Справа №2-3911/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 червня 2014 року Солом'янський районний
суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Оксюти Т.Г.

при секретарі -
Шимонович Р.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Центральний відділ
державної реєстрації шлюбів м. Києва з
державним Центром розвитку сім'ї про
визнання шлюбу фіктивним, -

В С Т А Н О В
И В :

У травні 2014 року позивач звернулась до
суду з позовом до відповідача та
просила визнати шлюб, зареєстрований
між нею та відповідачем ОСОБА_2, 14
березня 2013 року Центральним відділом
державної реєстрації шлюбів міста
Києва з державним Центром розвитку
сім'ї, актовий запис № 441, фіктивним.

Посилається на те, що 14.03.2013 року між нею
та відповідачем ОСОБА_2 було
зареєстровано шлюб у Центральному
відділі державної реєстрації м. Києва з
державним Центром розвитку сім'ї, про
що складений відповідний актовий запис
№441.

Після укладення шлюбу виявилось, що
ОСОБА_2 не мав наміру створювати з
позивачем сім'ю, а саме: з моменту
реєстрації шлюбу відповідач проявляв
інтерес лише до її майна, яке вона
придбала та набула як до шлюбу так і під
час шлюбу, до її доходів, матеріальних
цінностей, його цілями були придбання
матеріальних благ, майна, прав на
земельну ділянку та автомобіль.

В зв'язку з цим в родині одразу стали
виникати сварки, конфлікти.

Відповідач почав стверджувати, що він
не має та не мав наміру жити з позивачем
як дружиною і став погрожувати тим, що
він буде звертатись до суду із позовом
про поділ майна та забере більшу
половину майна.

Вважає, що вказаний шлюб є фіктивним та
не бажає перебувати з відповідачем у
фіктивному шлюбі, оскільки він втратив
до неї почуття довіри та поваги, у
зв'язку з чим на підставі ч. 2 ст. 40 СК
України позивач просила позов
задовольнити.

Позивач в судове засідання не
з'явилась, про дату та час розгляду
справи повідомлена належним чином,
надала заяву в якій позовні вимоги
підтримала у повному обсязі та просила
їх задовольнити, проти ухвалення
заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день і час розгляду справи
повідомлявся належним чином, про
причини неявки суд не повідомив.

Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК
України вважає за можливе розглянути
справу на підставі наявних у ній
матеріалів у його відсутність,
оскільки неявка відповідача не
перешкоджає постановленню заочного
рішення, проти чого не заперечувала
позивач.

Третя особа в судове засідання свого
представника не направила, про дату та
час розгляду справи повідомлена
належним чином, про причини неявки суду
не повідомила, а тому суд вважає за
можливе розглянути справу без участі
її представника.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування
судового засідання технічним засобом
здійснює секретар судового засідання
або за розпорядженням головуючого
інший працівник апарату суду. У разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Врахувавши заяву представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 14.03.2013 року між
ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було
зареєстровано шлюб у Центральному
відділі державної реєстрації м. Києва з
державним Центром розвитку сім'ї, про
що складений відповідний актовий запис
№441.

Позивач просила визнати вказаний шлюб
фіктивним, посилаючись як на підставу
своїх вимог на ч. 2 ст. 40 Сімейного
кодексу України, згідно з якою шлюб
визнається недійсним за рішенням суду
у разі його фіктивності. Шлюб є
фіктивним, якщо його укладено жінкою та
чоловіком або одним із них без наміру
створення сім'ї та набуття прав та
обов'язків подружжя.

Як на підставу своїх вимог позивач
посилалась на те, що після укладення
шлюбу виявилось, що відповідач ОСОБА_2,
не мав наміру створювати з позивачем
сім'ю, а саме: з моменту реєстрації
шлюбу відповідач проявляв інтерес лише
до її майна, яке вона придбала та набула
як до шлюбу так і під час шлюбу, до її
доходів, матеріальних цінностей, його
цілями були придбання матеріальних
благ, майна, прав на земельну ділянку та
автомобіль.

Відповідач почав стверджувати, що він
не має та не мав наміру жити з позивачем
ОСОБА_1 як дружиною і став погрожувати
тим, що він буде звертатись до суду із
позовом про поділ майна та забере
більшу половину мого майна.

Суд вважає вказані твердження позивача
такими, що знайшли своє підтвердження у
судовому засіданні з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 3 СК України сім'я
є первинним та основним осередком
суспільства. Сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки.

Згідно ст. 36 СК України шлюб є підставою
для виникнення прав та обов'язків
подружжя. Шлюб не може бути підставою
для надання особі пільг чи переваг, а
також для обмеження її прав та свобод,
які встановлені Конституцією і
законами України

Відповідно до ч.2 ст. 40 СК України шлюб
визнається недійсним за рішенням суду
у разі його фіктивності. Шлюб є
фіктивним, якщо його укладено жінкою та
чоловіком або одним із них без наміру
створення сім'ї та набуття прав та
обов'язків подружжя.

З аналізу зазначеної норми вбачається,
що фіктивний сімейно-правовий стан - це
результат протизаконного прийому, який
полягає у здійсненні особою наданих
законом правомочностей в цілях, які не
відповідають їх змісту та соціальному
призначенню. Зокрема шлюб є фіктивним,
якщо його укладено жінкою та чоловіком
або одним із них без наміру створення
сім'ї та набуття прав та обов'язків
подружжя. Фіктивність намірів може
мати місце як щодо обох сторін, так і
щодо однієї з них. Інколи особа може
намагатися формально отримати деякі
елементи правового статусу подружжя.
При цьому вона не має наміру реально
створити сім'ю та підтримувати
подружні стосунки.

Положенням п. 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» визначено,
що за рішенням суду шлюб обов'язково
визнається недійсним, якщо він був
зареєстрований без вільної згоди жінки
або чоловіка, а також у разі його
фіктивності. Зі змісту шлюбно-сімейних
правовідносин, поняття шлюбу, а також
положень СК України та зазначеної
постанови Пленуму Верховного Суду
України вбачається, що при розгляді
спорів щодо фіктивності шлюбу судам
необхідно встановити всі обставини
справи, зокрема, стосунки подружжя до
шлюбу, його тривалість, спільне
проживання, у разі тимчасового або
роздільного проживання, його причини,
ведення господарства подружжям у
шлюбі, набуття спільного майна, інші
докази, які б свідчили про бажання
створити сім'ю чи про його відсутність.

Встановлено, що позивач з відповідачем
по справі раніше перебували у
зареєстрованому шлюбі, який за
рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 18.10.2012 року був розірваний.

Від вказаного шлюбу сторони мають двоє
дітей донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвами про
народження серії НОМЕР_3, виданим ВРАЦС
Солом'янського РУЮ у м. Києві 07.04.2005 року
та серії НОМЕР_4, виданим ВРАЦС
Солом'янського РУЮ у м. Києві 03.10.2007
року.

Шлюб був розірваний у зв'язку з тим, що
сімейне життя сторін не склалося, вони
мали різні погляди на сімейне життя,
почуття любові та поваги між ними було
втрачено. Сумісного господарства вони
не вели та спільного бюджету не мали.

Вказані обставини підтверджуються
рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 18.10.2012 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що
після розірвання шлюбу між сторонами
був укладений повторний шлюб 14.03.2013
року.

Однак, одразу після укладання шлюбу
сторони жодного разу не проживали
разом і позивач почала зустрічатись з
іншим чоловіком - ОСОБА_4, від якого
завагітніла та народила доньку ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_7, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_5, виданим Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Солом'янського РУЮ у м. Києві.

Судом встановлено, що 26.05.2014 року ОСОБА_4
звернувся до Солом'янського районного
суду м. Києва з позовом до відповідача
ОСОБА_2 про визнання батьківства.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що після
укладання шлюбу, у відповідача не було
бажання жити разом з позивачем однією
сім'єю, вести спільне господарство,
дбати про добробут та моральний стан
сім'ї, оскільки судом достовірно
встановлено, що сторони спільно не
проживають, подружні стосунки не
підтримують, в них немає спільного
бюджету, спільного господарства.

Встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною
особою-підприємцем та має своє ТОВ
«ЛЮМЕНІС», що знаходиться за адресою: м.
Київ, вул. Роздільна, 5 кв. 7, яке надає
послуги зі спеціалізованої медичної
практики та ін.

Вказане товариство є прибутковим.

За кошти отриманні від товариства
позивач придбала автомобіль Infiniti QX70 3.7L
Premium + HDD Navi (incl. ICC, AVM) НОМЕР_6, вартістю
475583,33 грн., що підтверджується
видатковою накладною №34 від 19.02.2014 року
та земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
купівлі-продажу земельної ділянки від
29.11.2013 року.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що при укладанні
шлюбу 14.03.2013 року відповідач ОСОБА_2 мав
на меті збагатитись за рахунок
позивача, оскільки знав про її
фінансовий стан.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу.

Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позивач
довела ті обставини, на які посилалась
як на підставу своїх позовних вимог.

За таких обставин, шлюб укладений 14.03.2013
року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2
є фіктивним, оскільки укладений жінкою
та чоловіком без наміру створення сім'ї
та набуття прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про стягнення з
відповідача на користь позивача суми
сплаченого судового збору 243,60 грн.

Керуючись Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», статтями 3,
36, 40 СК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 61,
88, 169, 209, 212-215, 218, 223, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Центральний відділ державної
реєстрації шлюбів м. Києва з державним
Центром розвитку сім'ї про визнання
шлюбу фіктивним задовольнити.

Визнати шлюб, зареєстрований між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 14 березня 2013 року
Центральним відділом державної
реєстрації шлюбів міста Києва з
державним Центром розвитку сім'ї,
актовий запис № 441, фіктивним.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН
НОМЕР_1, зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5,
ІПН НОМЕР_2, зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_3 судовий збір в сумі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути оскаржене
позивачем до Апеляційного суду м. Києва
через Солом'янський районний суд м.
Києва протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, який його постановив, за
письмовою заявою відповідача, яка може
бути подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя