Справа №2/714/130/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2014 р. Герцаївський
районний суд Чернівецької області в
складі:

головуючого-судді: Костишин
Н.Я.

при секретарі: Чевка А.Г.

за участі: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Байраківської сільської ради
Герцаївського району Чернівецької
області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
права власності на житловий будинок з
господарськими спорудами в порядку
спадкування, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом до
відповідачів з вимогою про визнання за
ним в порядку спадкування права
власності на житловий будинок з
господарськими спорудами, який
розташований по АДРЕСА_1 Герцаївського
району Чернівецької області. Свої
вимоги мотивував тим, що вказаний
житловий будинок було побудовано в 1960
році його батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько
ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його
матір ОСОБА_5, залишивши після смерті
заповіт, яким все своє майно заповіла
йому, ОСОБА_1 Після смерті батьків
відкрилася спадщина на все їх майно, в
тому числі й на вищевказане нерухоме
майно. Через те, що спадкодавцями не
було отримано за життя свідоцтво про
право власності на вищевказане
нерухоме майно, він не може оформити на
себе спадщину.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги посилаючись на
обставини викладені в позовній заяві
та просив їх задовольнити.

Байраківська сільська рада
Герцаївського району в судове
засідання свого представника не
направила, однак подала суду письмову
заяву про розгляд справи у відсутності
їх представника, проти задоволення
позову не заперечують.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явилися, проте надали
суду письмові заяви щодо розгляду
справи у їх відсутності, так як проти
задоволення вимог позивача не
заперечують.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
дослідивши письмові матеріали по
справі, вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається і
це встановлено судом, що по АДРЕСА_1
Герцаївського району розташоване
домоволодіння, яке складається з
житлового будинку та господарських
споруд.

Згідно даних погосподарської книги
Байраківської сільської ради
Герцаївського району, житловий будинок
з господарськими спорудами який
розташований по АДРЕСА_1 Герцаївського
району зареєстрований у сільській раді
за ОСОБА_4 з 1960 року.

Судом встановлено, що вказаний
житловий будинок у встановленому
порядку в Бюро технічної
інвентаризації не зареєстрований.

Відповідно до ст.86 ЦК Української РСР
1922 року, який був чинним на час побудови
спірного жилого будинку, право
власності - це врегульовані законом
суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження майном.

У 1961 році питання набуття права
власності регулювались Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948
року «Про право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків» (далі - Указ) і прийнятою
відповідно до Указу постановою Ради
Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про
порядок застосування Указу Президії
Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про
право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків» (далі - Постанова), які,
зокрема, визначали умови та правові
наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу кожен
громадянин і кожна громадянка мали
право купити або збудувати для себе на
праві особистої власності жилий
будинок на один або два поверхи з
числом кімнат від однієї до п'яти як у
місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови визначав, що земельні
ділянки для будівництва
індивідуальних жилих будинків
відводяться за рахунок земель міст,
селищ, держземфонду і земель
держлісфонду у безстрокове
користування, а збудовані на цих
ділянках будинки є особистою власністю
забудовника.

Отже, за Указом та Постановою підставою
виникнення у громадянина права
власності на жилий будинок був сам факт
збудування ним його з додержанням
вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували
виникнення права власності на житловий
будинок із проведенням його
реєстрації.

Згідно з п.п.6, 7 Інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затвердженої
Міністерством комунального
господарства Української РСР 31.01.1966
року, підлягали реєстрації всі будинки
і домоволодіння, у тому числі належні
громадянам на праві особистої
власності, і здійснювалась вона на
підставі документів, що встановлюють
право власності (правовстановлюючих
документів, перелік яких додано до
вказаної Інструкції). Зокрема, за
пунктом 10 цього Переліку таким
правовстановлюючим документом про
право власності на жилий будинок,
збудований після видання Указу від
26.08.1948 року, є затверджений виконавчим
комітетом місцевої ради народних
депутатів акт державної комісії про
прийняття будинку в експлуатацію.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п.9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 04.10.1991 року №7 «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок», право
власності на жилий будинок, збудований
громадянином на відведеній в
установленому порядку земельній
ділянці і прийнятий в експлуатацію,
виникає з часу його реєстрації у
виконкомі місцевої ради.

Нормою ст.60 СК України, передбачено, що
майно набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Аналогічна норма
закону містилася у ст.22 КпШС України.

За змістом вказаних норм закону, кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відтак, зважаючи на те, що житловий
будинок в АДРЕСА_1 Герцаївського району
побудований на відведеній в
установленому порядку земельній
ділянці та зареєстрований в сільській
раді з 1960 року за ОСОБА_4 на час коли
останній перебував у шлюбі із ОСОБА_5,
то з того часу останні є його
співвласниками в рівних частках.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
виданим виконкомом Байраківської
сільської ради 10.03.2005 року серії
НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
виданим виконкомом Байраківської
сільської ради 17.11.2009 року серії НОМЕР_2.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 відкрилась спадщина в т.ч. і на
їхній житловий будинок з
господарськими спорудами.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом. Право на спадкування
мають особи, визначені в заповіті, а у
випадку відсутності заповіту, визнання
його недійсним, неприйняття спадщини
або відмови від неї, право на
спадкування одержують спадкоємці за
законом (ст.1223 ЦК України).

Судом встановлено, що спадкодавець
ОСОБА_4 все своє майно яке належало йому
на день смерті на випадок своєї смерті
заповів ОСОБА_5 згідно заповіту від
18.01.2005 року.

Частинами 1, 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК
передбачено, що спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст.1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Оскільки ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4
залишилася проживати в згаданому
будинку, то вважається такою, що вчасно
прийняла спадщину.

Інших спадкоємців які б мали право на
обов'язкову частку у спадщині після
смерті ОСОБА_4 судом не встановлено.

Згідно ст.22 КпШС України, майно нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Відповідно до ст.28 КпШтС
України в разі поділу майна, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
їх частки визначаються рівними.

Отже, ОСОБА_5, як другий з подружжя,
набула право власності на ? частку
згаданого будинку, а також після смерті
свого чоловіка ОСОБА_4 успадкувала в
порядку ст.1268 ЦК України іншу ? його
частку та ще за життя - 19.10.2009 року
розпорядилася своїм майном, а саме
житловим будинком, заповівши його
ОСОБА_1

Частинами 1, 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК
передбачено, що спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст.1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини. Для
прийняття спадщини встановлюється
строк шість місяців, який починається з
часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів спадкової
справи померлої ОСОБА_5, позивач у
передбачений законодавством
шестимісячний строк - 22.12.2009 року
звернувся до державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини після смерті останньої.

Інших спадкоємців які б мали право на
обов'язкову частку у спадщині після
смерті ОСОБА_6 судом не встановлено.

Постановою нотаріуса від 27.02.2014 року
позивачу було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
житловий будинок з належними до нього
господарськими будівлями і спорудами,
що розташований по АДРЕСА_1
Герцаївського району з підстав
відсутності правовстановлюючих
документів на спірний житловий
будинок.

З урахуванням наведеного, вимоги
позивача є обґрунтованими і такими що
підлягають задоволенню, так як
спадкодавцям, належав вищезазначений
житловий будинок, позивач як
спадкоємець за заповітом в свою чергу
своєчасно прийняв спадщину, однак з тих
підстав, що реєстрація права власності
на житловий будинок відсутня, останній
не може оформити на себе право
власності на належне йому спадкове
майно.

На підставі ст.ст.1217, 1222, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК
України, ст.60 СК України, ст.ст.22, 28 КпШС
України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 214, 215
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок літ.«А» загальною
площею 37,10 кв.м в тому числі 16,70 кв.м
жилої площі, сараїв літ.«Б, В», криниці
№1, воріт №2 та огорожі №3, що по АДРЕСА_1
Герцаїського району Чернівецької
області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернівецької області через
Герцаївський районний суд
Чернівецької області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10-ти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10-ти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя