АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 528/244/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/1889/14
Головуючий у 1-й інстанції Татіщева Я. В.
Доповідач Абрамов П. С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати з цивільних
справ Апеляційного суду Полтавської
області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Винниченка Ю.М., Корнієнка В.І.

При секретарі: Коротун І.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Гребінківського районного
суду Полтавської області від 05 травня
2014 року

У справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання недійсним договору оренди
землі,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2014 року позивач звернувся
до суду з вказаним позовом, зазначав,
що на підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, він має у
власності земельну ділянку площею 4,930
га в адмінмежах Сербинівської
сільської ради Гребінківського району
Полтавської області. Після смерті
батька, ОСОБА_3, позивач дізнався, що
успадкована земельна ділянка
перебуває в оренді у відповідача на
строк 10 років.

Зазначав, що укладений договір оренди
земельної ділянки є недійсним,
оскільки не містить всіх істотних
умов встановлених ст. 15 Закону
України « Про оренду землі».

Рішенням Гребінківського районного
суду Полтавської області від 05 травня
2014 року позовні вимоги були
задоволені. Визнано недійсним
укладений договір оренди земельної
ділянки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохає
рішення суду скасувати, вказуючи на
порушення судом норм матеріального
та процесуального права та
невідповідністю висновків місцевого
суду обставинам справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги ,
колегія суддів приходить до висновку
про її задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено місцевим судом
згідно свідоцтва про право на спадщину
за заповітом від 07.08.2013 року ОСОБА_2 є
власником земельної ділянки площею 4,930
га розташованої на території
Сербинівської сільської ради
Гребінківського району Полтавської
області, яка належала померлому ОСОБА_3
на підставі Державного акту на право
власності на земельну ділянку.

24 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та ПП
ОСОБА_1 було укладено Договір оренди
землі строком на десять років.

Зазначений договір сторони
зареєстрували у відділі
Держземагенства у Гребінківського
району 24.12.2012 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
місцевий суд виходив з того, що
підписаний ОСОБА_3 та відповідачем
договір оренди землі не передбачає
всіх істотних умов, обов'язковість яких
чітко визначена ст.15 Закону України
«Про оренду землі», зокрема об'єкту
оренди , що є підставою для визнання
спірного договору оренди недійсним.

Однак колегія суддів не може
погодитись з даними висновками
місцевого суду.

Частиною першою статті 638 ЦК
України передбачено, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однією із сторін має бути
досягнуто згоди.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду
землі» договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Статтею 15 Закону України «Про оренду
землі» до істотних умов договору
оренди земельної ділянки було
віднесено: 1) об'єкт оренди (кадастровий
номер, місце розташування та розмір
земельної ділянки): 2) строк дії
договору оренди; 3) орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; 4)
умови використання та цільове
призначення земельної ділянки, яка
передається в оренду; 5) умови
збереження сталу об'єкта оренди; 6)
умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю; 7) умови повернення
земельної ділянки орендодавцеві; 8)
існуючі обмеження (обтяження), щодо
використання земельної ділянки; 9)
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини; 10)
відповідальність сторін; 11) умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки (згідно із Законом
№509-VI (509-17) від 16.09.2008 року.)

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що спірний договір оренди
не містить необхідної інформації про
об'єкт оренди, як одну з істотних умов
договору оренди землі, оскільки до
підписаного договору не долучено плану
або схеми земельної ділянки, що
передається в оренду, її кадастрового
плану, акта визначення меж земельної
ділянки в натурі.

Відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України та статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
тому суд повинен встановити чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди умов, передбачених статтею 15
Закону України «Про оренду землі»,
визначити істотність цих умов, а також
з'ясувати у чому саме полягає порушення
їхніх законних прав (правова позиція
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 25.12.2013 року справа № 6-94
цс13).

Як вбачається з матеріалів справи,
спірний договір оренди був укладений
між відповідачем та ОСОБА_2 24.12.2012 року.

Сторони договору дійшли згоди щодо
усіх істотних умов договору оренди
землі, про що свідчить підпис сторін
під договором.

Пунктом 1 Договору передбачено, що
в оренду передається земельна ділянка,
яка знаходиться в адмінмежах
Сербенівської сільської ради
загальною площею 4,93 га.

В ході апеляційного розгляду
справи позивачем було уточнено, що в
оренді знаходиться саме спірна
земельна ділянка, яка належала
ОСОБА_2 у відповідності до державного
акту про право власності на землю
серії ПЛ № 056472.

В договорі оренди землі зазначено
місце розташування та площа
земельної ділянки. Також до договору
було додано копію державного акта про
право власності на землю , де чітко
зазначено розмір та межі земельної
ділянки та її кадастровий номер.

Договір зареєстрований у відділі
Держземагенства у Гребінківського
району (а. с. 20-21) та в договорі
зазначено про те, що фактично
земельна ділянка була передана в
користування відповідачу.

Зазначені обставини свідчать
про те, що сторони домовились про
об'єкт оренди та цей об'єкт оренди
чітко підлягає ідентифікації.

Сама по собі та обставина що в
договорі оренди землі невірно
зазначено номер державного акту на
земельну ділянку, не може бути
підставою для визнання договору
оренди землі недійсним. В ході
апеляційного розгляду справи позивач
пояснив, що ОСОБА_3 у власності інших
земельних ділянок не мав.

Також ОСОБА_2 отримав у 2013 році орендну
плату у розмірі 3133,62 грн. (а. с. 23).

Позивачем ні в суді першої інстанції ,
ні в суді апеляційної інстанції не
надано доказів на підтвердження
порушення його прав укладенням
договору оренди земельної ділянки. Та
обставина, що позивач у справі бажає
самостійно господарювати на землі,
не є підставою для визнання договору
оренди землі недійсним.

Зазначені вище обставини є підставою
для скасування судового рішення та
постановлення у справі нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст. 303, п.3ч.1 ст. 307, п.3,4, ч.1
ст.309, 316, 317, 319 ЦПК України колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Гребінківського районного
суду Полтавської області від 05 травня
2014 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти діб.

Судді (підписи)

Копія згідно: