Справа № 381/5605/13 Головуючий у І
інстанції Суботін А.В.Провадження №
22-ц/780/462/14 Доповідач у 2 інстанції Сушко
РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді:
Сушко Л.П.,

суддів:
Лащенка В.Д., Поліщука М.А.

при секретарі:
Химинець Н. М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3
на рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 06 листопада 2013 року у справі за
заявою Фастівського міжрайпрокурора
Київської області в інтересах ОСОБА_4
про перегляд в зв'язку з нововиявленими
обставинами судового рішення у справі
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про припинення права власності на 1/6
частину будинку з виплатою грошової
компенсації,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2008 року позивачі звернулися до
суду з позовом до відповідачки про
припинення її права власності на 1/6
частину будинку АДРЕСА_1 на підставі
ст.365 ЦК України. Позовні вимоги
мотивували тим, що вони є
співвласниками вказаного будинку по 1/6
частині кожен, успадкованого ними
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5,
що стверджується свідоцтвом про право
на спадщину за законом, виданим 14
травня 1985 року. 1/6 частину вказаного
будинку також успадкував батько
померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_6, отримавши 29
червня 1991 року свідоцтво про право на
спадщину за законом. 9 липня 1991 року
ОСОБА_6 подарував успадковану ним 1/6
частину будинку відповідачці ОСОБА_4.
Проте на час укладення договору
дарування будинок був значно
поліпшений та добудований позивачкою
після отримання його у спадщину:
збільшена його загальна площа до 70,2
кв.м, а жила - до 48 кв.м, перебудовані
глинобитні стіни ракушняком, обкладено
будинок цеглою, повністю перероблено
верх будинку та перекрито дах шифером,
замінені вікна, двері та поли. У 2002 році
внаслідок прийняття виконкомом
Фастівської міської ради рішення про
погашення права власності іншого
співвласника будинку ОСОБА_7 на 1/3
частину будинку у зв'язку з її
непридатністю для проживання, частки
позивачів та відповідачки у будинку
змінилися і кожному з них стало
належати по 1/3 частині будинку.
Посилаючись на те, що фактично батько
відповідачки успадкував 1/6 частину
спадкового будинку, а відповідачці
незаконно подарував 1/6 частину будинку
вже поліпшеного та збільшеного у
розмірах і у вартості. Позивачі просили
визнати частково недійсними свідоцтво
про право на спадщину за законом,
видане ОСОБА_6 29 червня 1991 року, визнати
частково недійсним договір дарування
укладений між ОСОБА_6 та відповідачкою
ОСОБА_4 9 липня 1991 року, так як у ньому
невірно зазначено розмір частки (не від
успадкованого дарителем майна), та у
зв'язку з тим, що частка відповідачки у
будинку є незначною і вона в будинку не
проживає, припинити право на частку у
спільному майні, стягнувши на її
користь із позивачів грошову
компенсацію. Однак в подальшому
уточнили позовні вимоги і в остаточній
редакції позовних вимог просять
припинити право власності ОСОБА_4 на
вказану 1/6 частину спірного будинку з
виплатою їй грошової компенсації.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 21.07.2010 року
позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
припинення права власності на частку у
спільному майні задоволено та
припинено право власності ОСОБА_4 на 1/6
частину будинку АДРЕСА_1, виплативиши
їй грошову компенсацію в розмірі 11015
грн., які внесено позивачами на
депозитний рахунок суду та визнано
право власності на цю частину будинку
за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках,
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
витрати на проведення експертизи в
розмірі 5000,00 грн..

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 24.11.2010р. рішення
Фастівського міськрайонного суду
Київської області від 21.07.2010 року
залишено без змін.

Ухвалою вищого спеціалізованого суду
України від 10.06.2011 року рішення
Фастівського міськрайонного суду від
21.07.2010 року та Ухвалу Апеляційного суду
Київської області від 24.11.2010 р. залишено
без змін.

В жовтні 2011 року Фастівською
міжрайонною прокуратурою Київської
області в інтересах ОСОБА_4 було подано
заяву про перегляд рішення
Фастівського міськрайонного суду
Київської області від 21.07.2010 року у
зв'язку з нововиявленими обставинами
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права
власності на 1/6 частину будинку з
виплатою грошової компенсації, з
посиланням на істотні для справи
обставини, що не були і не могли бути
відомі особі, яка звертається із
заявою, на час розгляду справи, а саме:
судом не враховано, що в договорі
дарування зазначені 1/6 частина
спірного будинку складається з інших
характеристик нерухомого майна ніж в
свідоцтві про право на спадщину за
законом від 29 червня 1991 року виданого
на ім'я ОСОБА_6.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 06.11.2013 року
рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 21.07.2010 року
про припинення права власності ОСОБА_4
на 1/6 частину будинку АДРЕСА_1 за
наслідками його перегляду в зв'язку із
нововиявленими обставинами скасовано
та ухвалено нове, яким в задоволенні
позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
припинення права власності на 1/6
частину будинку з виплатою грошової
компенсації відмовлено та стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 вартість
проведеної в справі судової
будівельно-технічної експертизи в
розмірі 4804,37 грн., 500,00 грн. виконавчого
збору, 18,00 грн. витрат на проведення
виконавчих дій, всього: 5322,37 грн., як
безпідставно стягнутих за скасованим
рішенням.

У апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_2
та ОСОБА_3 просили рішення суду
скасувати і ухвалити нове по суті
позовних вимог, а саме припинити право
власності на 1/6 частину житлового
будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 з виплатою їй
грошової компенсації в розмірі 11015,00
грн. які внесені на депозитний рахунок
суду та визнати право власності на цю
частину будинку за ними в рівних
частинах та стягнути з ОСОБА_4 витрати
на проведення експертизи в сумі 5000,00
грн., посилаючись на його незаконність,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.
Вважають, що обставини та документи на
які посилався прокурор у свої заві
знаходились в матеріалах справи на час
ухвалення рішення від 21.07.2010 року та
досліджувались судом.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог,суд першої інстанції
обґрунтовував свої висновки тим, що
позивачі не довели ту обставину, що
частка відповідачки у спільному майні
є незначною. Крім того з урахуванням
відсутності у Фастівському районі у
відповідачки іншого житла на праві
власності, припинення її права
власності на частину будинку завдасть
їй значної шкоди.

Однак, такі висновки суду не
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що жилий будинок АДРЕСА_1
належав на праві власності ОСОБА_5 - 1/2
частина та 1/2 частина ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 Будинок був глинобитний жилою
площею 28,2 кв.м. Рішенням Фастівського
міськвиконкому від 8 грудня 1980 року
ОСОБА_5 дозволено перебудувати веранду
та кімнату у будинку розміром 6,0 X 8,0
кв.м. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.
Спадщину після нього прийняли позивачі
(дружина та син померлого) та його
батько ОСОБА_6 у рівних частках, тобто
по 1/6 кожний. 9 липня 1991 року ОСОБА_6
подарував належну йому 1/6 частку
спірного будинку ОСОБА_4 Рішеннями
Фастівського міськвиконкому від 24
грудня 2002 року №230/3 та від 18 червня 2010
року №115/1 погашено право власності
ОСОБА_10 на 1/2 частку будинку, у зв'язку з
тим, що ця частина будинку непридатна
для проживання, зруйнована і
відновленню не підлягає.

Також встановлено, що позивачка ОСОБА_2
після смерті ОСОБА_5 знесла
успадкований старий глинобитний
будинок, і на його місці за власні
кошти побудувала новий будинок, який не
був предметом спадкування після смерті
ОСОБА_5.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на те, що нововиявлені обставини на які
посилався прокурор у своїй заяві про
скасування рішення за нововиявленими
обставинами та які в подальшому стали
підставою для скасування рішення, а
саме не дослідження судом обставини, що
після успадкування майна ОСОБА_6 воно
збільшилось в загальній та житловій
площі, були предметом розгляду під час
ухвалення рішення 21.07.2010 року, а докази
на які послався прокурор наявні у
матеріалах справи та були подані
сторонами до ухвалення рішення.

Згідно ст. 365 ЦК України право особи на
частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо:1)
частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;2) річ є неподільною;3)
спільне володіння і користування
майном є неможливим;4) таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї. Суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Для припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої з обставин,
передбачених п.п. 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК
України, за умови, що таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї, а
також попереднього внесення позивачем
вартості цієї частки на депозитний
рахунок суду (постанова Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 15 травня 2013 р. у справі №
6-37цс13).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про те, що частка
у ОСОБА_4 в спільному із позивачами
майні не є незначною та в разі
припинення права власності завдасть їй
істотної шкоди, оскільки відповідачка
у спірному будинку ні коли не проживала
та 1/6 частини спірного будинку не
користувалась, питання про вселення в
спірне житло не ставила.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, спадщина, яка відкрилась після
смерті ОСОБА_5, і складалась з 1/2
частини глинобитного ветхого будинку
по АДРЕСА_1 та надвірних господарських
будівель. 1/6 частина цього будинку була
успадкована ОСОБА_11 та ОСОБА_3 -дружиною
та сином померлого, а 1/6 - його батьком
ОСОБА_6. Внатурі це спадкове майно між
спадкоємцями не ділилось, спадкоємець
ОСОБА_11 на місці спадкової частини
будинку побудувала новий будинок,
знісши успадковану будівлю, внаслідок
чого наданий час спадкового будинку,
який залишився після смерті ОСОБА_5, не
існує, господарські будівлі, які є
приналежністю головної речі -жилого
будинку, не є самостійним об'єктом
спадкування, спадкову частку в даний
час виділити в натурі неможливо, в
зв'язку з чим позивачі правомірно,
ставлять питання про припинення права
власності відповідачки на ідеальну
частку в спадщині з сплатою їй вартості
цієї частки.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №
13/14-14 від 14.04.14. ринкова вартість 1/6
частини спадкового будинку станом на
час проведення цієї експертизи
становить 21135,00 грн..

Позивачі внесли на депозитний рахунок
суду кошти в розмірі 21135,00 грн., що
підтверджується квитанціями.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів дійшла висновку
виходячи з положень ст. 365 ЦК України, що
частка відповідачки у праві власності
на спірний будинок є незначною і не
може бути виділена в натурі,
відповідачка у спірному будинку ніколи
не проживала, спадкової частини
будинку на тепер фактично не існує,
існуючий будинок не був предметом
спадкування після померлого ОСОБА_3
вартість частки будинку внесена на
депозитний рахунок суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про припининення право власності
відповідачки ОСОБА_4 на 1/6 частину
глинобитного будинку АДРЕСА_1, яка
належить їй на підставі договору
дарування від 09.07.91р. з виплатою їй
грошової компенсації вартості цієї
частки в сумі 21135,00 грн., які внесені
позивачами на депозитний рахунок суду
згідно квитанції від 21.07.10 та
15.04.2014року..

Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 необхідно
стягнути вартість в сумі 3000,00 грн.
згідно квитанції від 14.04.2014року.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 06 листопада
2013 року скасувати та ухвалити нове.

Припинити право власності ОСОБА_4 на 1/6
частину будинку АДРЕСА_1 виплативши їй
грошову компенсацію в розмірі 21135,00
грн., які внесено позивачкою на
депозитний рахунок суду та визнати
право власності на цю частину будинку
за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
витрати на проведення експертизи в
сумі 3000,00 грн..

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: