Цивільне провадження № 2/428/844/2014
Справа № 428/7108/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2014 року
м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд
Луганської області в складі:

головуючого судді:
Комплєктової Т.О.,

при секретарі:
Волковій О.М.,

за участі позивача:
ОСОБА_1,

представника позивача:
ОСОБА_2,

відповідача:
ОСОБА_3,

представника відповідача:
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування
майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області з позовом до ОСОБА_3
про відшкодування майнової та
моральної шкоди.

В обґрунтовування заявлених вимог
позивач посилається на те, що 28 квітня
2011 року в м. Сєвєродонецьку Луганської
області в районі перехрестя вул.
Енергетиків та п. Радянського сталася
дорожня транспортна пригода за участю
її автомобіля «Деу Ланос», державний
номер НОМЕР_1, яким керував громадянин
ОСОБА_3, та автомобіля Москвич «АЗЛК-408»,
державний номер НОМЕР_2, яким керував
ОСОБА_5 21 липня 2011 року Сєвєродонецьким
міським судом винесена постанова про
припинення провадження у справі по
відношенню ОСОБА_5, в зв?язку з
відсутністю в його діях складу
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП. 26 липня 2013 року набрало законної
сили рішення Сєвєродонецького
міського суду від 05 березня 2013 року по
справі 1227/1939/2012, під час розгляду якої
суд встановив, що винним у вказаному
ДТП є громадянин ОСОБА_3, який керував
авто «Деу Ланос». В результаті
вказаного ДТП був пошкоджений належний
позивачу автомобіль «Деу Ланос» та
нанесена майнова та моральна шкода. На
підставі викладеного, позивач
звернулася до суду з даним позовом, в
якому просить стягнути з відповідача
на її користь завдану майнову шкоду в
сумі 16 023 грн. 69 коп., витрати на
проведення товарознавчої експертизи в
розмірі 450 грн. 00 коп., завдану моральну
шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп., а також
судові витрати в розмірі 220 грн.

Згодом позивач ОСОБА_1 надала до суду
заяву про збільшення позовних вимог, в
якій зазначила, що відповідач ОСОБА_3 з
моменту вчинення ДТП до теперішнього
часу не попросив вибачення за
пошкодження майна, а також не усунув
негативні наслідки та не виплатив
вартість завданої матеріальної шкоди,
яка підтверджується доказами по даній
справі, в тому числі висновком
автотоварознавчої експертизи. Всі ці
протиправні дії відповідача
продовжують порушувати її права,
законні інтереси та наносять моральну
шкоду, яка виражається в душевних
стражданнях та негативно впливає на
відносини в родині, на підставі
викладеного, збільшила свої позовні
вимоги в частині стягнення моральної
шкоди та просила стягнути з
відповідача на її користь, компенсацію
за завдану моральну шкоду у розмірі 10 000
грн. 00 коп., а також судові витрати в
розмірі 280 грн. 00 коп.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала,
підтвердила доводи, викладені в позові
та пояснила, що автомобіль «Деу Ланос»
належить їй на праві приватної
власності, цей автомобіль їй подарував
чоловік у лютому 2011 року. Зазначений
автомобіль був придбаний у іншій
області, а 02.02.2011 року вона його
поставила на облік у ВРЕР та отримала
тимчасовий технічний паспорт на
вказаний автомобіль. 17.06.2011 року вона
отримала постійний технічний паспорт
на автомобіль «Деу Ланос». За 2 тижня до
ДТП ОСОБА_3 попросив цю машину у
користування, вона віддала її на
підставі усної домовленості. Їй
невідомо, яким саме чином ОСОБА_3 хотів
заробляти на цьому автомобілі кошти.
Вона хотіла скласти договір оренди, але
не встигла, оскільки автомобіль
потрапив у ДТП. Вона дізналася про це
від ОСОБА_3, який зателефонував та
повідомив, що він рухався на перехресті
вулиці Енергетиків - проспекту
Радянського, врізався у «Москвич», яким
чином, не уточнював. Чи складався
адміністративний протокол у
відношенні ОСОБА_3 їй не відомо.
Експертиза була проведена відразу
після ДТП. Внаслідок ДТП їй було
завдано моральну шкоду, яку вона оцінює
у 10 000 грн., оскільки пошкодженням
автомобіля було порушено її звичайний
уклад життя, так як вона була
позбавлена можливості користуватися
автомобілем, в родині почалися сварки
та скандали, відчувала стрес та
проходила лікування. Просила
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Допитана у якості свідка ОСОБА_1
пояснила, що моральна шкода полягає в
тому, що після цієї події в неї почались
конфлікти у родині, машина була
розбита, а на її ремонт не було коштів.
Раніше на машині вона їздила на роботу,
відвозила дитину до дитячого садочка.
Після ДТП автомобіля не було два тижні,
на роботу її відвозив чоловік, з
дитиною із дитсадочка йшли пішки. Це
було незручно, так як її чоловік теж
працює, йому теж потрібно було їздити
на роботу. Після того, як ОСОБА_3
повідомив їй про аварію, вона була у
шоковому стані, не змогла залишатися на
роботі. У лютому 2013 року була змушена
звернутися до психотерапевта,
лікувалась у нього. ЇЇ страждання
тривають по цей час, вона не
відновилась після стресу, з чоловіком
сваряться та сперечаються через
автомобіль. До цього у неї ніколи не
було проблем чи потрясінь ні на роботі,
ні у родині. На даний час машина
повністю не відремонтована, вона нею не
користується. ОСОБА_3 сам звернувся з
проханням передати автомобіль в
користування, вони вирішили на протязі
двох тижнів скласти договір оренди,
конкретну дату не обговорювали, але
трапилась аварія. Договір страхування
був укладений із страховою компанією
«Оранта». Вона займається наданням
диспетчерських послуг, ОСОБА_3 на неї не
працював, вона не знає, яким чином він
використовував автомобіль, просила суд
задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
позовні вимоги підтримав, підтвердив
доводи, викладені в позові та пояснив,
що позовні вимоги є обґрунтованими та
повністю підтверджуються письмовими
доказами, зокрема, рішенням
Сєвєродонецького міського суду від
05.03.2013 року, матеріалами
автотоварознавчого експертного
дослідження та іншими доказами. В свою
чергу відповідач та його представник
протягом усього судового розгляду
справи не надали жодного доказу в
якості спростування позовних вимог.
Просив суд задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, та пояснив, що
він знайомий з позивачем із 2005 року,
вона з чоловіком є власниками таксі
«Двойки». Спочатку він працював у
ОСОБА_6, потім перейшов до ОСОБА_1, яка
надала йому в користування автомобіль
«Деу Ланос» для роботи. В день, коли
трапилась ДТП, він знаходився на зміні,
ОСОБА_1 передала йому замовлення.
Винним у ДТП був визнаний ОСОБА_5. Після
ДТП він повернувся, поставив машину
біля ВРЕР та пішов. Страхова компанія
повинна була виплатити відшкодування
позивачу. На цій машині він пропрацював
більше року, офіційно оформленим на
роботу у ОСОБА_6 він не був. Просив суд
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Представник відповідача ОСОБА_4 у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав та пояснив, що ОСОБА_3 працював у
таксі. 28.04.2011 року ОСОБА_3 керував
автомобілем «Деу Ланос», рухався по
непарній стороні проспекту
Радянського в сторону Сєвєродонецької
міської ради. Почав рухатися з лівого
ряду на зелений сигнал світлофору,
праворуч на червоне світло світлофору
рухався ОСОБА_5, який врізався в праве
переднє крило автомобілю «Деу Ланос»,
при цьому машину розвернуло. Після ДТП
автомобілі були оглянуті, складений
план ДТП, проведені всі необхідні
слідчі дії. За скоєння ДТП до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП був притягнутий ОСОБА_5,
тоді як ОСОБА_3 не був винним у ДТП, у
відношенні нього адміністративний
протокол не складався. Після аварії
звернулися до страхової компанії, в
якій був застрахований автомобіль
«Москвич», щоб провести виплати,
страхова компанія повинна була
виплатити позивачу збитки. При
проведенні експертизи ОСОБА_3
присутній не був, вважає, що сума
експертизи не обґрунтована та не
доведена. Крім того, позивачем жодним
чином не підтверджений той факт, що на
момент ДТП позивач була власником
автомобіля «Деу Ланос». Разом з тим,
позивач не надала належних доказів на
підтвердження завдання їй моральної
шкоди.

Просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Свідок ОСОБА_6, допитаний в судовому
засіданні, пояснив, що позивачка є його
дружиною. У лютому 2011 році він
подарував дружині автомобіль марки
«Деу Ланос», 2007 року випуску. У 2011 році
дружина вирішила здати автомобіль в
оренду, до того вона іноді
користувалася цим автомобілем, їздила
на ньому на роботу, за дитиною у дитячий
садочок. Потім вона передала цей
автомобіль ОСОБА_3, якого знала раніше.
ОСОБА_3 офіційно оформлений на роботу
не був, графіка його роботи він не знає.
ОСОБА_3 попросив у дружини автомобіль у
користування, планував заробляти на
ньому в таксі «Двойки». Машина
перебувала у ОСОБА_3 1-2 місяці, до цього
часу пригод із автомобілем не
траплялось. Спочатку автомобіль
приносив прибуток, ОСОБА_3 приносив по
150 гривень кожний вечір. Самого факту
передачі грошей він не бачив, просто
знав про це. Потім йому подзвонили і
сказали, що на перехресті вул.
Енергетиків та п. Радянського
відбулося зіткнення автомобіля
«Москвич» з їх автомобілем. На місце
ДТП були викликані працівники ДАІ та
був складений адміністративний
протокол, у відношенні кого саме - йому
не відомо. ОСОБА_3 сказав, що винним у
ДТП є водій «Москвича», який їхав на
червоне світло, а сам він їхав на зелене
світло. Вони звернулись до страхової
компанії, але з'ясувалось, що винним у
вчиненні ДТП визнали ОСОБА_3, інших
подробиць він не знає. Збитки були
оцінені експертами у 16 тисяч гривень.
Коли дружина побачила пошкоджену
машину, плакала, вважала себе винною в
тому, що трапилося. ОСОБА_3 сказав, що
грошей немає, всі витрати вони несли
самі. Дружина після ДТП стала часто
нервуватися, вони згадували цю подію 1-2
рази на місяць, сварилися. Зараз
сваряться рідше, у 2012 році сварилися 2
рази. Дружина зверталася до
психотерапевта у минулому чи
позаминулому роках, вживала пігулки.
Зараз цією машиною вони не
користуються.

Вислухавши пояснення сторін, свідка,
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до наступного.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Так, правилами частин 1 та 2 ст. 22 ЦК
України встановлено, що особа, якій
завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона
доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В порядку ч. 2 ст. 1187 ЦК України
встановлено, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: за наявності вини
всіх осіб, діяльністю яких було завдано
шкоди, розмір відшкодування
визначається у відповідній частці
залежно від обставин, що мають істотне
значення.

У відповідності до ст. 1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

У роз'ясненнях, викладених у п. 4
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 р. «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, суди повинні
мати на увазі, що відповідно до статей
1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну
фізичної або юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

У судовому засіданні встановлено, що
28.04.2011 року в м. Сєвєроднецьку,
Луганської області, в районі
перехрестя вул. Енергетиків та п.
Радянського сталася ДТП за участю
автомобілів «Деу Ланос», державний
номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3. та
«Москвич АЗЛК-408», державний номер
НОМЕР_2, під керування ОСОБА_5, що
підтверджується копією рішення
Сєвєродонецького міського суду від
05.03.2013 року.

Зазначеним рішення також встановлено,
що винним в вищевказаному ДТП є ОСОБА_3.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Згідно копії постанови
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 21.07.2011 року,
адміністративну справу у відношенні
ОСОБА_5 було закрито на підставі п.1 ч.1
ст. 247 КУпАП, тобто за відсутності у його
діях складу адміністративного
правопорушення передбаченого ст. 124
КУпАП.

Власником автомобіля «Деу Ланос»,
державний номер НОМЕР_1, є позивач
ОСОБА_1, що підтверджується копією
свідоцтва про державну реєстрацію
транспортного засобу Серії НОМЕР_3.

Як вбачається з довідки Центру надання
послуг, пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів з
обслуговування м. Сєвєродонецька (на
правах відділу) (підпорядкований УДАІ»
ГУМВС України в Луганській області) від
08.01.2014 року № 11/8-64-4, автомобіль «ДЕУ
Ланос», номерний знак НОМЕР_1, 2007 року,
зареєстрований 02.02.2011 року на ім'я
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно висновку № 63 експертного
автотоварознавчого дослідження по
визначенню матеріальної шкоди,
завданої власнику транспортного
засобу «Деу Ланос», державний номер
НОМЕР_1, вартість матеріальної шкоди на
момент ДТП складає 16 023 грн. 69 коп. в тому
числі вартість відновлювального
ремонту з урахування коефіцієнту
фізичного зносу - 13 858 грн. 34 коп.,
величина втрати товарної вартості - 2165
грн. 35 коп.

Відповідачем зазначена сума
матеріальної шкоди не визнається,
проте жодних доказів у порядку,
передбаченому ст.ст. 10,60 ЦПК України на
спростування зазначеного розміру
шкоди не надано, судом було роз'яснено
сторонам право заявляти клопотання
про призначення експертизи, проте
клопотань про її проведення від
відповідача та його представника не
надходило.

Суд критично оцінює посилання
представника відповідача на ті
обставини, що ОСОБА_3 не винний у
вчиненні ДТП, у якій автомобілю
позивача було завдано ушкодження,
оскільки винність ОСОБА_3 у вчиненні
зазначеного ДТП встановлена рішення
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 05.03.2013 року, яке
було ухвалено у цивільній справі
№1227/1939/12 за позовом ОСОБА_5 до
Відкритого акціонерного товариства
Національна страхова компанія
«Оранта» про стягнення шкоди за
договором страхування. Відповідач
ОСОБА_3 був залучений до участі у
розгляді вказаної справи в якості
третьої особи та приймав участь у
розгляді вказаної справи.

Таким чином, враховуючи всі обставини
справи, відповідач ОСОБА_3, як винна в
ДТП особа, повинен відшкодувати
позивачу завдану матеріальну шкоду у
розмірі 16 023 грн. 69 коп.

Крім того, також підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача
понесені нею витрати на сплату
експертного автотоварознавчого
дослідження в розмірі 450 грн. 00 коп., що
підтверджується квитанцією до
прибуткового касового ордеру № 30 від
31.05.2011 року.

Що стосується позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди, суд
вважає їх такими, що підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Як вбачається з ч. 2 ст. 23 ЦК України,
моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні інших цивільних
прав, порушенні нормальних життєвих
зв'язків через неможливість
продовження активного громадського
життя, при настанні інших негативних
наслідків.

Суд вважає доведеними доводи позивача
щодо спричинення їй пошкодженням
автомобіля моральної шкоди, оскільки
відмова відповідача у добровільному
порядку відшкодувати завдані збитки
протягом тривалого часу призвела до
моральних страждань і душевних
переживань позивача, суд вважає
обґрунтованими доводи позивача щодо
порушення внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди і
пошкодження автомобіля було порушено
її звичайний уклад життя, так як вона
була позбавлена можливості
користуватися автомобілем, відчувала
стрес.

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна
шкода відшкодовується грішми. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також з
урахуванням інших обставин, що мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності та справедливості.

Таким чином, при визначенні суми
відшкодування моральної шкоди судом,
враховуються вказані обставини.

Разом з тим, беручи до уваги конкретні
обставини справи, враховуючи моральні
хвилювання із-за противоправного
діяння відповідача, характер
спричинення матеріальних збитків
наслідок ДТП, виходячи із засад
розумності та справедливості, суд
вважає достатнім та необхідним
задовольнити частково позовні вимоги
про відшкодування моральної шкоди та
стягнути з відповідача на користь
позивача завдану моральну шкоду у
розмірі 2 500 грн. 00 гривень.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Таким чином, пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, суд вважає
за необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору в розмірі в сумі 189 грн.
73 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226
ЦПК України, ст. 16, 22,23, 1166, 1167, 1187-1188, 1192
ЦК України, Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 р. «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
користь ОСОБА_1 в якості відшкодування
матеріальної шкоди - 16 023 (шістнадцять
тисяч двадцять три) гривні 69 копійок, в
якості відшкодування витрат на
проведення автотоварознавчого
дослідження - 450 (чотириста п'ятдесят)
гривень 00 копійок, в якості
відшкодування моральної шкоди - 2 500 (дві
тисячі п'ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
користь ОСОБА_1 в якості відшкодування
витрат по оплаті судового збору - 189 (сто
вісімдесят дев'ять) гривень 73 копійки.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Луганської області
через Сєвєродонецький міський суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення в повному обсязі складено
04.03.2014 року.

Суддя
Т.О. Комплєктова