Справа № 761/4362/14-ц
Провадження №2/761/2674/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 червня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Булах Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «АІСЕ
Україна» про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2013 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
ОСОБА_1, позивач) звернувся до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства «АІСЕ
Україна» (далі - відповідач, ПрАТ «АІСЕ
Україна») про стягнення коштів у
розмірі 35481,55 грн. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що 21.12.2005 року між
позивачем та відповідачем було
укладено угоду №117421, предметом якої є
надання учаснику системи послуг,
спрямованих на придбання автомобіля,
зазначеного в додатку № 1 до даної
угоди через систему «Автоплан».
Позивачем були сплачені внески у сумі
35481,55 грн. У квітні 2007 року позивач
скористався своїм правом на розірвання
угоди. Строк повернення чистих внесків
настав 21.12.2012 року. За останні 8 місяців,
позивач надіслав відповідачу три
заповнені заяви про повернення коштів,
однак відповідач відмовляється
повернути позивачу кошти без
ідентифікаційного коду. Проте, позивач
відмовився від ідентифікаційного коду
у зв'язку з релігійними переконаннями,
а тому не може надати відповідачу
відомості щодо ідентифікаційного коду.
У зв'язку з вищевикладеним, позивач
просить суд стягнути з відповідача
чисті внески, сплачені ним.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 10 вересня 2013 року було
відкрито провадження у справі та
призначено справу до розгляду.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 05.11.2013 року,
позов задоволено, стягнуто з ПрАТ «АІСЕ
Україна» на користь ОСОБА_1 грошові
кошти у розмірі 35481,55 грн.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 28.01.2014 року, заочне
рішення скасовано, справу призначено
до розгляду в загальному порядку.

У судовому засіданні, яке відбулося
10.06.2014 року, позивач позов підтримав в
повному обсязі та просив його
задовольнити.

Представник відповідача Павленко С.В. у
судовому засіданні 06.03.2014 року
заперечив з приводу задоволення
позовної заяви. Зазначив, що відповідач
не відмовляється повернути позивачу
сплачені чисті внески, однак,
враховуючи те, що позивач через свої
релігійні переконання відмовився від
ідентифікаційного номеру, та не надав
позивачу копію паспорту із відповідною
відміткою податкової служби про те, що
позивач має право здійснювати будь-які
платежі за серією та номером паспорта,
у відповідача відсутня можливість
виконати свої зобов'язання по договору
належним чином. А тому, поки позивач не
вчинить дії, які були б спрямовані на
прийняття грошових коштів, та які
дозволять відповідачу виконати
зобов'язання, права ОСОБА_1 не порушені,
у зв'язку з чим просив відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог.
В подальшому, в судові засідання не
з'являвся.

Представник третьої особи Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві до
суду не з'явився, про розгляд справи
повідомлявся належним чином, про
причини неявки в суд не повідомив. Заяв
та клопотань від нього на адресу суду
не надходило. Крім того, судом
неодноразово направлявся запит на
адресу третьої особи, відповідь на який
не була отримана в процесі розгляду
справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, суд вважає,
що позовна заява не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
ЦПК України), рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на
які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 21.12.2005 року між
сторонами було укладено угоду № 117421, в
рамках створеної відповідачем в
Україні системи продажу автомобілів
«Автоплан», відповідно до якої
відповідач взяв на себе зобов'язання
надати позивачу систему послуг,
спрямованих на придбання автомобіля
«Shevrolet», модель «Aveo», зазначеного в
додатку №1 до угоди.

Позивач сплатив відповідачу грошові
кошти у вигляді чистих внесків, що
підтверджується копіями квитанцій (а.
с. 6-7).

Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України,
сторони не мають права вимагати
повернення того, що було виконане ними
за зобов'язанням до моменту зміни або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 907 ЦК України, визначено,
що договір про надання послуг може бути
розірваний, у тому числі шляхом
односторонньої відмови від договору, в
порядку та на підставах, встановлених
цим Кодексом, іншим законом або за
домовленістю сторін. Порядок і
наслідки розірвання договору про
надання послуг визначаються
домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ст. 12 Угоди № 117421 від
21.12.2005 року, ця угода може бути
розірвана достроково за ініціативою
однієї зі сторін, але згідно з умовами,
викладеними у Правилах діяльності
АВТОПЛАНу. При достроковому розірванні
Угоди сторони зобов'язані виконати
взаємні розрахунки, відповідно до умов,
викладених у Правилах діяльності
АВТОПЛАНу, зокрема у ст. 2 п. 2.2 та ст. 14.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до відповіді відповідача
від 09.12.2010 року позивачу було
підтверджено факт розірвання угоди та
нагадано, що повернення коштів
здійснюється у порядку і на умовах п. 14.2
ст. 14 додатку № 2 до угоди. У даному
листі зазначено, що графік внесків
передбачає 84 повних внески, а
учасниками групи позивача, станом на
грудень 2010 року сплачено 60 щомісячних
внесків, відповідно до закінчення
графіку внесків позивачу залишилося не
більше 24 місяців (а.с. 5). Отже, станом на
січень 2013 року у позивача виникло право
на отримання сплачених ним внесків, що
не заперечується сторонами.

У судовому засіданні судом було
оглянуто паспорт позивача, в якому
зазначена відмітка про можливість
здійснювати будь-які платежі без
ідентифікаційного номера, яка датована
05.08.2008 року.

Разом з тим, у відповідності до Наказу
№955/628 «Про втрату чинності спільних
наказів Державної податкової
адміністрації України та Міністерства
внутрішніх справ України від 19.10.2004
року №602/1226 та від 06.07.2006 №386/663», визнано
такими, що втратили чинність: спільний
наказ Державної податкової
адміністрації та Міністерства
внутрішніх справ України від 19.10.2004
№602/1226 «Про затвердження порядку
унесення відмітки до паспорта
громадянина України щодо
ідентифікаційного номера фізичної
особи - платника податків та інших
обов'язкових платежів»; спільний наказ
Державної податкової адміністрації
України та Міністерства внутрішніх
справ України від 06.07.2006 №386/663 «Про
затвердження змін до порядку унесення
відмітки до паспорта громадянина
України щодо ідентифікаційного номера
фізичної особи - платника податків та
інших обов'язкових платежів».

У відповідності до прикінцевих
положень до податкового кодексу
України від 02.12.2010 року зазначено, що
«до 31 грудня 2011 року разом із
зацікавленими релігійними
організаціями розробити програму і
внести до Верховної Ради України
пропозиції щодо альтернативного
обліку фізичних осіб, які через свої
релігійні переконання відмовляються
від ідентифікаційного номера
(реєстраційного номерів облікової
картки платника податків)».

Відповідно до Наказу №1147 від 06.11.2012
року «Про затвердження Положення про
реєстрацію фізичних осіб у Державному
реєстрі фізичних осіб - платників
податків» зазначено, що за зверненням
фізичної особи, яка подала
повідомлення для обліку її в окремому
реєстрі Державного реєстру, орган
державної податкової служби після
отримання інформації з Державного
реєстру про взяття такої особи на облік
за прізвищем, ім'ям, по батькові, серією
і номером паспорта вносить до паспорта
громадянина України такої особи (сьома,
восьма або дев'ята сторінки) відмітку
про наявність права здійснювати
будь-які платежі за серією та номером
паспорта, форму якої наведено у додатку
9 до цього Положення. У разі наявності у
паспорті такого громадянина даних про
реєстраційний номер облікової картки
платника податків, така відмітка
анулюється», додаток №9 має вигляд
штемпеля, в якому міститься інформація
про орган ДПС, який проставляє даний
штамп, інформацію, що власник цього
паспорту: «Має право здійснювати
будь-які платежі за серією та номером
паспорта», дата взяття на облік, підпис
відповідальної особи та печатка
податкового органу.

Таким чином, відмітка в паспорті ОСОБА_1
не відповідає формі, встановленій у
додатку №9 до Наказу №1147 від 06.11.2012 року
«Про затвердження Положення про
реєстрацію фізичних осіб у Державному
реєстрі фізичних осіб - платників
податків», а тому, відмовивши позивачу
у поверненні чистих внесків відповідач
керувався чинним законодавством, у
зв'язку з чим суд не знаходить підстав
для задоволення позову, оскільки права
ОСОБА_1 не порушені. Крім того,
відповідач не відмовляється від
повернення суми чистих внесків, що було
підтверджено представником
відповідача у судовому засіданні та
викладено у листах, направлених на
адресу позивача, та письмових
запереченнях. Однак, для повного
виконання зобов'язання, позивачу
необхідно надати ПрАТ «АІСЕ Україна»
копію паспорта із відповідною
відміткою податкової служби (додаток
№9 Наказу №1147 від 06.11.2012 року «Про
затвердження Положення про реєстрацію
фізичних осіб у Державному реєстрі
фізичних осіб - платників податків»)
про те, що позивач має право
здійснювати будь-які платежі за серією
та номером паспорта (відмітка повинна
бути датована не раніше 2011 року).

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши причини відмови відповідача
у поверненні позивачу сплачених ним
чистих внесків, суд вважає, що
бездіяльність відповідача є
недоведеною, оскільки повернення
грошової суми у вигляді чистих внесків,
сплачених позивачем, безпосередньо
залежить від останнього.

Даючи юридичну оцінку зібраним по
справі доказам, суд приходить до
висновку, що позов не підлягає до
задоволення.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215,
218, 223, 224-233 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«АІСЕ Україна» про стягнення коштів -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: