Провадження № 22-ц/779/1415/2014
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Девляшевського В.А.,

суддів:
Малєєва А.Ю., Фединяка В.Д.,

секретаря:
Яковин М.Я.,

з участю:
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

позивача - ОСОБА_4 та його представника -

ОСОБА_5, представника
прокурора-Фільварок Н.І.,

представника служби у справах дітей
Калуської

міської ради - Бідюк Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
04 березня 2014 року -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
ОСОБА_2, третя особа служба у справах
дітей Калуської міської ради про
позбавлення батьківських прав. Позовні
вимоги мотивовано тим, що після
розірвання шлюбу 02.07.2007 року, їхні
спільні діти - доньки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
залишились проживати з ним та
перебувають на його вихованні і
утриманні по сьогоднішній день.
Посилаючись на те, що відповідач не
цікавиться здоров'ям дітей, успіхами у
навчанні та морально не підтримує їх,
просив позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 04 березня 2014 року позов
задоволено. Постановлено позбавити
ОСОБА_2 батьківських прав щодо дітей
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та передати їх для
проживання з батьком ОСОБА_4. Крім того,
постановлено стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 114,70 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням,
представник ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, у якій посилається на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, а також на
невідповідність висновків суду
обставинам справи. На думку апелянта,
суд помилкового застосував до даних
правовідносин положення ч.1 ст. 161 СК
України та вийшов за межі позовних
вимог, оскільки дана норма
застосовується при визначенні судом
місця проживання дітей, а не при
розгляді справ про позбавлення
батьківських прав. При цьому, суд не
врахував, що спір про місце проживання
дітей вже було вирішено Калуським
міськрайонним судом 25.02.2011 року. Також
представник відповідача вказує на те,
що суд не перевірив в чому саме полягає
ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх
батьківських обов'язків та чи є у цьому
її вина. Посилаючись на
необґрунтованість рішення суду, просив
його скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду
не з'явилася з невідомих причин, хоч
судове повідомлення їй було надіслано
у встановленому законом порядку
завчасно. Отже, є правові підстави для
розгляду даної справи у її
відсутності.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу
підтримав з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_4 та його представник доводи
апеляційної скарги заперечили,
зазначивши, що ОСОБА_2, маючи постійне
місце роботи в м. Івано-Франківську без
особливої необхідності виїхала на
роботу за кордон, залишивши
неповнолітніх дочок без материнського
догляду та виховання. ОСОБА_4 крім того
не заперечив, що бувша дружина
спілкується з дітьми по телефону,
зустрічається і спілкується з ними під
час приїзду в Україну, і він цьому не
перешкоджає. Однак, зазначив він, дочки
залишаються ображеними на матір,
вважають, що вона їх покинула. На думку
ОСОБА_4 та його представника, суд першої
інстанції, врахувавши всі важливі
обставини та висновок органу опіки і
піклування, ухвалив законне рішення
про позбавлення відповідачки
батьківських прав. Просять це рішення
залишити без змін.

Представник служби у справах дітей в
засіданні апеляційного суду
апеляційну скаргу підтримала,
зазначивши, що після надання висновку
від 14.08.2013 року про доцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
змінились обставини. В органі опіки і
піклування відбулась співбесіда
ОСОБА_2 та її дочок, які висловили
бажання проживати з матір'ю. Ця бесіда
була оформлена відповідним протоколом,
який надано апеляційному суду. У
зв'язку із наведеним представник
просить рішення в даній справі
скасувати, а в позові ОСОБА_4 відмовити.

Представник прокуратури також вважає,
що рішення в даній справі підлягає
скасуванню, оскільки вина ОСОБА_2 в
умисному ухиленні від виконання
батьківських обов'язків щодо
неповнолітніх дочок не
підтверджується належними і
об'єктивними доказами.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймають участь в розгляді
справи, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачка ОСОБА_2 на протязі
тривалого часу ухиляється від
виконання нею батьківських обов'язків
щодо виховання доньок ОСОБА_7 та ОСОБА_8
за відсутності будь-яких доказів
перешкоджання їй у такому виконанні.
Однак, на думку колегії суддів,
погодитись із таким висновком не можна.

Судом першої інстанції встановлено і з
матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, являються спільними
дітьми сторін (копії свідоцтв про
народження на а.с.4). Рішенням
Калуського міськрайонного суду від
25.02.2011 року визначено місце проживання
дітей з ОСОБА_4 та звільнено його від
сплати аліментів (а.с.6-7).

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 виїхала на роботу за кордон. У
своїх письмових поясненнях, які
містяться в матеріалах справи, свій
вимушений виїзд за кордон вона пояснює
наявністю невиконаних кредитних
зобов'язань перед банком, які виникли у
зв'язку із придбанням нею квартири у м.
Івано-Франківську, та невиконанням
бувшим чоловіком обов'язку щодо сплати
аліментів на дітей. При цьому
відповідачкою надано суду відповідні
документальні докази названих
обставин.

Із змісту ст. 164 СК України вбачається,
що мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав якщо вона, він
не забрали дитину з полового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; жорстоко поводяться
з дитиною; є хронічними алкоголіками
або наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини; засуджені
за вчинення умисного злочину щодо
дитини.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення
батьківських прав» позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки когось із
батьків або їх обох з урахуванням
характеру, особи батька і матері, а
також інших конкретних обставин справи
відмовити в задоволенні позову про
позбавлення батьківських прав,
попередивши відповідача про
необхідність змінити ставлення до
виховання дитини і поклавши на органи
опіки та піклування контроль за
виконанням ним батьківських
обов'язків.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
Зазначені фактори, як кожен окремо, так
і в сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Колегія суддів зауважує, що в
матеріалах справи відсутні об'єктивні
та безсумнівні докази винної поведінки
ОСОБА_2 та її свідомого нехтування
своїми батьківськими обов'язками
стосовно дітей, а отже й відсутні
підстави позбавлення її батьківських
прав. На думку колегії суддів, суд
першої інстанції, задовольняючи позов
про позбавлення ОСОБА_2 батьківських
прав, не врахував вимушений характер її
виїзду на роботу за кордон, а також те,
що вона намагається не втрачати
контактів із своїми дітьми,
спілкується та приїжджає до них,
приймає участь в їх утриманні.

Крім того, колегія суддів, на підставі
ч.6 ст.19 Сімейного кодексу України, не
погоджується із висновком служби у
справах дітей Калуської міської ради
від 14.08.2013 року про доцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2,
який міститься в матеріалах справи,
оскільки він суперечить інтересам
неповнолітніх дітей сторін, є
недостатньо обґрунтованим та
винесений вірогідно лише з метою
надання матеріальної допомоги і
соціального захисту неповнолітніх
доньок ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Враховуючи, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
потреби в якому на даний час немає,
колегія суддів приходить до висновку
про необхідність скасування рішення
суду, яке ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
В даній справі є правові підстави для
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позову про позбавлення
батьківських прав.

Разом з тим, відповідно до вимог закону
та п.18 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення
батьківських прав», ОСОБА_2 слід
попередити про необхідність змінити
ставлення до виховання її
неповнолітніх дітей, оскільки, на думку
колегії суддів, її участь в розвитку та
вихованні дочок на даний час є явно
недостатньою. На орган опіки та
піклування м. Івано-Франківська
необхідно покласти контроль за
виконанням відповідачкою батьківських
обов'язків.

На підставі ст. 164 СК України, п.18
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 3 від 30.03.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення
батьківських прав» та керуючись ст. ст.
307; 309; 313; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія
суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 04 березня 2014 року в даній
справі скасувати та ухвалити нове
рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про позбавлення батьківських прав
відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність
змінити ставлення до виховання її
доньок: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Покласти контроль на службу у справах
дітей Калуської міської ради за
виконанням ОСОБА_2 батьківських
обов'язків щодо її доньок: ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2,
протягом одного року.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
В.А. Девляшевський

Судді:
А.Ю. Малєєв

В.Д. Фединяк