АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5141/14 Справа №
інстанції - Токар Н.В.
Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

17 червня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь
В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі -
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за поданням Красногвардійського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_2

за апеляційною скаргою
Красногвардійського відділу Державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції

на ухвалу Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
10 квітня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

31 березня 2014 року Красногвардійський
відділ Державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції звернувся до суду
із поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

Ухвалою Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 10 квітня
2014 року в задоволенні подання
Красногвардійського ВДВС ДМУЮ про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України боржника ОСОБА_2 -
відмовлено. (а.с.8)

В апеляційній скарзі апелянт
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати ухвалу суду та постановити
нову ухвалу про задоволення заявлених
вимог в повному обсязі (а.с.10-11)

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що
Красногвардійський ВДВС ДМУЮ
звернувся до суду з даним поданням,
зазначивши, що на виконанні у
державного виконавця
Красногвардійського відділу державної
виконавчої служби ДМУЮ знаходиться
виконавче провадження №38021837 по
примусовому виконанню виконавчого
листа №201/2516/13 від 10.04.2013 р. виданого
Жовтневим районним судом м.
Дніпропетровська про стягнення
аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у
розмірі 1 500 грн., щомісячно. Боржник
ОСОБА_2 заборгованість за вказаними
аліментними платежами не сплачує,
неодноразово викликався до відділу ДВС
для сплати заборгованості (04.06.2013; 06.02.2013
та ін.), попереджався про кримінальну
відповідальність за ст.164 КК України.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд
1 інстанції посилався на ст. ст. 377-1 ЦПК
України та виходив із того, що
заявником не надано належних доказів
на підтвердження факту ухилення
боржником від виконання зобов'язань,
покладених на нього виконавчим
документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України
вирішується при виконанні судових
рішень, у порядку, передбаченому
статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» та статтею 377-1
ЦПК, зокрема в разі доведення факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язання.

Згідно зі ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» від 21 січня 1994 року регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Так, згідно ч. 2 ст. 6 ЗУ "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України", громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон у випадку, якщо він ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, - до
виконання зобов'язань.

Відповідно п. 18 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

Згідно ч.2 та п.5 ч.1 ст.6 Закону України
«Про порядок виїзду з України та в'їзд в
Україну громадян України»,
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон у випадку, якщо він ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, - до
виконання зобов'язань.

Пунктом 8 ст. 19 Закону України «Про
державну прикордонну службу України»
встановлено, що на державну
прикордонну службу покладається,
зокрема, запобігання та недопущення
перетинання державного кордону
України особами, яких тимчасово
обмежено у праві виїзду з України.

Таким чином, право державного
виконавця на звернення з поданням до
суду про тимчасове обмеження права
виїзду за межі України виникає
винятково у випадку доведення фактів
умисного ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що
державний виконавець не надав доказів
того, що ним вчинено всі дії,
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження», які
спрямовані на погашення
заборгованості. Також не надано
доказів того, що боржник вчиняє дії, які
унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення суду, що боржник за
час виконання рішення виїжджав за межі
України, що призвело до виникнення
заборгованості, або боржник
безпідставно не з'являвся на виклики
державного виконавця та умисно
ухилявся й ухиляється від виконання
покладених на нього рішенням суду
зобов'язань.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються, і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи, та
фактично є незгодою з висновками суду
по оцінці наданих доказів та існуючих
обставин справи, тож суд дійшов вірного
висновку щодо необхідності відмовити
державному виконавцеві в задоволенні
подання щодо обмеження права виїзду за
кордон ОСОБА_2

Відтак, колегія суддів вважає, що
ухвала суду постановлена з дотриманням
норм матеріального і процесуального
законодавства, у зв'язку із чим
апеляційна скарга підлягає відхиленню
через свою недоведеність, а
оскаржувана ухвала - залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Красногвардійського
відділу Державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції - відхилити.

Ухвалу Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 10 квітня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: