АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого:
Невідомої Т.О.

суддів:
Нежури В.А., Саліхова В.В.

при секретарі: Троц
В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 07 квітня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4,
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням,

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/7095/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Галась І.А. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 07 квітня 2014 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4,
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні інших вимог
відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням
суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду першої інстанції скасувати,
провадження в справі закрити.
Зазначає, що ОСОБА_2 фактично
користувався квартирою АДРЕСА_1 шляхом
здійснення піклування за його батьком
ОСОБА_7, який має І групу інвалідності і
потребує сторонньої допомоги, кілька
разів на тиждень відвідував його,
купував продукти харчування та
предмети першої необхідності, ліки,
залишався у нього ночувати з метою
надання необхідної допомоги. Крім того,
в даній квартирі знаходяться особисті
речі апелянта, а саме: ліжко, шафа,
телевізор, пральна машина, одяг,
предмети особистої гігієни. Серед
іншого, в червні 2009 року апелянтом було
встановлено в квартирі пластикові
вікна; у березні 2013 року було підписано
з ПАТ «Укртелеком» договір на надання
телекомунікаційних послуг в квартирі
та сплачено необхідні витрати,
пов'язані з оформленням договору,
забезпечено отримання та сплату
необхідних платежів при реєстрації
транспортного засобу - автомобіля ЗАЗ
110307, який був виданий його батьку як
інваліду 1 групи. З листопада 2013 року
позивач здійснює ОСОБА_2 перешкоди в
користуванні квартирою, встановив
залізні двері, від яких у відповідача
відсутні ключі, двері квартири
відповідачу не відчиняє. Відтак, на
думку, апелянта, суд дійшов помилкового
висновку про наявність підстав для
визнання ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування квартирою АДРЕСА_1.
Крім того, судом було надано неналежну
оцінку показам свідків ОСОБА_8 та
ОСОБА_9

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
та його представник ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримали та просили її
задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_10
проти задоволення апеляційної скарги
заперечували, вважали, що спір судом
вирішений правильно.

Третя особа ОСОБА_4 особисто в судове
засідання не з'явився, про час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлений належним чином, просив
проводити апеляційний розгляд у його
відсутність, а тому, колегія суддів
відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України вважала за можливе слухати
справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явилися в суд апеляційної інстанції,
з'ясувавши обставини справи та
оговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 18 жовтня 2013 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір
дарування квартири, відповідно до
якого ОСОБА_4 подарував своєму сину
ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, яка належала
йому на підставі довідки № 125 виданої
ЖБК Дніпровського району м. Києва
«Червоноткацький» 22 лютого 1996 року,
зареєстрованої в Київському міському
бюро технічної інвентаризації 15
березня 1996 року (а.с.6-8).

Відповідно до довідки форми № 3 від 16
жовтня 2013 року, виданої ЖБК
Дніпровського району м. Києва
«Червоноткацький», у вказаній квартирі
зареєстровано дві особи: ОСОБА_4 - з 20
квітня 1984 року, та його син ОСОБА_2 - з 17
листопада 1987 року (а.с.9).

В листопаді 2013 року ОСОБА_3 порушив
перед судом питання про усунення йому
перешкод у користуванні його
власністю, визнання ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що
відповідач не проживає у вказаній
квартирі більше 20 років, не цікавиться
її станом, не приймає участі у її
утриманні. Реєстрація відповідача у
квартирі перешкоджає йому у здійсненні
ним свого права власності, як власник
він має право розпоряджатися своєю
власністю на власний розсуд.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд першої інстанції дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_3, визнавши ОСОБА_2
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно з ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Разом з тим, право члена сім'ї
власника (квартирою) користуватися цим
житлом існує лише за наявності у
власника права приватної власності на
це майно. Виникнення права членів сім'ї
власника будинку на користування
будинком та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника будинку права
власності на цей будинок. Отже,
припинення права власності на будинок
припиняє право членів його сім'ї на
користування цим будинком. Чинним
законодавством України не передбачено
перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника.

Вирішуючи питання про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, необхідно
розрізняти правовідносини, які
виникають між власником та колишнім
власником житла, і правовідносини, які
виникають між власником житла та
членами його сім'ї, колишніми членами
його сім'ї, а також членами сім'ї
колишнього власника житла. Таким чином,
власник житла має право вимагати
визнання колишнього власника та членів
його сім'ї таким, що втратили право
користування цим житлом. При цьому,
втрата права користування житловим
приміщенням є наслідком припинення
права власності на житлове приміщення
у колишнього власника житла.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов законного та
обґрунтованого висновку про визнання
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1 за
позовом ОСОБА_3, як нового власника,
установивши, що право користування
ОСОБА_2 було похідним від права
власності на вказане житло його батька
ОСОБА_7, а також установивши, що
відповідач на даний момент у квартирі
не проживає.

При цьому, посилання апелянта на те, що
ОСОБА_2 фактично користувався
квартирою АДРЕСА_1, здійснював
піклування за його батьком ОСОБА_7, в
даній квартирі знаходяться його
особисті речі, не спростовують таких
висновків суду першої інстанції.

Всі викладені у апеляційній скарзі
обставини проаналізовані судом у
сукупності з іншими доказами по справі,
висновки суду є повністю мотивованими
і підстав для сумніву у їх
обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 07 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
В.А. Нежура

В.В. Саліхов