22-ц/775/894/2014(м)
Головуючий в 1 інстанції: Дзюба М.В.
Доповідач: Попова С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

10 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Попової С.А.,

суддів
Кочегарової Л.М., Сорока Г.П.,

при секретарі
Костомановій А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі апеляційну
скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення
Приморського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 28
квітня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
суми боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л
А:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із даним позовом, посилаючись на
те, що 25.09.2010р. між ним та ОСОБА_1 було
укладено в простій письмовій формі
договір позики, за яким відповідачка
отримала від нього у борг 45000грн.,
зобов'язавшись повернути кошти до
25.09.2011р. Умови договору позичальниця не
виконала, у зв'язку з чим просив
стягнути з відповідачки неповернуту
позику, 3% річних за прострочення
виконання зобов'язання в порядку ст. 625
ЦК України, інфляційну складову у
розмірі 495грн., а також компенсувати
витрати з оплати судового збору у
розмірі 460,35грн.

Рішенням Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
28 квітня 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 заборгованість за
договором позики в розмірі 46035грн.
Вирішено питання з розподілом судових
витрат.

В апеляційній скарзі відповідачка
ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просила рішення скасувати і ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_2, який заперечував
проти скарги відповідачки, розглянувши
справу згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України у
відсутність повідомлених
телефонограмою про дату і час розгляду
відповідачки ОСОБА_1 і її представника -
ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи і
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, за таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без зміни, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як встановлено судом і це
підтверджується матеріалами справи,
25.09.2010р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений
письмовий договір позики, за умовами
якого позивач надав відповідачці у
позику грошові кошти в сумі 45000грн., а
відповідачка зобов'язалась повернути
таку суму грошей в обумовлений строк -
до 25.09.2011р.

Задовольняючи позов, суд врахував
доведення факту невиконання
позичальником взятих на себе
зобов'язань за договором і стягнув
утворену суму заборгованості станом на
14.11.2012р., обмежившись розміром
заявлених вимог з дотриманням принципу
диспозитивності - в сумі неповернутої
позики 45000грн., а також застосував
передбачені ст. 625 ЦК України санкції,
стягнувши 3% річних від непогашеної
суми боргу, нарахованих за період
прострочення, із компенсацією
позивачеві інфляційних втрат, з огляду
на індекси підвищення споживчих цін в
державі у спірний період.

З такими висновками не можна не
погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів.

Згідно із ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

За змістом ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику в строк та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства.

Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України.

За змістом ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як з'ясовано, позивач передав, а
відповідачка прийняла за договором
позики кошти у сумі 45000грн., що
підтверджено розпискою від 25.09.2010р.
Така форма договору обрана сторонами.

Суд першої інстанції правильно
визначив правовідносини, які виникли
між сторонами, надав їм відповідну
оцінку і обґрунтовано задовольнив
позов, виходячи з того, що відповідачка
своїх зобов'язань по своєчасному
поверненню суми позики в розмірі
45000грн., не виконала, що є порушенням
умов договору та норм матеріального
права.

Доказів на підтвердження повернення
частково грошей позики відповідачкою
не надано і в стадії апеляційного
провадження.

Суд відхилив доводи відповідачки про
безгрошовість угоди з посиланням на
чинне рішення Жовтневого районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 08.01.2014р., залишене без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 12.03.2014р., яким ОСОБА_1 відмовлено у
визнанні договору позики від 25.09.2010р.
недійсним. З мотивувальної частини
рішення вбачається, що ОСОБА_1
оспорювався договір позики з підстав
його безгрошовості і учинення угоди
під психічним впливом ОСОБА_2

Зважаючи на преюдиційне значення для
розгляду даної справи встановлених
обставин у вищевказаному судовому
рішенні відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, є безпідставним аналогічне
твердження у апеляційній скарзі
відповідачки про недійсність її
розписки про отримання 45тис.грн., яка
таки свідчить про укладення угоди
позики, бо визнана недійсною у
встановленому законом порядку, та
відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України
та не

З цих же мотивів колегія суддів
ставиться критично до посилань у
змісті скарги відповідачки, що
розписка, яка наявна у кредитора, сама
по собі не є підтвердженням вчиненого
між сторонами правочину позики.

Доводи скарги відповідачки про те, що
суд не зважив на обсяг позики, який
збігається із сумою шкоди,
спричиненого автомобілю подружжя
ОСОБА_2, не має правового значення для
вирішення даного спору, оскільки ані
кредитор ОСОБА_2, ані позичальниця
ОСОБА_1 не є учасниками ДТП. Такі
відносини випливають з норм
законодавства щодо страхування або
делікту і є відмінними від виниклих у
даній справі відносин.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції про наявність
підстав цивільно-правової
відповідальності ОСОБА_1 з повернення
ОСОБА_2 позиченої суми боргу із
врахуванням процентів, передбачених
законом (ст. 625 ЦК) за прострочення
грошового зобов"язання, інфляційних
втрат - в загальній сумі 46035грн., які в
порядку захисту порушених прав
позивача підлягають стягненню з
відповідача.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
ухваленим з дотриманням вимог
матеріального і процесуального права,
підстав для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
28 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді