Справа №
Провадження № 2/740/476/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Ніжинський міськрайонний суд
Чернігівської області
в складі: головуючої судді
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Ніжині справу за позовом ОСОБА_1 до
Дуболугівської сільської ради
Ніжинського району про визнання права
власності на нерухоме майно
В позові до суду позивачка
зазначила, що відповідно до свідоцтва
про право власності будинок АДРЕСА_1
належав колгоспному двору, головою
Станом на 15.04.1991 року будинок мав
статус колгоспного двору. В ньому
проживали та були приписані
(зареєстровані) позивачка - ОСОБА_1 та її
чоловік ОСОБА_2. Згідно ст.120 ЦК УРСР (в
редакції 1963 року) зазначений будинок,
як майно колгоспного двору, належало
його учасникам, тобто ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на праві спільної сумісної власності.
З введенням в дію Закону України
«Про власність» колгоспні двори було
ліквідовано, але позивачка в
установленому порядку не отримала
свідоцтво про право власності на її ?
частку будинку та не зареєструвала
право власності на зазначене майно.
З 01.01.2013 року сільські ради у
зв'язку з введенням в дію Закону
України « Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» не мають змоги надати
дозволу на виготовлення свідоцтва про
право власності на будинок.
Державний реєстратор також не
може зареєструвати за позивачкою права
власності на іншу 1/2 частину будинку,
оскільки, заміна свідоцтва, виданого на
колгоспний двір, відповідно до Закону
України « Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» не передбачена.
Чоловік позивачки ОСОБА_2 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті
відкрилася спадщина на 1/2 частину
будинку АДРЕСА_1, фактичним власником
якої він був. Заповідального
розпорядження чоловік позивачки не
Згідно ст.1261 ЦК України позивачка
являється спадкоємцем першої черги за
законом, крім неї до спадкоємців першої
черги входить її син ОСОБА_3, але він не
вчиняв ніяких дій для прийняття
спадщини та не заперечує проти
прийняття спадщини позивачкою.
Таким чином, позивачка вважає, що
вона як спадкоємець за законом першої
черги, на день смерті спадкодавця
проживала разом з ним, тому прийняла
спадщину відповідно до ст.549 УРСР ( в
редакції 1963 року).
Проте оформити свідоцтво про
право на спадщину за законом на ? частку
будинку, що належала її чоловіку,
позивачка не може, в зв'язку з тим, що
відсутній правовстановлюючий документ
на цю частку житлового будинку.
В позові до суду просила визнати
за нею право власності на 1/2 частину
житлового будинку АДРЕСА_1 як за
колишнім членом колгоспного двору та
визнати за нею право власності на 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_1 як
за спадкоємцем за законом першої черги,
що прийняв спадщину після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2.
До суду позивачка надала письмову
заяву, в якій підтримала позов та
просила його задовольнити, справу
просила розглянути у її відсутності.
Представник відповідача до суду
не з'явився, але сільський голова
Дуболугівської сільської ради
Острянко Р.О. надав клопотання, в якому
просив розглянути справу без його
участі, позовні вимоги визнав та не
заперечував проти їх задоволення.
Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
обгрунтовані і підлягають задоволенню
у відповідності до ч.4 ст. 174 ЦПК України,
яка передбачає, що у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки
- ОСОБА_2.

Після його смерті відкрилася
спадщина на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1,
фактичним власником якої він був.
Заповідального розпорядження чоловік
позивачки не складав.

Відповідно до довідки Державного
нотаріального архіву Чернігівської
області спадкова справа до майна
ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, не
заводилася.

Згідно довідки КП «Ніжинське
МБТІ» за № 229 від 20.02.2014 року станом на
31.12.2012 року вказаний будинок був
зареєстрований як колгоспний двір,
голова якого ОСОБА_2 (а.с.14).

З довідки відповідача вбачається,
що станом на 15.04.1991 року у
вищезазначеному будинку проживали :
ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та
позивачка - ОСОБА_1.

Згідно ст.1261 ЦК України позивачка
вважається спадкоємцем першої черги за
законом.

Відповідно до змісту ст.549 ЦК УРСР
(в редакції 1963 року) визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину: якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Отже позивачка як спадкоємець за
законом першої черги, що на день смерті
спадкодавця проживала разом з ним,
прийняла спадщину відповідно до ст.549
ЦК УРСР ( в редакції 1963 року).

Крім позивачки до спадкоємців
першої черги входить її син ОСОБА_3, але
враховуючи те, що останній не вчиняв
ніяких дій, передбачених ст.549 ЦК УРСР (
в редакції 1963 року) відсутні правові
підстави визнати, що спадкоємець
прийняв спадщину.

Статтями 121,123 ЦК УРСР (в редакції
1963 року) було встановлено, що майно
колгоспного двору належить його членам
в рівних частках на засадах спільної
сумісної власності.

Згідно п. 6 «а» Постанови пленуму
Верховного суду України № 20 від 22
грудня 1995 року «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності» право власності
на майно, яке належало колгоспному
двору і збереглося після припинення
його існування, мають ті члени двору,
котрі до 15 квітня 1991 року не втратили
права на частку в його майні. До
правовідносин, що виникли раніше,
застосовується діюче на той час
законодавство. Зокрема, спори щодо
майна колишнього колгоспного двору,
яке було придбане до 15 квітня 1991 року,
мають вирішуватися за нормами, що
регулювали власність цього двору, а
саме: а) право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні; б) розмір частки
члену двору визначається виходячи із
рівності часток усіх його членів
включаючи неповнолітніх та
непрацездатних.

Позивачка та її чоловік - ОСОБА_2,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, як члени
колишнього колгоспного двору мали
право власності на майно колгоспного
двору, оскільки на день введення в дію
Закону України "Про власність" (15 квітня
1991 р.) проживали однією сім'єю в даному
колгоспному дворі, свого права на
частку в зазначеному майні, а саме по 1/2
частині, не втратили.

Державний реєстратор не може
зареєструвати за позивачкою права
власності на іншу 1/2 частину будинку,
оскільки, відповідно до чинного
законодавства видати свідоцтво про
право власності на частину колишнього
колгоспного двору та провести державну
реєстрацію прав державний реєстратор
не може.

У відповідності до ст. 392 ЦК
України, власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється,
або не визнається іншою особою.

Таким чином, суд вважає, що заява
позивачки до Дуболугівської сільської
ради Ніжинського району про визнання
права власності на будинок підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України,
ст.ст.121,123, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963
року), ст.392,1261 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш
И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1/2 частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
розташованого по АДРЕСА_1 як за
колишнім членом колгоспного двору.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1/2 частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
розташованого по АДРЕСА_1 як за
спадкоємцем за законом першої черги, що
прийняв спадщину після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду Чернігівської
області протягом 10-ти днів з дня
отримання його копії.

Суддя: