Справа № 367/2516/13-ц Головуючий у І
інстанції Линник В.Я.Провадження №
22-ц/780/3681/14 Доповідач у 2
інстанції МалородКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

17 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого Малорода О.І.

суддів: Ігнатченко Н.В., Сержанюка А.С.

при секретарі Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Київ цивільну справу за
апеляційною скаргою заступника
прокурора Київської області на заочне
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 10 квітня 2014 року
у справі за позовом прокурора міста
Ірпіня Київської області до
Коцюбинської селищної ради Київської
області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа:
Комунальне підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» про
визнання недійсними рішення,
державного акту на право власності на
землю, визнання права власності на
земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року позивач звернувся до
суду та просив визнати недійсними:
рішення Коцюбинської селищної ради від
25 грудня 2008 року «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1»; Державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,15 га із кадастровим номером
:01:040:0038 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1 із відміткою про перехід права
власності на земельну ділянку ОСОБА_1
та скасувати його державну реєстрацію;
державнй акт на право власності на
земельну ділянку із кадастровим
номером :01:040:0038, виданий на ім'я
ОСОБА_2 та визнати право власності
держави на земельну ділянку площею 0,15
га із кадастровим номером :01:040:0038.

Мотивував вимоги тим, що зазначену
земельну ділянку в приватну власність
відповідача було передано без її
вилучення з користування КП
«Святошинське лісопаркове
господарство», тобто без відома
держави в особі уповноваженого органу
та постійного землекористувача, яким є
КП «Святошинське лісопаркове
господарство».

Також зазначав, що у порушення вимог ст.
9 ЗУ «Про державну експертизу
землевпорядної документації», якою
передбачено обов'язковість проведення
вказаної експертизи проектів
землеустрою щодо відведення земель
лісогосподарського призначення,
державна експертиза проекту
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки ОСОБА_1 не
проводилась.

Вказав, що відведення спірної
земельної ділянки відповідачу під
будівництво і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд генеральним планом
смт. Коцюбинське не передбачено, а отже,
оскаржуване рішення Коцюбинською
селищною радою прийнято також у
порушення вимог ст. 39 ЗК України, ст.ст.
3, 10, 12, 13, ЗУ «Про планування і забудову
територій».

Зазначав також, що ОСОБА_1 відчужив
зазначену вище земельну ділянку ОСОБА_2
на підставі договору купівлі-продажу
від 14 липня 2010 року.

Вважав, що рішення Коцюбинської
селищної ради від 25 грудня 2008 № 2161/25-5 не
відповідає вимогам закону, порушує
право державної власності на спірну
земельну ділянку, а тому підлягає
визнанню недійсним. З цих же підстав
підлягає визнанню недійсними видані
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі вказаного
рішення державні акти на право
власності на вищевказану земельну
ділянку.

Вказав, що зазначений вище договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладений 14 липня 2010 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, є нікчемним згідно ст. 228 ЦК
України.

Зазначав, що, оскільки уповноваженим
державою органом рішення про передачу
спірної земельної ділянки у власність
ОСОБА_1 не приймалось, відповідно до ст.
346 ЦК України право державної власності
на цю ділянку не припинено, а право
власності відповідача на неї на
законних підставах не виникло.

Повторним заочним рішенням суду позов
задоволено частково, визнано
недійсними: рішення Коцюбинської
селищної ради від 25 грудня 2008 року «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1»;
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,15 га із
кадастровим номером :01:040:0038 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд в АДРЕСА_1 із відміткою про
перехід права власності на земельну
ділянку ОСОБА_1 та скасовано його
державну реєстрацію. В решті позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати вищевказане заочне
рішення в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
визнання за державою права власності
на спірну земельну ділянку та визнання
недійсним державного акту на право
власності на спірну земельну ділянку,
виданого на ім'я ОСОБА_2 і скасування
його державної реєстрації, та
постановити в цій частині нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

Мотивує свої вимоги тим, що договір
купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 є нікчемним та не підлягає
визнанню недійсним у судовому порядку.

Тому вважає, що вказаний договір
підлягає визнанню недійсним з
одночасним скасуванням його державної
реєстрації, оскільки спірна земельна
ділянка вибула з власності держави з
порушенням вимог законодавства.

Зазначає, з посиланням на положення ст.
152, 155 ЗК України, що державний акт на
право власності на земельну ділянку,
виданий ОСОБА_2, порушує право
власності держави на землю.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні
позовної вимоги щодо визнання за
державою права власності на спірну
земельну ділянку, суд першої інстанції
не обґрунтував та в рішенні не вказав
правових підстав такої відмови.

Апеляційну скаргу слід відхилити.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Коцюбинської селищної ради
від 25 грудня 2008 року № 2161/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_1
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,15
га. На підставі зазначеного рішення
ОСОБА_1 видано Державний акт серії ЯЖ №
903338 на право власності на земельну
ділянку площею 0,15 га із кадастровим
номером :01:040:0038 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1.

В подальшому ОСОБА_1 відчужив зазначену
земельну ділянку відповідачу ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу від
14 липня 2010 року. На підставі даного
договору ОСОБА_2 було видано державний
акт серія ЯЛ № 960804.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
підставі рішення рішенням
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 2161/25-5 ОСОБА_1 видано
державний акт на право власності на
спірну земельну ділянку.

При цьому судом першої інстанції
встановлено, що вказане вище рішення
Коцюбинської селищної ради прийняте з
порушенням положень ст. 39 ЗК України та
ст. 3 ЗУ «Про планування і забудову
територій», що підтверджується
наявними у справі доказами.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те що у
ОСОБА_1 не виникло права на отримання
спірного державного акту, яким
посвідчується право власності на
земельну ділянку та відповідно
обґрунтовано задовольнив позов в
частині визнання недійсним державного
акту.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, з яким погоджується колегія
суддів, зазначивши в рішенні, що
укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки від 14 липня 2010 року, не є таким,
що порушує публічний порядок, оскільки
укладений між приватними особами і
його предметом є майно, що перебуває у
приватній власності.

Колегія погоджується також з висновком
суду першої інстанції про те, що
відсутні підстави для визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку,
виданого на ім'я ОСОБА_3 з підстав,
вказаних прокурором у позові, оскільки
ОСОБА_2 набув право власності на спірну
земельну ділянку на підставі договору
купівлі-продажу від 14 липня 2010 року,
який не визнаний судом недійсним і не є
нікчемним (його недійсність не
встановлена законом), з урахуванням
приписів ст. 204 ЦК України щодо
презумпції правомірності правочину.

Таким чином, ОСОБА_2 при набутті права
власності на спірну ділянку жодних
норм чинного, на той час законодавства,
не порушував, та є добросовісним
набувачем.

Колегія дійшла висновку про те, що
підстави для задоволення апеляційної
скарги відсутні, оскільки посилання
прокурора на нікчемність договору
купівлі-продажу від 07 липня 2010 року є
необґрунтованими уз в'язку з тим, що
прокурор не надав доказів, що даний
правочин порушує публічний порядок.

Доводи апеляційної скарги прокурора
про те, що укладений між відповідачами
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 договір
купівлі-продажу згідно ст.228 ЦК України
порушує публічний порядок і є
нікчемним необгрунтовані, поскільки
укладений між приватними особами і
його предметом є майно, що перебуває у
приватній власності громадян.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому згідно з ст. 308 ч. 1 ЦПК України
колегія відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін.

Керуючись ст. 308 ч. 1 ЦПК України
колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 10 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: