Номер справи 220/70/14-ц
Номер провадження № 2/220/101/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 року

Великоновосілківський районний суд
Донецької області у складі:
головуючого -судді Єфименко В.І., при
секретарі Тахтаровой Н.П., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду смт Велика Новосілка справу за
первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 ,третя особа- управління
Державної міграційної служби України в
Донецькій області про визнання особи
такою,що втратила право на
користування житлом та зобов*язання
зняти з реєстраційного обліку та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 в своїх
інтересах та інтересах малолітньої
особи-ОСОБА_4 та останнього до ОСОБА_2,
третя особа-орган опіки та піклування в
особі служби у справах дітей
Великоновосілківської РДА Донецької
області про усунення перешкод у
користуванні житлом,-

встановив:

22.01.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 ,зазначив третьою
особою УДМС України в Донецькій
області про визнання особи такою, що
втратила право на користування житломи
та зобов*язання зняти її з
реєстраційного обліку.Свій позов
обгрунтовує тим, що його колишня
дружина-ОСОБА_3 та їх
син-ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 більше року, з
16.12.2012 року, не проживають в будинку
АДРЕСА_1 і належного йому на праві
приватної власності на підставі
договору дарування від 17.10.2003 року.

Тому просить суд на підставі ст.405 ЦК
України визнати тільки відповідача
ОСОБА_3такою,що втратила право
користування житлом в його будинку та
зняти її з реєстраційного обліку.

12.03.2014 року ОСОБА_3 в своїх інтересах та
в інтересах неповнолітнього сина-
ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні житлом. Свій позов ОСОБА_3
обгрунтовує тим,що вона постійно
проживає в спірному будинку,як член
сім*ї його власника та за його згодою,а
також і тим,що вона не порушувала умов
проживання,передбачених ст.116 ЖК
України.

25.04.2014 року від ОСОБА_4, інтереси якого
представляє його мати ОСОБА_3, надійшов
зустрічний позов в доповнення вимогам
останньої про заборону ОСОБА_2 до
досягнення ним повноліття або надання
альтернативного житла здійснювати дії
щодо переоформлення майнових прав на
належни й йому житловий будинок ,а
також вчиняти дії,які перешкоджають
йому реалізовувати своє право щодо
користуваннч ним.

У зв*язку з цим просять зобов*язати
ОСОБА_2 не чинити їм перешкод у
користуванні житлом в його будинку.

В судовому засіданні позивач за
первісним позовом ОСОБА_2 та його
представник-ОСОБА_11, заявленні вимоги
підтримали лише відносно відповідача
ОСОБА_3 і ,оскільки вважають ,що
неповнолітня дитина-ОСОБА_4, є сином
позивача, як власника жилого
приміщення і який відповідно до ст.18 ЗУ
«Про охорону дитинства» має право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником, тому таку вимогу
,як визнання його втратившим право на
користування житлом, вважають
неправомірною.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні житлом, як
безпідставні,вони просять залишити без
задоволення.

В судовому засіданні ОСОБА_3, вона ж в
інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4
та їх представник ОСОБА_6 первісні
позовні вимоги ОСОБА_2 не визнали, а
свої зустрічні вимоги підтримали у
повному обсязі, мотивуючи тим,що до
спірних правовідносин повинні бути
застованні норми житлового кодексу і ,
зокрема ст.ст.116,156,157 ,162 ,а тому просять
зобов*язати позивача не чинити їм
перешкод у користуванні житлом .

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, представників органу
опіки та піклування , свідків ,
дослідивши матеріали справи , суд
вважає ,що первісний позов ОСОБА_2
підлягає частковому задоволенню ,а
зустрічний без задоволення з наступних
підстав.

Згідно договору дарування від 15.10.2003
року,зареєстрованого ОСОБА_7- приватним

нотаріусом Великоновосілківського
нотаріального округу Донецької
області в реєстрі за №2238 ,позивач
ОСОБА_8 є власником житлового будинку з
надвірними побудовами,розташованих по
АДРЕСА_1. Його приватне право власності
на зазначене домоволодіння
підтверджене і рішенням Апеляційного
суду Донецької області від 26.06.2012 року,
яке набрало законної сили.

В цьому будинку, з дозволу ОСОБА_2 14.06.2004
року була зареєстрована його
дружина-ОСОБА_3, а 20.06.2004 року і їх
син-ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 залишилися проживати в
будинку ,належного ОСОБА_2

На пропозицію останнього знятися з
реєстрації в зазначеному
будинку,ОСОБА_3 не погодилась .В
результаті чого між ним склалися
неприязні відносини, які вони
намагалися вирішити через
правоохоронні органи та судові
інстанції.

16.10.2012 року ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_3
сплачувати йому за користування житлом
в його будинку,а остання ,повідомив
власника,що вона не заперечую, щоб той
надіслав на її адресу договір найму
житлового приміщення ,забрала з
будинку свої та сина речі, і з 16.12.2012
року без зняття з реєстрації, перейшла
з дитиною проживати в тому ж
населенному пункті до близьких
родичів,де проживає і на теперішній
час. Відсутність ОСОБА_3 в житловому
приміщенні ,належного ОСОБА_2 з 16.12.2012
року до теперішнього часу підтверджена
в судовому засіданні показаннями
свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Тобто в житловому приміщенні,
належного ОСОБА_2, ОСОБА_3 була
відсутньою без поважних причин понад
один рік і стала претендувати на нього
знову лише після того, як
ОСОБА_2звернувся з цим позовом до суду.

Доводи ОСОБА_2 та його представника, що
дані спірні правовідносини повинні
розглядатися в площині ст.405 ЦК України
є слушними, оскільки умови укладення,
зміни, розірвання договору найма житла
на підставі визнання особи такою, що
втратила право на користування житлом,
що належить до приватного житлового
фонду визначається Цивільним кодексом
України, а особливості укладання
договорів найму житла, втрати права
користування житлом,що належить до
державного або комунального житлового
фонду визначається Житловим кодексом
України.

Оскільки житловий будинок ОСОБА_2
належить йому на праві приватної
власності, до правовідносин, що виникли
між сторонами у зв*язку користуванням
цим житлом,зокрема, при розгляді спору
щодо визнання особи, що втратила право
користування житловим приміщенням,
мають бути застосовані положення
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України члени
сім*ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

Частина 2 ст.405 ЦК України передбачає, що
член сім*ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім*ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Із встановленого в судовому засіданні
вбачається ,що ОСОБА_3 у грудні 2012 року
добровільно виїхала з житлового
будинку, належного ОСОБА_2 і забрала
свої та сина речі та переїхала
проживати до свого рідного діда, який
мешкає в тому ж самому населеному
пункті.

Будь-які докази щодо вчинення перешкод
у користуванні вказаним житлом ОСОБА_3
та малолітньому ОСОБА_4- відсутні.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що ОСОБА_3 добровільно залишила спірне
житло у грудні 2012 року і з цього часу
мешкає із малолітнім сином за іншою
адресою, а будь-які поважні причини, які
б вказували на поважність відсутності
її понад один рік в будинку АДРЕСА_1
,належного на праві приватної
власності ОСОБА_2 - відсутні , а тому
відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України,вона
втратила право користування житлом.

При цьому, як і позивач ОСОБА_2 та його
представник, суд вважає також , що
підстави для визнання неповнолітнього
ОСОБА_4 таким ,що втратив право
проживання у спірному помешканні
відсутні, виходячи з таких підстав.

Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» ,
схваленої резолюцією 44 сесії
Генеральної Асамлеї ООН 44/25 від 20.11.1989
року та ратифікованою постановою
Верховної Ради України від 27.02.1991 року
№ 789-ХХІІ, встановлено ,що в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, першочергова
увага приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до вимог абзаців 2,3 ст.18
Закону України «Про охорону дитинства»
діти-члени сім*ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.

Вказаною нормою забезпечено права
дітей на житло батьків, що належить їм
на відповідній правовій основі.

Тобто, право на користування житлом
батька за неповнолітнім ОСОБА_4
зберігається незалежно від втрати
права користування матір*ю.

Крім того, неповнолітній відсутній у
спірному житлі більше року не з власної
волі, а внаслідок переїзду до іншого
помешкання з ініціативи матері.

Тому довід ОСОБА_2 та його представника
в цій частині є слушним, а тому ними і не
заявленні позовні вимоги про визнання
втратившим користування жилим
приміщенням.

Позовні вимоги ОСОБА_2 у частині
зобов*язання упраління державної
міграційної служби в Донецькій області
зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3
не підлягають задоволенню,оскільки
спір про право між УДМС та позивачем
відсутній. Крім того ,суд звертає увагу
на те,що відповідно до ст.7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» зніття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду( про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнаним особи безвісно відсутньою або
померлою) ,свідоцтва про смерть.

Тобто, рішення суду про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим

приміщенням є підставою для зняття її з
реєстраційного обліку.

На підставі вищенаведного та , як
безпідставні, не підлягають
задоволенню у повному обсязі
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням .

Керуючись ст.ст.60,209,212-215,218 ЦПК України,-

вирішив:

Позвоні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання її такою,що втратила право
користування жилим приміщенням та
зобов*язання Головного управління
Державної міграційної служби України в
Донецькій області зняти її з
реєстраційного обліку- задовольнити
частково.

Визнати ОСОБА_3 такою,що втратила право
користування житловим приміщенням в
будинку АДРЕСА_1.

В рештій частині позовних вимог ОСОБА_2-
відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 в
своїх інтересах та малолітнього сина
ОСОБА_4 а також останнього до ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
жилим приміщенням в будинку, належного
на праві приватної власності і
розташованого по АДРЕСА_1- залишити без
задоволення у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецької області
через Великоновосілківський районний
суд в 10-денний строк з дня його
проголошення.

Суддя

В.І.Єфименко