Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/815/14
Головуючий у суді І-ї інстанції Гарбуз
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

23.04.2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі: головуючого судді:
Єгорової С.М.

суддів: Дьомич Л.М., Дуковського
О.Л.

із секретарем: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики, за
апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка
представляє інтереси ОСОБА_3, на
рішення Новоукраїнського районного
суду Кіровоградської області від 25
грудня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики в сумі 100000
грн., в обґрунтування позову зазначала,
що 20.01.2010 року вона передала
відповідачеві гроші в сумі 100000 грн., про
що останнім було написано розписку, в
якій він зобов"язався повернути кошти
до 20.01.2011 року. ОСОБА_3 свої зобов"язання
не виконує, що стало підставою для
звернення до суду з даним позовом.

Під час розгляду справи позивачем було
уточнено позовні вимоги, поставлено
питання про стягнення з ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 боргу в сумі 105 346,48 грн. з
урахуванням інфляції та 3% річних від
простроченої суми - 6000 грн. (т. 1 а.с.28-29).

Ухвалою Новоукраїнського районного
суду Кіровоградської області від 05.02.2013
року залучено до участі у справі
співвідповідача ОСОБА_5 (а.с.33-34).

В ході розгляду справи позивачем
подано заяву про залишення без
розгляду позовної заяви в частині
вимог до ОСОБА_5 про стягнення половини
боргу, що разом з відсотками та
інфляційними складає 55673 грн. (а.с.88).

Ухвалою Новоукраїнського районного
суду Кіровоградської області від 19.03.2013
року залишено без розгляду позовні
вимоги в частині стягнення з ОСОБА_5
боргу в розмірі 55673,24 грн. (а.с.100-101).

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3
борг не повернув, позивач просив
стягнути з нього заборгованість в сумі
55673 грн. та сплачений судовий збір.

Рішенням Новоукраїнського районного
суду Кіровоградської області від 25.12.2013
року позовні вимоги до ОСОБА_3
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
55673,24 грн. за договором позики, та 556,73
грн. компенсації понесених судових
витрат.

В частині повернення судового збору 1000
грн. ОСОБА_3 відмовлено за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі з підстав
неправильного застосування судом норм
матеріального та порушенням
процесуального права відповідачем
ставиться питання про скасування
судового рішення і ухвалення нового
рішення про відмову у задоволенні
позову. Зазначається, що висновки суду
не відповідають фактичним обставинам
справи, судом неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи. Судом безпідставно застосовано
наслідки ухилення від проведення
експертизи, клопотання про проведення
якої було заявлено ним за його
зустрічним позовом, що залишений без
розгляду, оскільки докази на
підтвердження цього в матеріалах
справи відсутні. Крім того, на його
думку необґрунтовано виключено зі
складу співвідповідачів ОСОБА_5, яка є
солідарним боржником.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, що підтверджується
поштовим повідомленням про вручення
судової повістки (а.с.65).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_6, яка
погодилась з рішенням суду, вивчивши
матеріали справи, перевіривши в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України,
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що 20.01.2010 року
ОСОБА_2 передала ОСОБА_3, який перебував
на той час у шлюбі з ОСОБА_5 (а.с.67-68),
гроші в сумі 100000 грн., які він
зобов'язався повернути до 20.01.2011 року,
що підтверджується оригіналом
розписки від імені позичальника (т. 1
а.с.182).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного судочинства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян. На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передачу грошової суми.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про
отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно частин 2, 4 ст. 65 СК України при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі. Наявність боргового документа
у боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку (ч. 1, 3 ст. 545 ЦК України).

Статтею 527 ЦК України передбачено
зобов'язання боржника виконати свій
обов'язок, а кредитора - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту, а також право
кожної із сторін у зобов'язанні
вимагати доказів того, що обов'язок
виконується належним боржником або
виконання приймається належним
кредитором чи уповноваженою на це
особою, і ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Судом встановлено, що відповідач не
виконав взятих на себе зобов'язань та
не повернув позику, що підтверджується
наявністю у позивача оригіналу
боргового документа (розписки).

Термін прострочення виконання
зобов'язання з 20.01.2011 року по 10.01.2013 року
складає 24 місяці, сума основного боргу
з урахуванням індексу інфляції
становить сума боргу з урахуванням
індексу інфляції 105346,48 грн., та 3% річних
6000 грн. (3:12Ч24=6% (100 000 Ч 0,06 = 6000 грн.), всього
111346,48 грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що з ОСОБА_3 підлягає стягненню на
користь позивача половина суми
заборгованості з урахуванням інфляції
та 3 % річних від простроченої суми,
оскільки другу половину боргу
повернула колишня дружина відповідача
ОСОБА_5 під час розгляду справи.

Досліджуючи боргову розписку, суд
виявив правову природу укладеного
договору і зробив правильні правові
висновки, що між сторонами укладено
договір позики, умови якого зазначені
у представленій розписці позичальника,
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми та містить
термін її повернення.

Відповідачем не спростовано
відповідними доказами наявність
невиконаного зобов"язання щодо
повернення отриманих від позивача
грошових коштів.

Суд першої інстанції в повному обсязі
перевірив доводи і заперечення сторін,
роз"яснив їм процесуальні права і
обов"язки щодо надання доказів, сприяв
всебічному з"ясуванню обставин справи,
як передбачено ст.10 ЦПК України.

За клопотанням відповідача ухвалою
суду була призначена судова
почеркознавча і графологічна
експертиза (т.1 а.с.128), яка не була
проведена через невиконання ОСОБА_3
покладеного на нього судом обов"язку по
її оплаті, що підтверджується листом
експертної установи з підписом
представника відповідача про
отримання рахунку на сплату (т.1 а.с.175)
та листом про повернення матеріалів
без виконання експертизи через
несплату її вартості (т.1 а.с.176).

Суд першої інстанції з дотриманням
вимог статей 213, 214 ЦПК України
правильно встановив характер
правовідносин сторін у справі та
застосував норми матеріального права,
які регулюють ці правовідносини,
вирішив спір з урахуванням конкретних
обставин справи на підставі наданих
сторонами доказів з дотриманням норм
процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Оскільки зі змісту апеляційної
скарги не вбачається порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити
та залишити без змін рішення суду
першої інстанції.

Питання щодо розміру судового збору,
визначеного і сплаченого відповідачем
у зв"язку із поданням ним зустрічного
позову (т.1 а.с.70, 83, 92), який за його
заявою (т.1 а.с.195) залишено без розгляду
ухвалою суду першої інстанції (т.1
а.с.198), не вирішується, тому що виходить
за межі розгляду справи апеляційним
судом, який перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції за первісним позовом.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка
представляє інтереси ОСОБА_3,
відхилити.

Рішення Новоукраїнського районного
суду Кіровоградської області від 25
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: