Справа №: 671/554/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року Волочиський
районний суд Хмельницької області

в складі:
головуючого судді Ніколової С.В.

при
секретарі Хрупайло Т.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Волочиську
справу за позовом ОСОБА_1 до
Порохнянської сільської ради
Волочиського району Хмельницької
області, треті особи на стороні
відповідача, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,:
відділ Держземагенства у Волочиському
районі Хмельницької області, ОСОБА_4,
про визнання незаконним та скасування
рішення, зобов'язання повторно
розглянути заяву,

встановив:

24 березня 2014 року ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом, який в
подальшому уточнив, до Порохнянської
сільської ради Волочиського району про
визнання неззаконним та скасування
рішення позачергової четвертої сесії
Порохнянської сільської ради від 21.01.2014
року в частині розміру (0,03 га) земельної
ділянки, на який зазначеним рішенням
було надано дозвіл на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки орієнтовною площею у вказаному
вище розмірі із земель житлової та
громадської забудови для
обслуговування належного йому складу в
АДРЕСА_1. А також просив зобов'язати
Порохнянську сільську раду повторно
розглянути його заяву від 09.12.2013 року та
вирішити її у відповідності до вимог
ст. 123 ЗК України та Державних
будівельних норм України. В
обгрутування позову посилався на те, що
йому на праві приватної власності
належить нежитлова будівля -
насіннєвий склад площею 327,2 кв.м. по
АДРЕСА_1. Відповідно до ст. 120
ЗК України він набув і право на
виділення йому у користування на
умовах оренди земельної ділянки, на
якій розташована зазначена нежитлова
будівля. В задоволенні його заяви з
долученими до неї необхідними
документами, поданої у відповідності
до вимог ч. 2 ст. 123 ЗК України про
надання йому 0,0648 га земельної ділянки,
що необхідна йому для обслуговування
приміщення насіннєвого складу,
відповідач рішенням від 21.01.2014 року № 2
в порушення вимог ст.ст. 120, 123 ЗК України
надав дозвіл на розробку проекту
землеустрою на земельну ділянку
розміром лише 0,03 га. Крім того, позивач
посилається на порушення відповідачем
положень Державних будівельних норм
України 360-90 (Додаток 3.1), де передбачено,
що відстань від краю проїзду до стіни
будівлі, як правило, належить приймати
5-8 метрів для будівель і споруд до 9
поверхів. Розмір земельної ділянки, на
який оскаржуваним рішенням надано
дозвіл на розробку проекту землеустрою
призведе до порушення зазначених
положень ДБН і він, позивач, буде
позбавлений мати можливість
обслуговувати належне йому приміщення
розміром 372,2 кв.м., що є меншим за
передбачений в оскаржуваному рішенні
відповідача орієнтовний розмір
земельної ділянки - 300 кв.м.

Судом до участі у розгляді даної
справи залучені як треті особи на
стороні відповідача, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, -
відділ Держземагенства у Волочиському
районі та ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач та
його представник ОСОБА_2 позов
підтримали з підстав, наведених у
позовній заяві.

Представник відповідача
Порохнянської сільської ради позов не
визнав. В поданих до суду письмових
запереченнях відповідач посилається
на те, що в оскаржуваному рішенні
Порохнянської сільської ради розмір
земельної ділянки - 0,03 га, є
орієнтовний, а не остаточний, і такий
розмір при розробці проекту
землеустрою щодо її відведення, може
змінюватися. Також посилається на те,
що в поданій до Порохнянської
сільської ради заяві ОСОБА_1 не
зазначив розмір земельної ділянки, яку
він бажав одержати у користування.
Відповідач вказує, що ОСОБА_1 мав
можливість повторно звернутися до
сільської ради із відповідною заявою, в
якій мав би зазначити орієнтовний
розмір земельної ділянки, на яку слід
дати дозвіл на розробку проекту із
землеустрою та погодження цього
розміру в порядку, передбаченому ст. 186-1
ЗК України. Відповідач заперечує
порушення ним Державних будівельних
норм України 360-92 "Планування міських і
сільських поселень", оскільки
передбачені там будівельні норми не
стосуються ні розмірів земельних
ділянок, ні їх меж. У даному випадку, на
думку відповідача, підлягає
застосуванню п. 3.25 ДБН 360-92, де
передбачено, що для догляду за
будівлями і здійснення їх поточного
ремонту відстань до межі сусідньої
ділянки від найбільш виступної
конструкції стіни треба приймати не
менше 1,0 метра. Крім того, відповідач
посилається на те, що даний спір
підлягає розгляду в порядку
адміністративного, а не цивільного
судочинства.

Представник третьої особи
відділу Держземагенства у
Волочиському районі в судовому
засіданні пояснив суду, що відділом
Держземагенства було відмовлено в
погодженні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
користування ОСОБА_1 для
обслуговування належного йому складу в
АДРЕСА_1 у зв'язку з невідповідністю
площі земельної ділянки, зазначеної в
рішенні сільської ради, та в проекті
землеустрою, а також через відсутність
погодження суміжних
землекористувачів.

Третя особа ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явився, подав суду заяву
про те, що перебуває на лікуванні, однак
підтверджуючих документів про це не
надав, а тому суд вважає можливим
розгляд справи проводити у його
відсутності.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши і дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Статтею 12 ЗК України визначено
повноваження сільських, селищних,
міських рад по розпорядженню землею,
які, в межах своєї компетенції
передають землі у власність або
надають в користування і вилучають їх.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" до повноважень сільської,
селищної, міської ради відноситься
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин, які
розглядаються виключно на пленарних
засіданнях ради.

Відповідно до ст. 124 ЗК України
передача в оренду земельних ділянок, що
знаходяться в державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.
Передача в оренду земельних ділянок
громадянам і юридичним особам із
зміною їх цільового призначення та із
земель запасу під забудову
здійснюється за проектами відведення в
порядку, встановленому статтями 118, 123
цього Кодексу (частина третя статті 124).

За приписами ч.ч. 2, 4 ст. 123 ЗК
України особа, зацікавлена в одержанні
у користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності за проектом землеустрою щодо
її відведення, звертається з
клопотанням про надання дозволу на
його розробку до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, які відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, передають у власність
або користування такі земельні
ділянки. У клопотанні зазначаються
орієнтовний розмір земельної ділянки
та її цільове призначення. До
клопотання додаються графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування та розмір земельної
ділянки, письмова згода
землекористувача, засвідчена
нотаріально (у разі вилучення
земельної ділянки). Проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
погоджується в порядку, встановленому
статтею 186-1 цього Кодексу.

Судом об'єктивно встановлено, що
позивачу ОСОБА_1 на праві приватної
власності належить нежитлова будівля
(насіннєвий склад) за адресою: АДРЕСА_1
загальною площею 327,2 кв.м., що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно, виданим
Порохнянською сільською радою 19.05.2011
року та записом про державну
реєстрацію прав у КП "Волочиське
районне БТІ" за № 33693846 від 22.07.2011
року та технічним паспортом.

Зазначена будівля розташована на
земельній ділянці, що на час її
придбання межувала з землями Спілки
громадян співвласників майнових паїв
с. Порохня, землями загального
користування та землею сільської ради,
що підтверджується кадастровим планом
цієї земельної ділянки (а.с. 16, 50).

09 грудня 2013 року позивач
звернувся з заявою до сільського
голови села Порохня Волочиського
району, де просив надати дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
користування для обслуговування
будівлі (насіннєвий склад) по АДРЕСА_1.
До цієї заяви позивач долучив копії
свідоцтва про право власності на
будівлю, витяг про державну реєстрацію
прав, технічний паспорт на будівлю,
кадастровий плану земельної ділянки,
схему розташування цієї ж земельної
ділянки. В той же час, в порушення вимог
ст. 123 ЗК України позивач в даній заяві
не зазначив орієнтовний розмір
земельної ділянки, стосовно якої він
клопотав надати дозвіл на розробку
проекту землеустрою щодо її
відведення, а також не долучив до заяви
письмову згоду суміжних
землекористувачів.

Між тим, як вбачається з
матеріалів справи, належна позивачу
нежитлова будівля розташована на землі
сільськогосподарського призначення,
яка відповідно до ст. 83 ЗК України, є
комунальною власністю. А тому за
змістом наведеної вище ст. 12 ЗК України
саме до повноважень Порохнянської
сільської ради належить право
розпорядження землями територіальних
громад; передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Третій особі ОСОБА_4 на цій же
земельній ділянці також належать
нежитлові будівлі та комплекс
зернотоку, що підтверджується витягом
з Державного реєстру прав на нерухоме
майно про реєстрацію права власності
від 30.01.2013 року. (а.с. 70, 71)

Рішенням Порохнянської сільської
ради від 06.06.2013 року № 2 на підставі
заяви ОСОБА_4 останньому було надано
дозвіл на розробку проекту із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки орієнтовною площею 1,0 га для
ведення особистого селянського
господарства з подальшою передачею у
власність за рахунок земель
сільськогосподарського призначення
(під господарськими будівлями та
дворами) в АДРЕСА_2, доручено ОСОБА_4
замовити в землевпорядній організації
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки та надання її у
власність. На підставі цього дозволу
01.07.2013 року ПП "Волочиськ-Вектра" по
замовленню ОСОБА_4 було виготовлено
проект із землеустрою щодо відведення
земельної ділянки безкоштовно у
власність ОСОБА_4 для ведення
особистого селянського господарства
за адресою АДРЕСА_2 загальною площею
0,7951 га із земель комунальної власності.
Виготовлено експлікацію земельних
угідь (до проекту землеустрою) та по
проекту землеустрою. А також
виготовлено матеріали по перенесенню
меж земельної ділянки в натурі, де
зазначено суміжних землекористувачів,
виготовлено акт, де зазначено межі
наданої ОСОБА_4 як землекористувачу
земельної ділянки, та вказано, що ці
межі відмічені на місцевості межовими
знаками в кількості 22 шт. відповідно до
кадастрового плану в присутності
суміжних землекористувачів. Згідно цих
матеріалів позивач не зазначений
суміжним землекористувачем, оскільки
на той час земельна ділянка, на якій
розташоване належне йому нежитлове
приміщення, належала до земель
комунальної власності і в користування
або ж у власність ОСОБА_1 не була
передана.

Висновком відділу
Держземагенства у Волочиському районі
№ 389 від 27.11.2013 року погоджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,7951 га ОСОБА_4 (а.с. 65-73), а
02.12.2013 року ця земельна ділянка була
зареєстрована відділом
Держземагенства у Державному
земельному кадастрі з присвоєнням їй
відповідного номера, що
підтверджується витягом з ДЗК від
02.12.2013 року (а.с. 52).

На підставі заяви ОСОБА_4
зазначена земельна ділянка площею 0,7951
га була зареєстрована за ним 05.03.2014 року
в Державному реєстрі майнових прав на
нерухоме майно (а.с. 99).

Таким чином, наведені вище
обставини дають підстави суду дійти
висновку, що вказана земельна ділянка,
що межує з частиною земельної ділянки,
на розроблення проекту землеустрою
якої просить позивач, фактично була
передана у користування ОСОБА_4 01.07.2013
року. Ці обставини підтверджуються
актом перенесення в натуру на
місцевість межових знаків
використання земель, в якому ОСОБА_4
зазначений землекористувачем, а в акті
приймання-передачі межових знаків на
зберігання від 01.07.2013 року - власником.

Між тим, встановлено, що ОСОБА_1
звернувся з заявою на надання дозволу
на розробку проекту землеустрою до
Порохнянської сільської ради лише
09.12.2013 року.

Оцінюючи зібрані у справі докази
у їх сукупності та враховуючи наведені
вище вимоги земельного законодавства,
суд вважає, що правові підстави для
визнання незаконним та скасування
оскаржуваного рішення Порохнянської
сільської ради від 21.01.2014 року та
зобов'язання останньої повторно
розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.12.2013 року
відсутні.

При цьому суд приймає до уваги, що
ОСОБА_1 висновок відділу
Держземагенства у Волочиському районі
№ 114 від 10.02.2014 року про непогодження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки не було оскаржено у
встановленому законом порядку, а в
поданій до Порохнянської сільської
ради заяві він всупереч положенням ч. 2
ст. 123 ЗК України не зазначив розмір
земельної ділянки, на виготовлення
проекту землеустрою якої бажає
отримати дозвіл. Крім того,
ОСОБА_1 не погодив меж
землекористування із суміжними
землекористувачами, в тому числі і з
ОСОБА_4

Звертаючись в суд з даним позовом,
ОСОБА_1, не прийняв до уваги, що в
оскаржуваному ним рішенні площа
земельної ділянки була вказана
орієнтовно і при складанні проекту
відведення земельної ділянки площа
такої коригується. Остаточно уточнена
площа вказується у рішенні сільської
ради, якою затверджується проект
відведення земельної ділянки, яка
передається у власність або в
користування. Відповідно до п. 12
Перехідних положень Земельного
кодексу України право розпорядження
землями комунальної власності, надання
дозволу на виготовлення проекту
відведення земельної ділянки,
визначення остаточного розміру
земельної ділянки, затвердження
проекту відведення земельної ділянки,
є виключною компетенцією органу
місцевого самоврядування. Проте,
ОСОБА_1 стосовно цих питань відповідно
до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 186-1 ЗК України до
Порохнянської сільської ради не
звертався.

Зокрема, ОСОБА_1 не звертався із
зауваженнями щодо безпідставного, на
його думку, незатвердження відділом
Держземагенства у Волочиському районі
виготовленого проекту землеустрою на
земельну ділянку розміром 0,0648 га.

Таким чином, відсутні правові
підстави вважати, що відповідач діяв не
в межах своїх повноважень та з
порушенням способу, передбаченого
чинним законодавством.

Суд не приймає доводи відповідача
про те, що даний спір підлягає розгляду
в порядку адміністративного
судочинства, оскільки у даному випадку
спір не є публічно-правовим і підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства, виходячи з наступного.

Приписами ст. 15 ЦПК України
визначено компетенцію судів щодо
розгляду цивільних справ. Так, суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Відповідно до пункту 1 частини 2
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності. Пунктом 1 частини 1
статті 3 КАС України визначено, що
справа адміністративної юрисдикції -
це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статей 13, 14
Конституції України, статей 177, 181, 324 та
глави 30 ЦК України земля та земельні
ділянки є об'єктами цивільних справ, а
держава та територіальні громади через
свої органи беруть участь у земельних
відносинах із метою реалізації
цивільних та інших прав у
приватноправових відносинах, тобто
прав власників земельних ділянок.

У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що критеріями
відмежування справ цивільної
юрисдикції від інших є, по-перше,
наявність у них спору про право
цивільне (справи за позовами, що
виникають із будь-яких правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по-друге, суб'єктний склад
такого спору (однією зі сторін у спорі
є, як правило, фізична особа).

У п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ» роз'яснено, що
земельні відносини, суб'єктами яких є
фізичні чи юридичні особи, органи
місцевого самоврядування, органи
державної влади, а об'єктами - землі у
межах території України, земельні
ділянки та права на них, у тому числі на
земельні частки (паї), регулюються
земельним і цивільним законодавством
на принципах забезпечення юридичної
рівності прав їх учасників,
забезпечення гарантій прав на землю
(стаття 1 Цивільного кодексу України,
статті 2, 5 Земельного кодексу України).
Захист судом прав на землю у цих
відносинах здійснюється способами,
визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК України,
ст. 152 ЗК України, у тому числі шляхом
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до цього спори, що
виникають із земельних відносин, у яких
хоча б однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно зі статтею
15 ЦПК України розглядаються у порядку
цивільного судочинства. Це стосується
і позовів про визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади,
органів місцевого самоврядування щодо
видання дозволу на виготовлення
(розроблення) проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки,
вирішення інших питань, що відповідно
до закону необхідні для набуття і
реалізації права на землю, про надання
чи передачу земельної ділянки у
власність або користування чи
невирішення цих питань, припинення
права власності чи користування землею
(статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК
України та інші), крім спорів,
передбачених частиною 1 статті 16 Закону
України «Про відчуження земельних
ділянок, інших об'єктів нерухомого
майна, що на них розміщені, які
перебувають у приватній власності, для
суспільних потреб чи з мотивів
суспільної необхідності» № 1559 від 17
листопада 2009 року, про цивільну
відповідальність за порушення
земельного законодавства (статті 210, 211
ЗК України), про повернення самовільно
зайнятих земельних ділянок (стаття 212
ЗК України).

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 88, 209,
212-215 ЦПК України, ст.ст. 12, 123, 124,
186-1 ЗК України, п. 34 ст. 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Порохнянської
сільської ради Волочиського району
Хмельницької області про визнання
незаконним та скасування рішення,
зобов'язання повторно розглянути заяву
відмовити.

На рішення через суд першої
інстанції, який його ухвалив, може бути
подано апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: