Єдиний унікальний номер 269/5629/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3636/2014
Головуючий в 1 інстанції - Апалькова О.М.
Доповідач - Халаджи О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Бугрим Л.М.

суддів Халаджи О.В., Космачевської Т.В.

при секретарі Лавицькому Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на
рішення Совєтського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 11
березня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи:
ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» про визнання
права власності в порядку спадкування
за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Совєтського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 11
березня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5
про визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ?
частини нежитлового приміщення
комплексу підприємства громадського
харчування, бані та перукарні, що
розташовано за адресою АДРЕСА_1,
загальною площею 327,8 кв.м. та на ?
частини квартири АДРЕСА_2, загальною
площею 52,20 кв.м. в порядку спадкування
за заповітом після смерті ОСОБА_1,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погодившись з вказаним рішенням
ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій
зазначає, що судом першої інстанції не
було належним чином досліджено
обставин справи. На момент звернення
позивача до суду спір між сторонами не
виник, оскільки позивач не міг довести
суду факт відмови нотаріуса у вчинені
нотаріальних дій у зв'язку з
відсутністю у нього
правовстановлюючих документів на
майно. Також, відповідач ОСОБА_5
зазначила, що боїться передавати
позивачу правовстановлюючі документи
на баню та квартиру з огляду на те, що
між сторонами із-за довгих судових
спорів виникли неприязні стосунки і
відповідач боїться, що у випадку
передачі документів ОСОБА_2, який є
інвалідом 2 групи і потребує огляду
психіатра та невропатологу, тому може
їх зіпсувати або втратити, що в
результаті унеможливить оформлення
нею спадку. Окрім того, апелянт
зазначає, що має право на обов'язкову
частку у спадку, оскільки на момент
смерті чоловіка досягла 55 років, тобто
була непрацездатна і за рішенням
Совєтського районного суду м. Макіївки
була визнана такою, що перебувала на
утриманні чоловіка. Таким чином, частка
бані та квартири, які підлягають
спадкуванню за заповітом позивачем
становить 1/16, але ніяк ?, як визначено
судом. Враховуючи викладене, просить
рішення Совєтського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 11
березня 2014 року скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позову.

Представник відповідача у судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
підтримали та просили її задовольнити.

Представник третьої особи ОСОБА_3
апеляційну скаргу також підтримала та
просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та представник третьої
особи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до
судового засідання не з'явилися, про
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України, неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача,
з'явившихся сторін та їх представників,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши докази, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно свідоцтва про смерть, виданого
Совєтським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Макіївського міського управління
юстиції у Донецькій області ОСОБА_1
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло за № 7992 від 14.12.1993
року, виданого комісією по
приватизації житлового фонду в/о
«Макіїввугілля» відповідно до наказу
№ 19 від 08.02.1993 року, ОСОБА_5 та її
чоловіку, ОСОБА_1, належить квартира
АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної
власності (а.с.7).

Рішенням Совєтського районного суду м.
Макіївки від 28.09.2007 року (а.с.8) за ОСОБА_1
та ОСОБА_3 визнано право власності на
нерухоме майно - комплекс підприємства
громадянського харчування, бані та
перукарні,що розташовано за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 327,8 кв.м.
Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно, номер
витягу: 163244710, дата 18.10.2007 року,
власниками нежитлової будівлі за
адресою: АДРЕСА_1, номер запису 2079 в
книзі 6, є - ОСОБА_1, ОСОБА_3 форма
власності приватна.

Згідно заповіту, укладеного приватним
нотаріусом 10.03.2011 року, ОСОБА_1 склав
заповіт на випадок своєї смерті на все
його майно, яке буде належати йому на
день його смерті, де б воно не
знаходилось та з чого б воно не
складалось, а також все те, що буде
належати йому за законом на день його
смерті в рівних частках ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 (а.с. 10).

Рішення Апеляційного суду Донецької
області від 25.09.2013 року (а. с.11-16)
позивачу, ОСОБА_2 у задоволені позовних
вимог про витребування документів на
нерухоме майно для оформлення своєї
частки за заповітом відмовлено. Згідно
витягу про реєстрацію в Спадковому
реєстрі № 30507929 від 21.05.2012 року (а.с.17)
видно, що до спадкового реєстру
внесено реєстраційний запис,
параметрами якого є реєстрація
спадкової справи, спадкодавець - ОСОБА_1
Відповідно до витягу про реєстрацію в
спадковому реєстрі, № витягу: 26331205,
дата видачі:10.03.2011 року (а.с. 18) видно, що
до спадкового реєстру внесено
реєстраційний запис, параметрами якого
є - реєстрація заповіту, номер у
Спадковому реєстрі, бланки ВРІ 070466,
номер в реєстрі 422. Згідно копій листів
на ім'я як ОСОБА_5 так і ОСОБА_3, що
підтверджуються зворотними розписками
(а.с.19-22), останнім запропоновано у строк
як до 18.10.2013 року так і 30.10.2013 року надати
позивачу правовстановлюючі документи
на нерухоме майно.

Згідно договору іпотеки № 014/179/0238/1 (а.с.
29-31) видно, що сторонами договору є
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які є
іпотекодержателями, які забезпечують
вимоги іпотекодавця, а також
додаткових угод до нього, що можуть
бути укладені в подальшому за умовами
якого, іпотекодавець зобов'язується
перед іпотекодержателем повернути
кредит, сплатити проценти, неустойку та
інше, що витікають з кредитного
договору № 014/11-179/023 від 16.11.2007 року, де
предметом іпотеки є нерухоме майно -
нежитлова будівля (підприємство
громадського харчування, бані а
перукарні), яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про одруження,
виданого 02.12.1964 року Совєтським
районним РАГС м. Макіївки Донецької
області, актовий запис № 487 (а.с.33),
відповідач по справі знаходилася в
зареєстрованому шлюбі з померлим з 02.12
1964 року.

Згідно договору купівлі-продажу
робочого проекту ( а.с.34) видно, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками в рівних
частинах нежитлової будівлі для
організації комплексу підприємства
громадянського харчування, бані та
перукарні, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішення Совєтського райсуду від 26.06.2012
року (а.с.46) встановлений факт спільного
проживання між ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Згідно постанови приватного нотаріусу
Макіївського МНО від 25.12.2013 року видно,
що ОСОБА_2, позивачу по справі
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом, у
зв'язку з ненаданням
правовстановлюючих документів на
нерухоме майно, які необхідні для
оформлення спадщини (а.с.69).

Спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою відповідно. Згідно до ч.1 ст.1223
ЦК України право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю, право
на заповіт здійснюється особисто.

Нормою ст. 1296 ЦК України визначено, що
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину.

Згідно з ч.1 ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№ 7 «Про судову практику у справах про
спадкування» свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

Також постановою Пленуму Верховного
Суду України, передбачено, що особа,
якій відмовлено нотаріусом у видачі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, може звернутися до суду
з позовом про визнання права власності
в порядку спадкування (за законом або
за заповітом).

Суд першої інстанції прийшов
правильного висновку, що оскільки
постановою про відмову у вчиненні
нотаріусом нотаріальної дії від 25.12.2013
року відмовлено ОСОБА_2 у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, так як ним не надані
правовстановлюючі документи на
нерухоме майно, відповідач та його
представник у судовому засіданні
підтвердив той факт, що вони
добровільно відмовляються надати тому
оригінали правовстановлюючих
документів, у позивача виникло право
саме в судовому порядку визнати за
собою право власності на заповідане
йому майно в порядку спадкування.

Суд також не може прийняти як довід
апеляції той факт, що оскільки
відповідачка була на утриманні, то має
обов'язкову частку на спадщину, а тому
її доля з урахуванням її обов'язкової
частки, повинна бути більшою ніж доля
ОСОБА_2, оскільки доля ОСОБА_5 за
заповітом більша ніж її обов'язкова
частка.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд вважає висновки суду
обґрунтованими і такими, що
підтверджуються матеріалами справи та
вимогами закону.

Усі доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження у суді, на
правильність висновків суду вони не
впливають, апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів,
внаслідок чого підстав для задоволення
апеляційної скарги і скасування
судового рішення не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Совєтського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 11
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили після її проголошення та
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: