Справа № 158/328/14-ц Провадження №
22-ц/773/894/14 Головуючий у 1 інстанції:
Костюкевич О.К. Категорія: 27 Доповідач:
Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді
Завидовської-Марчук О. Г.,

суддів - Федонюк С.Ю., Грушицького А.І.,

при секретарі - Губарик К.А.,

за участю: представника позивача ПАТ КБ
«Приватбанк» ПлехановаО.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_2 на заочне рішення
Ківерцівського районного суду
Волинської області від 24 лютого 2014
року,

встановила:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2, у якому просило
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором від 27 січня 2006
року.

Позовні вимоги мотивувало тим, що
відповідно до вищезазначеного
кредитного договору, банком надано
кредит відповідачу у розмірі 5 000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

ОСОБА_2 свої зобов'язання щодо
погашення кредитної заборгованості не
виконувала, у зв'язку з чим станом на
31.12.2013 року утворилась заборгованість у
розмірі 29 609, 08 грн., з яких 4820, 40 грн. -
заборгованість за кредитом, 24 7888, 68 грн.
- заборгованість по процентам за
користування кредитом. А тому, з
врахуванням штрафу в розмірі: 500 грн. -
фіксована частина та 1114, 97 грн. -
процентна складова та за мінусом 7 309, 71
грн., які судовим наказом
Ківерцівського районного суду
Волинської області від 20.08.2007 року
стягнуто з ОСОБА_2 в користь банку,
просило стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 23914, 34 грн.

Заочним рішенням від 24 лютого 2014 року
позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором в розмірі 23 914грн. 34
коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою Ківерцівського районного суду
Волинської області від 10 квітня 2014 року
заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного
рішення Ківерцівського районного суду
Волинської області від 24 лютого 2014 року
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вищевказаним заочним
рішенням від 24 лютого 2014 року,
відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на це рішення, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просила його скасувати з підстав
пропуску строків позовної давності.

В даному судовому засіданні
представник позивача просив відхилити
апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, а також доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід
задовольнити з наступних підстав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних
вимог, виходив із того, що відповідач
належним чином взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором
від 27.01.2006 року не виконувала, у зв'язку
з чим станом на 31 грудня 2013 року
утворилась заборгованість у розмірі 23
914 грн. 34 коп., яка підлягає до стягнення
з неї в повному обсязі.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначеним
вимогам рішення суду першої інстанції
не відповідає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК
України та роз'яснень, викладених у п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку»,
перевіряючи законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, суд апеляційної
інстанції повинен з'ясувати: чи
враховані судом першої інстанції при
ухваленні рішення всі факти, що входять
до предмета доказування; чи
підтверджені обставини (факти), якими
мотивовано рішення, належними й
допустимими доказами та чи доведені
вони; чи відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримано та чи
правильно застосовані норми
матеріального й процесуального права.
Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, зазначеними положеннями
цивільного процесуального
законодавства на апеляційний суд
покладено обов'язок перевіряти
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, встановлені
судом фактичні обставини і усувати
недоліки, допущені судом першої
інстанції.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 27 січня 2006 року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2
укладено кредитний договір, оформлений
заявою позичальника, відповідно до
умов якого відповідач отримала кредит
у розмірі 5000 грн. у вигляді
встановленого ліміту на платіжну
картку зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 36 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки (а.с. 9-12).

З заяви про надання кредиту вбачається
(а.с. 8), що строк дії кредитної картки
закінчується в січні 2008 року.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2
користувалася кредитом, проте своїх
зобов'язань по погашенню суми кредиту
не виконувала. На підставі заяви банку,
Ківерцівським районним судом
Волинської області було видано судовий
наказ про стягнення з відповідача 7 309
грн. 71 коп. заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що
20.06.2013 року постановою державного
виконавця Пащука В.З. судовий наказ
Ківерцівського районного суду від
20.08.2007 року повернуто стягувачеві, а
саме ПАТ КБ «Приватбанк». Тобто,
рішення суду про стягнення кредитної
заборгованості ОСОБА_2 не виконано.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватись належним чином
згідно з умовами договору та вимогами
ЦК України, інших актів цивільного
законодавства.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник повинен відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу
виконувати взяті на себе зобов'язання
належним чином (ст. 526 ЦК України).

В ст. 599 ЦК України зазначено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ в п. 17
своєї постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом
(частина перша статті 598 ЦК). Такі
підстави, зокрема, зазначені у статтях
599-601, 604-609 ЦК.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК.

Тобто, в тому числі не позбавляє права
кредитора на отримання процентів за
користування кредитними коштами,
розмір яких встановлений договором.

Отже, за таких обставин, суд дійшов
правильного висновку, що відповідач
зобов'язана сплатити відсотки за
користування кредитними коштами.

Разом з тим, не можна погодитись з
висновком суду про стягнення відсотків
за весь період заборгованості,
починаючи з часу видачі судового
наказу (20.08.2007 року) і до 31.12.2013 року,
оскільки він не відповідає нормам
матеріального права.

Так, відповідно до вимог ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Відповідно до положення ч.2 ст.252 та ч.1
ст.253 ЦК України, перебіг строку та
терміну починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг строку
загальної позовної давності
починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

В заяві про надання банківської
послуги відповідач зазначила, що
ознайомлена та погодилась із умовами
надання банківських послуг, правил
користування платіжною карткою та
тарифами банку і погодилась із тим, що
її заява разом із умовами надання
послуг, правилами та тарифами банку
складають договір про банківські
послуги. (а.с.8).

Відповідно до п.5.4 Правил користування
платіжною карткою, строк погашення по
кредиту (кредитний ліміт, кредитна
лінія) за платіжними картками без
встановлення Мінімального
обов'язкового платежу проводиться у
наступному порядку: строк погашення
процентів за кредитом - щомісячно за
попередній місяць; строк погашення
кредита - в повному обсязі, не пізніше
останнього дня місяця, вказаного на
платіжній картці (в полі month).

Отже, в договорі сторони встановили
строки виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно ч.3 ст.254 ЦК України
спливає у відповідне число останнього
місяця строку.

Згідно наданої банком виписки по
картковому рахунку відповідача (а.с.88-92)
остання кредитною карткою
користувалась, періодично знімаючи
готівку протягом лютого-березня 2006
року, однак гроші не повертала,
внаслідок чого прострочена
заборгованість виникла вже 31березня 2006
року. Як зазначалося вище, судовим
наказом Ківерцівського районного суду
Волинської області від 20.08. 2007 року з
відповідача стягнуто 7309, 71 грн.
заборгованості, з яких 4820, 40 грн. -
заборгованість за кредитом, 2489, 31 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, що
підтверджується копією заяви банку про
видачу судового наказу (а.с.95-96) та
пояснень представника позивача. Однак,
вказане рішення суду не виконано, а
тому проценти за невиконання
зобов'язань відповідачем продовжували
нараховуватись. Єдиний та останній
платіж, спрямований на повернення
штрафу за прострочку більше 30 днів,
відповідно до тієї ж виписки по
картковому рахунку, проведено ОСОБА_2
27.09.2009 року.

З матеріалів справи вбачається, що
судом першої інстанції справа
розглядалась у відсутності
відповідачки, а в апеляційній скарзі
вона зазначає про застосування строків
позовної давності, тому колегія суддів,
відповідно до положень ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК
України приходить до висновку про
застосування позовної давності.

Враховуючи, що позовна давність за
вимогою кредитора про повернення
процентів за користування кредитом,
сплата яких відповідно до умов
Договору визначена щомісячними
платежами, повинна обчислюватись з
моменту настання строку погашення
чергового платежу, а позивач звернувся
до суду із вимогою про стягнення
заборгованості по процентам та комісії
06.02.2014 року, тобто поза межами
встановленого законом трирічного
строку, то на думку колегії суддів
стягненню підлягає заборгованість по
процентам за користування кредитом у
розмірі 9737грн. 21 коп., що виникла з
06.02.2011 року, тобто в межах трьохрічного
строку позовної давності.

Відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг, при
порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених Договором,
більш ніж на 120 днів, позичальник
зобов'язаний сплатити Банку штраф у
розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

Враховуючи, що останній платіж
позичальником проведено 27.09.2009 року, а
право на отримання штрафу, відповідно
до п. 8.6 Умов, виникло у кредитора через
120 днів з моменту порушення строків
платежів, тобто з 27.01.2010р., а тому
колегія суддів вважає, що позивач
звернувся з вимогою про стягнення
штрафу поза межами строку позовної
давності. Крім того, останній платіж
відповідача був спрямований саме на
повернення штрафу в сумі 500грн., тобто
його фіксованої частини.

На підставі вищенаведеного та
відповідно до зазначених норм
матеріального права, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині вирішення позовних
вимог про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості за кредитом в сумі 23914, 34
грн. підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення цих вимог і стягнення з
відповідача цієї заборгованості в сумі
9737 грн. 21 коп., розмір якої визначено на
підставі розрахунку заборгованості,
наданої позивачем (а.с.5-7).

Скасування оскаржуваного рішення не
тягне за собою зменшення присудженої
до відшкодування мінімально
допустимої суми судового збору, а тому
в частині розподілу судових витрат,
рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
задовольнити.

Заочне рішення Ківерцівського
районного суду Волинської області від
24 лютого 2014 року в даній справі в
частині вирішення позовних вимог
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» заборгованість по
процентам за користування кредитними
коштами в розмірі 9737 грн. 21 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: