Суддя Матвієвська Г. В.
Справа № 644/1703/13-ц
Провадження № 2/644/63/14
Справа № 644 /
№п 2/ 644/ 63 /14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04. 2014 року Орджонікідзевський
районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді
Матвієвської Г.В., при секретарях -
Черніковій О.А., Міняйло В.В., за участю
: позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,
представника позивачів- ОСОБА_18,
відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи : Четверта харківська
державна нотаріальна контора,
державний нотаріус Четвертої
харківської державної нотаріальної
контори Нікуліна Олена Миколаївна про
визнання недійсним заповіту та
усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2
звернулись до суду з позовом до
ОСОБА_3, третя особа - Четверта
Харківська державна нотаріальна
контора - про визнання недійсним
заповіту ОСОБА_7, посвідченого
Четвертою ХДНК 23.06.2010 р. за № 2-868 на
користь ОСОБА_3, та усунення ОСОБА_3 від
права на спадкування після ОСОБА_7

Позивачі в обгрунтування вимог за
позовом вказували, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у
віці 98 років померла ОСОБА_7 - мати
позивача ОСОБА_1 та бабуся позивачів
ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Батько позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 - син
ОСОБА_7 - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

За таких обставин спадкоємцями першої
черги за законом після ОСОБА_7 є її
дочки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - згідно ст. 1261
ЦК України, внуки ОСОБА_5 та ОСОБА_2 - за
правом представлення згідно ч. 1 ст. 1266
ЦК України.

Спадщину після ОСОБА_7 позивачі,
прийняли, звернувшись до Четвертої
ХДНК із відповідними заявами.
Відповідач ОСОБА_3 також спадщину
прийняла.

При зверненні до Четвертої ХДНК
позивачам стало відомо, що на все своє
майно ОСОБА_7 залишила заповіт,
посвідчений Четвертою ХДНК 23.06.2010 р. за
№ 2-868 на користь доньки ОСОБА_3

Вважають вказаний заповіт ОСОБА_7
недійсним, оскільки волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі, виходячи з того,
що до спадкової маси увійшли 2/3 частини
будинку АДРЕСА_3, де з дня народження
зареєстровані та проживають позивачі
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 У цьому ж будинку
проживав до дня смерті їх батько
ОСОБА_8, що загинув ІНФОРМАЦІЯ_2, та
проживає їх мати ОСОБА_9 Крім цього, у
будинку до дня смерті - 1989 р. проживав
чоловік ОСОБА_7- ОСОБА_10. До дня смерті
ОСОБА_10 2/3 частини вказаного будинку
належали йому та ОСОБА_7 на праві
спільної сумісної власності подружжя.
Після смерті ОСОБА_10 належну йому 1/3
частину домоволодіння у 1990 році
одноосібно успадкувала дружина ОСОБА_7,
оскільки за взаємною згодою з метою
спрощення оформлення спадщини діти
померлого - ОСОБА_8, ОСОБА_1 та ОСОБА_3
відмовились від спадщини після батька
на користь ОСОБА_7

Ще за життя ОСОБА_10 за спільною згодою в
приміщеннях, які займала сім'я ОСОБА_8
був встановлений окремий лічильник
електроенергії, укладений окремий
договір забезпечення електроенергією,
на підставі якого відкритий окремий
особовий рахунок на ім'я ОСОБА_8,
переоформлений після його смерті на
ОСОБА_9 Оплата за спожитий природний
газ для опалення всієї спірної частини
домоволодіння та приготування їжі,
оплата за послуги каналізації після
смерті ОСОБА_10 за згодою ОСОБА_7 також
здійснювалась за рахунок коштів ОСОБА_8

За життя ОСОБА_8 у зв'язку з народженням
дітей та необхідністю покращення
житлових умов за спільні кошти своєї
сім'ї та її зусиллями почав зводити
прибудову - житлову кімнату 1-7, яка була
добудована вже після його смерті - у 1996
році. Після його смерті зусиллями його
дружини та дітей за їх кошти була
добудована також кухня 1-8 площею 12,2 кв.
м., санвузол 1-9 площею 2,9 кв. м., надвірні
будівлі - сарай літ. «К» площею 14,8 кв. м.,
сарай літ. «Л» площею 11,2 кв. м., льох літ.
«Р» площею 6 кв. м., гараж літ «М» площею
44,8 кв. м.

ОСОБА_10 та ОСОБА_7 ніколи не
заперечували проти зведення їх сином
вказаних прибудов та надвірних
будівель та вважали ці прибудови та
споруди власністю сина та його дітей
та дружини. Проти використання
відповідної частини земельної ділянки
для обслуговування зведених прибудов
та надвірних будівель також ніколи не
заперечували.

З березня 2008 року ОСОБА_7, яка
знаходилась у похилому віці, у зв'язку з
наполяганнями відповідача ОСОБА_3
стала проживати в її квартирі за
адресою: АДРЕСА_1. З цього часу ОСОБА_3
ізолювала ОСОБА_7 від спілкування із
позивачами, не впускала їх у квартиру,
коли вони приходили провідати ОСОБА_7,
забороняла їй навіть через закриті
двері спілкуватись з ними. Такі дії
ОСОБА_3 були спрямовані на те, щоб
позбавити ОСОБА_7 можливості здійснити
вільне волевиявлення щодо заповіту, та
примусити під тиском укласти заповіт
на її користь.

Вважають, що ОСОБА_3, зловживаючи
похилим віком та станом ОСОБА_7,
здійснювала тиск на неї з метою
заволодіння одноособово
домоволодінням всупереч волі ОСОБА_7,
яку було легко змусити поставити
підпис під будь-яким документом,
оскільки сама ОСОБА_7 не може читати
внаслідок малограмотності, слабкого
зору та похилого віку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
позов підтримала у повному обсязі та
пояснила, що в березні 2008 року ОСОБА_7
тимчасово переїхала до своєї дочки
ОСОБА_1 у зв'язку з хворобою, а від неї -
до ОСОБА_3 на час ремонту у квартирі
ОСОБА_1, після чого ОСОБА_3 заборонила
ОСОБА_7 спілкуватись із ОСОБА_1 та
внуками. Вона неодноразово намагалась
провідати бабусю, проте та не
відкривала двері, бо боялась ОСОБА_3 У
неї та її брата ОСОБА_5 були дуже добрі
сосунки з бабусею. Бабуся завжди
вважала, що вона є власницею двох
кімнат будинку, у яких вона жила, а
решта кімнат належить внукам, про що
вона постійно стверджувала, в тому
числі і восени 2010 року, коли вона кілька
місяців проживала із ОСОБА_3 у своїх
двох кімнатах у будинку АДРЕСА_3.

Позивач ОСОБА_1 позов підтримала та
пояснила, що до березня 2008 року її мати
ОСОБА_7 проживала з внуками та
невісткою у будинку АДРЕСА_3, але у
зв'язку з хворобою та тим, що внуки та
невістка працювали, вона запропонувала
матері тимчасово переїхати до неї в її
квартиру, на що та погодилась. Згодом у
них в квартирі розпочався ремонт, за
пропозицією молодшої дочки ОСОБА_3
ОСОБА_7 на час ремонту переїхала в
квартиру ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.
Але після цього ОСОБА_3 залишила ОСОБА_7
у себе, перешкоджала її спілкуванню з
ОСОБА_1 та внуками, забороняла їй
впускати їх у квартиру за її
відсутності. Спілкуватись із матір'ю за
вказаною адресою могла лише до 2009 року
у присутності ОСОБА_3, при цьому мати
просила врятувати її, але на пропозицію
переїхати вказувала, що боїться ОСОБА_3,
а сама ОСОБА_3 при цьому категорично
заперечувала можливість переїзду
ОСОБА_7 від неї. З внуками у ОСОБА_7 були
дуже добрі стосунки, підстав
позбавляти їх житла у неї ніколи не
було і кімнати, в яких проживають внуки
та їх мати ОСОБА_9 - вона завжди вважала
власністю внуків.

У 2004 році ОСОБА_7 склала заповіт, яким
все майно заповіла ОСОБА_3 Коли ОСОБА_1
стало відомо про вказаний заповіт -
вона запитала - чому мати позбавила її
спадщини. На це ОСОБА_7 відповіла, що не
знала, що підписує, довіряла ОСОБА_3,
яка спонукала її до підписання якихось
документів у нотаріуса, але вважала, що
заповідає належні їй 2 кімнати обом
дочкам. Зрозумівши, що підписала
заповіт лише на користь ОСОБА_3 -
скасувала його та 11.01.2005 року склала
новий заповіт на користь обох дочок.

Згодом ОСОБА_3 знову схилила її до
складання заповіту лише на її користь,
але ОСОБА_1 узнала про це, і ситуація
повторилась, заповіт знову був
скасований та складений новий заповіт
на користь обох дочок. Тому ОСОБА_3
вирішила ізолювати матір від
спілкування з позивачами, щоб не дати
змоги виправляти заповіти, що
складались на її одноособову користь, а
коли мати вже знаходилась у неї, ОСОБА_3
схилила її до укладання договору
дарування їй будинку. Цей договір був
скасований судом. Отже, ОСОБА_3,
користуючись тим, що ОСОБА_7 залежала
від неї, боялась її, мала слабкий зір
та була малограмотною та довіряла їй -
схиляла її до складання несправедливих
заповітів та договору.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не
з'явився.

Представник позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову
заперечувала. Вказала, що
волевиявлення ОСОБА_7 при посвідченні
заповіту було вільним, спілкуванню
ОСОБА_7 з відповідачами вона не
перешкоджала, а вони самі не бажали
спілкуватись з нею. Коли ОСОБА_7
проживала з внуками та невісткою, вони
били її, відбирали пенсію. Також
вказала, що вона замовляла оцінку
спадкового домоволодіння, його оцінили
в 55 тисяч доларів США, але вона згодна
отримати від позивачів 20 тисяч доларів
США, а можливо і менше, і залишити їм
домоволодіння. Добудови до
домоволодіння, здійснені сім'єю її
загиблого брата ОСОБА_8 вважає
власністю своїх племінників ОСОБА_5,
ОСОБА_2 та їх матері ОСОБА_9, не
заперечує, щоб вони там проживали та не
претендує на вказані прибудови.

Представник відповідача ОСОБА_3- проти
позову заперечувала, вважала, що
заповіт складено та посвідчено у
відповідності з вимогами закону.

Третя особа - Четверта Харківська
державна нотаріальна контора -
представника в судове засідання не
направила, надала лист з проханням
розглядати справу за відсутності її
представника.

Третя особа - державний нотаріус
Четвертої Харківської державної
нотаріальної контори Нікуліна О.М. в
судове засідання не з'явилась, бажання
приймати участь у справі не висловила.

Свідок ОСОБА_12 показав, що спірний
заповіт складався у його та його
дружини присутності, був прочитаний
нотаріусом вголос, заперечень від
ОСОБА_7 не було, вона вимолвила « та
вроде так», із сумнівом, він та його
дружина підписали заповіт, нотаріус
посвідчила заповіт, потім ОСОБА_7 у
останню чергу підписала сама
зазначений заповіт, на що нотаріус
звернула присутніх увагу.

Свідок ОСОБА_13 вказав, що знає сторони
по справі давно, часто заходив у гості
до ОСОБА_7, у якої були дуже добрі
відносини з внуками і з невісткою
ОСОБА_9 Кожен раз як приходив -
спілкувався з ОСОБА_7 Вона завжди
вказувала, що в домоволодінні
господарем є її внук ОСОБА_14, все має
дістатись йому та ОСОБА_2 Одного разу у
2011 році він зустрів ОСОБА_2 неподалік
від квартири ОСОБА_3 Вона вказала, що
хотіла зустрітись із бабусею ОСОБА_7,
але її не впустили до квартиру і двері
не відкрили.

Свідок ОСОБА_15 вказав, що від своєї
дружини ОСОБА_1 знає, що ОСОБА_7 складала
заповіт на користь ОСОБА_3, а коли
ОСОБА_1 їй роз'яснила про це - вона
питала у ОСОБА_3 - «Що ти наробила?» та
потім складала новий заповіт на обох
дочок. Така ситуація згодом
повторилась ще раз. Коли ОСОБА_7
переїхала тимчасово до ОСОБА_3 -
спілкування з нею майже припинилось
Вони з дружиною могли побачитись із
ОСОБА_7 тільки в присутності ОСОБА_3, а
коли приходили у її відсутність -
ОСОБА_7 двері не відкривала, вказувала,
що ОСОБА_3 забороняє їй їх впускати та
кричить на неї. Вони пропонували ОСОБА_7
переїхати від ОСОБА_3 до них, але ОСОБА_3
категорично заперечувала проти цього,
а ОСОБА_7 боялась їй суперечити.
Відносини у ОСОБА_7 з внуками були дуже
добрі. ОСОБА_7 постійно вказувала, що в
домоволодінні дві кімнати належать їй,
а решта - внукам ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та їх
матері ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_9 вказала, що у неї та її
дітей були дуже добрі відносини з
ОСОБА_7, яка завжди вважала, їй належить
дві кімнати у будинку, в яких вона жила,
а решта кімнат та добудови належать її
внукам. Після того, як ОСОБА_7 переїхала
до ОСОБА_3, спілкування з ОСОБА_7 значно
ускладнилось. Внуки ходили провідувати
бабусю, але вона не відкривала двері, бо
їй заборонила ОСОБА_3, якої вона
боялась.

Свідок ОСОБА_16 вказав, що знає ОСОБА_3 по
роботі. Він допомагав ОСОБА_3 на її
прохання доглядати за ОСОБА_7, купати
її. Коли він щось приносив для ОСОБА_7, а
ОСОБА_3 не було дома, він до квартири не
заходив.

Суд, заслухавши пояснення позивачів,
їх представника, відповідача,
представника відповідача, свідків,
дослідивши письмові докази по справі,
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у
віці 98 років померла ОСОБА_7 - мати
позивача ОСОБА_1 та бабуся позивачів
ОСОБА_5 та ОСОБА_2, залишивши після себе
заповіт від 23.06.2010 року, посвідчений
Четвертою ХДНК за № 2-868, яким все майно
заповіла своїй дочці ОСОБА_3

Спадщину після ОСОБА_7 позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_5, ОСОБА_2, та відповідач ОСОБА_3
прийняли.

До березня 2008 року ОСОБА_7 проживала у 2
кімнатах належних ій 2/3 частинах
домоволодіння АДРЕСА_3, де також
проживали і до цього часу проживають її
внуки ОСОБА_5, ОСОБА_2 та їх мати ОСОБА_9 У
цьому ж домоволодінні до 1989 року - до
дня смерті - проживав чоловік ОСОБА_7-
ОСОБА_10. Також у вказаному
домоволодінні до дня смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_2 - проживав ОСОБА_8 - син
ОСОБА_7 та батько позивачів ОСОБА_5 та
ОСОБА_2

У зв'язку з перенесеним ОСОБА_7
інсультом та тим, що ОСОБА_5, ОСОБА_2 та
ОСОБА_9 працювали та не мали змоги
протягом робочого дня здійснювати
догляд за ОСОБА_7, вона за взаємною
згодою погодилась тимчасово пожити у
своєї дочки ОСОБА_1 та в березні 2008 року
переїхала до неї. У вересні 2008 року у
зв'язку з ремонтом у квартирі ОСОБА_1
ОСОБА_7 на час ремонту переїхала у
квартиру до молодшої дочки ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1, де і проживала до дня
смерті. Після цього ОСОБА_3 заборонила
ОСОБА_7 спілкуватись з позивачами у її
відсутність та категорично
заперечувала можливість повернення
ОСОБА_7 у квартиру ОСОБА_1

Після одруження ОСОБА_8 у домоволодінні
АДРЕСА_3 він з сім'єю став проживати у
приміщеннях 1-4, 1-5, 1-6, а його батьки
ОСОБА_7 та ОСОБА_10 - у кімнатах 1-2 та 1-3.
Після народження дітей ОСОБА_8 почав
зводити прибудову до будинку - житлову
кімнату 1-7. Після його смерті були також
прибудовані кухня 1-8 та санвузол 1-9.
Вказані приміщення, які займала сім'я
сина, ОСОБА_7 завжди вважала власністю
сина, а після його смерті - власністю
внуків та дружини сина.

08.12.2004 року ОСОБА_7 склала заповіт на
користь ОСОБА_3

11.01.2005 року вказаний заповіт був
скасований шляхом укладання нового
заповіту, яким ОСОБА_7 все належне їй
майно, в тому числі належну їй частину
житлового будинку АДРЕСА_3 з
відповідною часткою надвірних
будівель заповіла дочкам ОСОБА_1 та
ОСОБА_3

За ствердженнями позивача ОСОБА_1, які
не заперечуються відповідачем, згодом
ОСОБА_17 знову склала заповіт на користь
ОСОБА_3 та знову скасувала його, склавши
новий заповіт на користь обох дочок.

Чинним рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 14.07.2009
року у справі № 2-1427/09 визнано недійсним
договір дарування від 17.12.2008 року, за
яким ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_3 2/3
частини спірного домоволодіння - у
зв'язку з його невідповідністю волі
ОСОБА_7 Під час розгляду вказаної
справи справи судом за місцем її
проживання та у відсутність ОСОБА_3
була допитана ОСОБА_7, яка, згідно
вказаному рішенню, пояснила, що
«переписала 1/3 частину будинку, а саме 2
кімнати - своїй дочці ОСОБА_3 за те, що
остання буде її доглядати. Решта
будинку належить її внукам ОСОБА_5 і
ОСОБА_2 і не повинна дістатись нікому
крім них. Обставини укладання договору
дарування не пам'ятає, не може читати
внаслідок малограмотності та слабкого
зору, але довіряє своїй дочці ОСОБА_3,
яка все повинна зробити правильно».

У відповідності з приписами ч. 3 ст. 60
ЦПК України - вказані обставини не
підлягають доказуванню.

За таких обставин суд вважає
доведеними ствердження позивачів про
те, що ОСОБА_7 послідовно вважала, що
володіє лише двома кімнатами у будинку
АДРЕСА_3, а решта приміщень належить її
внукам ОСОБА_5, ОСОБА_2 та їх матері
ОСОБА_9

Складаючи заповіти та укладаючи
правочин щодо вказаного будинку,
ОСОБА_7 вважала, що заповідає чи
розпоряджається лише 2 кімнатами, а не
всіма 23 частинами домоволодіння.

Судом не встановлено обставин і
відповідачем не надано доказів на
підтвердження того, що у ОСОБА_7
будь-коли було бажання позбавити своїх
внуків та невістку права на приміщення,
в яких вони проживають.

Крім того, ОСОБА_7 ще в 2009 році сама
підтвердила, що внаслідок
малограмотності та слабкого зору не
може читати, але покладається на ОСОБА_3

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

У відповідності із положеннями ст. 215 ЦК
України підставами недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною вимог, які
встановлені частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Згідно ч. ч. 2, 6 ст. 1224 ЦК України - не
мають права на спадкування особи, які
умисно перешкоджали спадкодавцеві
скласти заповіт, внести до нього зміни
або скасувати заповіт і цим сприяли
виникненню права на спадкування у них
самих чи в інших осіб або сприяли
збільшенню їх частки у спадщині.

Положення цієї статті поширюються на
всіх спадкоємців, у тому числі й на тих,
хто має право на обов'язкову частку у
спадщині, а також на осіб, на користь
яких зроблено заповідальний відказ.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що заповіт ОСОБА_7 від 23.06.2010
року на користь ОСОБА_3, посвідчений
Четвертою ХДНК за № 2-868 - не відповідає
її волі, позовні вимоги про визнання
заповіту недійсним підлягають
задоволенню.

Щодо вимог про усунення ОСОБА_3 від
права на спадкування після ОСОБА_7 - суд
вважає, що позивачами не надано
достатніх підстав та доказів на їх
підтвердження, які б свідчили про
умисні дії ОСОБА_3, направлені на
перешкоджання ОСОБА_7 скасувати
заповіт від 23.06.2010 року чи внести до
нього зміни, а тому позовні вимоги в цій
частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 13, 16, 203, 215, 1224, 1261, 1266, 1257
ЦК України, ст. ст. 10, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш
И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи : Четверта
харківська державна нотаріальна
контора, державний нотаріус Четвертої
харківської державної нотаріальної
контори Нікуліна Олена Миколаївна про
визнання недійсним заповіту та
усунення від права на спадкування, -
задовольнити частково.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_7,
посвідчений Четвертою харківською
державною нотаріальною конторою 23.06.2010
року за № 2-868 на користь ОСОБА_3.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Орджонікідзевський районний суд
м. Харкова шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з моменту
оголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя