Справа № 203/8058/13-ц
УХВАЛА

18 квітня 2014 року Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Авраменко А.М.,

за участю: представника позивача -
Бочкарь Р.В.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську клопотання позивача
про забезпечення позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання договору позики
недійсним (фіктивним), -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська перебуває
вищевказана цивільна справа, разом із
якою та в ході її розгляду стороною
позивача заявлялись клопотання про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на грошові кошти, які
знаходяться на депозитному рахунку
відповідача ОСОБА_4, відкритому у ПАТ КБ
«ПриватБанк», із забороною вчинення
будь-яких дій з цими коштами (примусове
списання/переказ коштів тощо). За
наслідками розгляду цих клопотань
судом двічі виносились ухвали про
часткове задоволення клопотання, однак
такі ухвали скасовані судом
апеляційної інстанції із направленням
справи на новий розгляд. При цьому,
стороною позивача 04 лютого 2014 року
уточнено клопотання про забезпечення
позову шляхом вилучення з нього вимоги
про забезпечення позову шляхом
заборони на вчинення будь-яких дій з
коштами на депозитному рахунку, арешт
на які просить накласти позивач. (Т.1
а.с.46, 145-146, 183-185, 220, Т.2 а.с.114-115)

В судовому засідання представник
позивача підтримав згадане вище
клопотання про забезпечення позову в
уточненій редакції.

Представника відповідача ОСОБА_3 проти
задоволення клопотання заперечував,
пославшись на безпідставність та
необґрунтованість цього клопотання (Т.2
а.с.188-192).

Інші відповідачі в судове засідання не
з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином, в зв'язку із чим суд
вважає за можливе здійснити вирішення
клопотання позивача про забезпечення
позову за фактичної явки учасників
розгляду справи.

Вислухавши пояснення представників
сторін, ознайомившись із заявою про
забезпечення позову та матеріалами
цивільної справи, суд приходить до
наступного висновку на підставі
нижчевикладеного.

Так, з матеріалів цивільної справи,
зокрема зі змісту позовної заяви,
встановлено, що предметом спору між
сторонами є недійсність (фіктивність)
укладених між відповідачами договорів
позики та поруки від 01 лютого 2012 року,
які позивач ПАТ КБ «ПриватБанк»
просить суд визнати недійсними
(фіктивними), формулюючи відповідним
чином свої позовні вимоги (Т.1 а.с.1-7).

Свою ж заяву про забезпечення позову
позивач мотивує існуванням рішення
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 07 лютого 2013 року,
яке набрало законної сили та яким
вирішено стягнути з ОСОБА_4
заборгованість за оскаржуваним
позивачем у даній цивільній справі та
згаданим вище договором позики від 01
лютого 2012 року. Вважаючи, що виконання
вказаного рішення суду від 07 лютого 2013
року може відбутись за рахунок коштів,
які знаходяться на депозитному рахунку
ОСОБА_4, відкритому у позивача, і які
передані на цей рахунок в якості
забезпечення кредитних зобов'язань
ОСОБА_4 перед позивачем, останній
просить суд накласти арешт на такі
кошти в забезпечення можливого рішення
суду у даній цивільній справі за
позовом про визнання договорів від 01
лютого 2012 року недійсними (фіктивними)
(Т.1 а.с.183-185).

Відповідно до ст.151 ЦПК України, суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити заходи забезпечення позову,
при цьому в заяві про забезпечення
позову повинно бути зазначено: причини,
у зв'язку з якими потрібно забезпечити
позов; вид забезпечення позову, який
належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності; інші відомості,
потрібні для забезпечення позову. Та ж
норма цивільно-процесуального
законодавства встановлює, що
забезпечення позову допускається, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. А згідно ст.152
ч.3 ЦПК України види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, з викладеного вбачається,
що умовою забезпечення позову є
спрямованість такого процесуального
заходу на забезпечення виконання
можливого рішення суду, в даному
випадку рішення на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» про визнання договорів
недійними (фіктивними). Така
спрямованість забезпечення позову в
свою чергу, встановлює вимоги до видів
забезпечення позову, які обирає
заявник, і які може застосувати суд,
задовольняючи заяву про забезпечення
позову. Ці вимоги, як вказують наведені
вище положення ст.152 ч.3 ЦПК України,
полягають у співмірності виду
забезпечення позову із позовними
вимогами позивача. Така співмірність
полягає в тому, щоб засіб забезпечення
позову відповідав предмету позову за
вартістю (наприклад, розмір коштів, на
які накладається арешт, не може
перевищувати ціну заявленого позову), а
також у відповідності виду
забезпечення позову позовним вимогам,
на забезпечення яких він вживається
(наприклад, забезпечення позову шляхом
накладення арешту на нерухоме
майно/кошти у цивільній справі за
позовом про визнання права
власності/стягнення певної суми коштів
тощо).

В той же час, співставляючи заявлені
позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» із
обраним позивачем видом забезпечення
позову, логічним є висновок про їх
неспівмірність та не спрямованість
самого клопотання про забезпечення
позову на забезпечення виконання
можливого рішення суду на користь
позивача саме по даній цивільній
справі. Така правова позиція суду
ґрунтується на тому, що позовні вимоги
та обраний позивачем спосіб
забезпечення позову між собою
безпосередньо не пов'язані, а
накладення чи не накладення арешту на
кошти відповідача ОСОБА_4, що
перебувають на депозитному рахунку,
відкритому в ПАТ КБ «ПриватБанк», не
вплине і не може вплинути на можливість
виконання можливого рішення суду по
даній справі, оскільки визнання
недійсними (фіктивними) договорів
поруки та позики, укладених між
відповідачами, саме по собі не тягне
стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача
коштів, що перебувають на депозитному
рахунку, відкритому в ПАТ КБ
«ПриватБанк». Правильність такої
позиції суду підтверджується і тим, що
позивач в обґрунтування свого
клопотання про забезпечення позову
посилається саме на загрозу списання з
рахунку ОСОБА_4 коштів, які б мали бути
направлені на виконання кредитних
зобов'язань останньої перед позивачем,
однак такі кредитні зобов'язання
сторін, стягнення заборгованості
позичальника за ними не є предметом
розгляду у даній цивільній справі.

Таким чином, враховуючи, що позивачем
не обґрунтовано належним чином
необхідність та вид забезпечення
позову, його співмірність із
заявленими позовними вимогами, не
доведено, що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду у випадку винесення його на
користь позивача, не доказано, що
відповідачі будуть ухилятись від
виконання такого рішення суду, суд
приходжу до висновку, що клопотання
позивача про забезпечення позову є
необґрунтованим, а тому задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.151-153, 208, 210 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позивачу у задоволенні заяви про
забезпечення позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання договору позики
недійсним (фіктивним) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подання
через Кіровський районний суд м.
Дніпропетровська до Апеляційного суду
Дніпропетровської області апеляційної
скарги протягом 5 днів з дня
проголошення ухвали. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення ухвали, можуть подати
апеляційну скаргу протягом п'яти днів з
дня отримання її копії.

Суддя
Ф.Ф.
Маймур