
іпотеки №38-07-3 від 27.03.2007 року, додаткову
угоду № 1 до договору іпотеки та
додаткову угоду № 2 до договору
іпотеки. Позивач вважає, що вказані
договори є недійсними з підстав, що у
банку відсутня генеральна та
індивідуальна ліцензії на видачу
кредитних коштів у валюті - доларах США,
посилаючись на те, що грошовою одиницею
України є гривня. Враховуючи
вищевикладене, позивач просив визнати
недійсними кредитний та іпотечний
договори, а також додаткові угоди до
цих договорів, укладені між ним та АКБ
«Новий» у 2007 році.

Рішенням Корольовського районного
суду м.Житомира від 08.04.2014 року
задоволено позов ОСОБА_2 Визнано
недійсними в цілому кредитний договір
№ 38-07-В від 27.03.2007 року, та додатки до
нього № 1 від 27.03.2007 року, № 2 від 09.08.2007
року, № 3 від 09.08.2007 року, укладені між
АКБ «Новий» та ОСОБА_2 Визнано
недійсними в цілому іпотечний договір
№ 38-07-3 від 27.03.2007 року, та додатки до
нього № 1 від 09.08.2007 року, № 2 від 16.04.2008
року, укладені між АКБ «Новий» та
ОСОБА_2 Стягнуто з ПАТ «АКБ «Новий» на
користь держави судовий збір в розмірі
487 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ «АКБ «Новий»
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права, та ухвалити
нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем під час укладення
кредитного договору було порушено
вимоги валютного законодавства,
зокрема, щодо надання споживчого
кредиту в іноземній валюті.

З такими висновками колегія суддів не
погоджується.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 27
березня 2007 року між ОСОБА_3 та АКБ
«Новий» було укладено кредитний
договір № СL38-07-В. Відповідно до пункту
1.1. даного договору, кредитор
зобов`язався надати позичальнику
кредитні кошти в розмірі та валюті,
згідно додатку № 1 від 27.03.2007 року, 18000,00
доларів США. В подальшому, згідно
додаткової угоди №2 від 09 серпня 2007
року, сума кредиту була збільшена до 29700
доларів США. Позичальник прийняв суму
по кредиту на наступні цілі та з
цільовим призначенням кредиту -
споживчі цілі. Процентна ставка, за
текстом кредитного договору, визначена
16% річних.

В забезпечення виконання вказаного
кредитного договору між АКБ «Новий» та
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено
договір іпотеки №38-07-3 від 27.03.2007 року за
яким, останні передали в іпотеку банку
квартиру №29, що знаходиться за адресою:
Київська обл., м.Обухів, вул.Миру, 10,
загальною площею 67,6 кв.м. Також, між АКБ
«Новий» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 було
укладено додаткові угоди до договору
іпотеки № 1 від 09 серпня 2008 року та № 2
від 16 квітня 2008 року.

Позивач обґрунтовуючи свій позов
вказував, що кредитний договір,
іпотечний договір, а також додаткові
угоди до них, підлягають визнанню
недійсним, оскільки банком здійснено
валютну операцію в порушення норм
чинного законодавства та за
відсутності індивідуальної ліцензії.
При цьому міститься посилання на
норми ст.99 Конституції України,
ст.ст.524,533 ЦК України, ч.4 ст.5 Декрету
Кабінету Міністрів України „Про
систему валютного регулювання та
валютного контролю".

Відповідно до ст. ст. 192, 524, 533 ЦК
України законним платіжним засобом,
обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України -
гривня.

Іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Грошове зобов'язання має бути
виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а
також платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Згідно із роз'ясненнями Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладеними в п. п. 11, 13 постанови
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
№5 від 30 березня 2012 року, у разі
виникнення спору щодо отримання
сторонами кредитного договору
індивідуальної ліцензії на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу
або як застави (підпункт "г" пункту 4
статті 5 Декрету про валютне
регулювання) суд має виходити з того, що
Національним банком України на
виконання положень статті 11 цього
Декрету, статті 44 Закону України "Про
Національний банк України" в межах
своїх повноважень прийнято Положення
про порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затверджене постановою Правління
Національного банку України від 14
жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 9
листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з
пунктом 1.5 цього Положення
використання іноземної валюти як
засобу платежу без ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк (ця норма
стосується лише тих операцій
уповноваженого банку, на здійснення
яких Національний банк видав йому
банківську ліцензію та письмовий
дозвіл на здійснення операції з
валютними цінностями, який до
переоформлення Національним банком
України відповідних ліцензій на
виконання вимог пункту 1 розділу II
Закону України від 15 лютого 2011 року №
3024-VI "Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
діяльності банків" генеральною
ліцензією на здійснення валютних
операцій, або генеральну ліцензію на
здійснення валютних операцій).

У зв'язку з наведеним суди повинні
виходити з того, що надання та
одержання кредиту в іноземній валюті,
сплата процентів за таким кредитом не
потребують наявності індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу у жодної зі сторін кредитного
договору.

Відповідно до абзацу 3 частини першої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» надання (отримання)
споживчих кредитів у іноземній валюті
на території України забороняється. У
зв'язку із зазначеним суди повинні
виходити з того, що договір, предметом
якого є споживчий кредит в іноземній
валюті, укладений після набрання
чинності Законом України від 22 вересня
2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг», за
позовом заінтересованої особи може
бути визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що кредитний договір було
укладено до набрання чинності Законом
України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг», суд
дійшов до помилкового висновку про
наявність правових підстав для
задоволення вимоги щодо визнання
оспорюваного договору про надання
споживчого кредиту в іноземній валюті
недійсним, а також щодо задоволення
похідних вимог про визнання недійсними
додатків до кредитного договору та
іпотечного договору з додатками.

Укладаючи кредитний договір № СL38-07-В
від 27.03.2007 року, банк діяв згідно з
вимогами діючого законодавства на
момент його укладання, на підставі
банківської ліцензії №112 від 14.12.2001
року на право здійснення операцій,
визначених частиною першою ст.47 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність», виданої АКБ «Новий»,
Національним банком України.

Хибним є висновок суду про те, що
кредитний договір № СL38-07-В від 27.03.2007
року та всі додатки до нього, було
укладено від імені Київської філії АКБ
«Новий», яка не має статусу юридичної
особи, оскільки з кредитного договору
та додатків до нього вбачається, що
вони укладалися з АКБ «Новий» в особі
заступника директора Київської філії
АКБ «Новий» Трухан Л.Г., яка діє на
підставі положення про Київську філію
АКБ «Новий» та доручення АКБ «Новий»
від 14.07.2006 року. Філія банківської
установи діє на підставі ст.23 Закону
України «Про банки та банківську
діяльність». Згідно положення про
Київську філію АКБ «Новий», філія
здійснює банківську діяльність від
імені банку в межах повноважень
наданих їй банком. Заступник директора
Трухан Л.Г. діяла на підставі
довіреності від 14.07.2006 року,
посвідченої приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстрованою в реєстрі за №6608.
Відповідно до вищевказаної
довіреності, АКБ «Новий» уповноважив
Трухан Л.Г., зокрема, укладати та
підписувати фінансово-господарські
угоди, у тому числі кредитні договори
та договори застави від імені АКБ
«Новий» у відповідності до положення
про Київську філію АКБ «Новий» та
безпосередньо пов'язаних з діяльністю
філії.

Безпідставними також є посилання суду
першої інстанції на ст.517 ЦК України, а
саме на те що, відповідач письмово не
повідомив позивача про заміну
кредитора у зобов'язанні. Як вбачається
із статуту публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
банк «Новий», загальними зборами
акціонерів банку від 30.07.2009 року
змінено найменування банку з
акціонерного комерційного банку
«Новий» на публічне акціонерне
товариство «Акціонерний комерційний
банк «Новий», у зв'язку з приведенням
типу банку у відповідність з вимогам
Закону України «Про акціонерні
товариства», а отже заміни кредитора у
зобов'язанні не відбулося.

З врахуванням наведених вимог закону
та обставин справи у суду першої
інстанції не було правових підстав для
задоволення позову ОСОБА_2

Оскільки судове рішення в справі
ухвалене при неповному з'ясуванні
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи та з
неправильним застосуванням норм
матеріального права, таке рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Акціонерний
комерційний банк "Новий" задовольнити.

Рішення Корольовського районного
суду м.Житомира від 08 квітня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний банк "Новий",
треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання договорів недійсними
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді