Справа № 188/625/14-ц
Провадження № 2/188/355/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року Петропавлівський
районний суд Дніпропетровської
області у складі головуючого судді -
Бурди П.О.,

при секретарі - Карпенко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у смт. Петропавлівка
Дніпропетровської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Української сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області про
встановлення належності спадкового
майна спадкодавцю та визнання права
власності на таке майно за спадкоємцем
в порядку спадкування за законом,

встановив:

07.04.2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
встановлення належності спадкового
майна спадкодавцю та визнання права
власності на таке майно за спадкоємцем
в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову позивач
зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла
його бабуся ОСОБА_2, що підтверджується
свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_2,
виданим відділом реєстрації актів
громадянського стану Краматорського
міського управління юстиції Донецької
області за актовим записом № 2781.

На час смерті ОСОБА_2 належала на
праві приватної власності земельна
ділянка площею 19,570 гa, за основним
цільовим призначенням для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, розташована на території
Української сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області. Земельна
ділянка належала спадкодавцю на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії
НОМЕР_6, виданого 26.03.2002 року
Петропавлівською районною державною
адміністрацією Дніпропетровської
області на підставі розпорядження
голови № 95-р від 22.03.2002 року та
зареєстрованого в книзі записів
державних актів за № 8842.

Позивач зазначає, що на час
відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3
чинним був Цивільний Кодекс України в
редакції від 18.07.1963 року (далі за
текстом ЦК України 1963 року), а отже
спадкування після її смерті повинно
відбуватись за правилами саме цього
нормативного акту.

Єдиним спадкоємцем першої черги
після смерті ОСОБА_3 був її єдиний син
ОСОБА_4, їхні родинні відносини
підтверджуються свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_3, виданим 18.09.1959
року Бюро записів актів громадського
стану Краматорської міської ради
народних депутатів Донецької області.

Відповідно до довідки № 548 від
26.05.2011 Дніпропетровської областіроку,
виданої Українською сільською радою
Петропавлівського району
Дніпропетровської області, ОСОБА_4
дійсно проживав з 2000р. по 2005 рік за
адресою: АДРЕСА_1, але не був
зареєстрований.

Відповідно до довідки № 800 від
23.09.2011 року, виданої Українською
сільською радою Дніпропетровської
області , ОСОБА_2 дійсно проживала, але
не була зареєстрована на території
Української сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області в період з
1995 по 2003 рік.

На час відкриття спадщини після
смерті ОСОБА_3 оригінали
правовстановлюючих документів щодо її
цивільних прав та обов'язків, серед
яких і державний акт на право власності
на земельну ділянку, перебували у її
рідного сина ОСОБА_4.

Позивач зазначає, що відповідно до
п. 113 Інструкції «Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 18.06.1994 року за N18/5
(яка була чинною на час відкриття
спадщини після смерті ОСОБА_3 ).
«свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям, що прийняли
спадщину, тобто таким, які фактично
вступили в управління або володіння
спадковим майном чи подали заяву в
державну нотаріальну контору про
прийняття спадщини.

Позивач стверджує, що у
відповідності до ст.549 Цивільного
кодексу України в редакції від 18.07.1963
року та ст. 1268 ЦК України в редакції від
16.01.2003 року доказом вступу в управління
чи володіння спадковим майном може
бути наявність у спадкоємців ощадної
книжки, іменних цінних паперів,
квитанцій про здані в ломбард речі,
свідоцтва про реєстрацію (технічного
паспорта, реєстраційного талону) на
автотранспортний засіб чи іншу
самохідну машину або механізм,
державного акта на право приватної
власності на землю та інших документів,
виданих відповідними органами на ім'я
спадкодавця на майно, користування
яким можливе лише після належного
оформлений прав па нього.

Позивач вважає беззаперечним
факт, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після
смерті своєї матері ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, але належним чином
свідоцтво про право на спадщину за
законом він за свого життя не оформив.

ОСОБА_4 є рідним батьком позивача
ОСОБА_1, їхні родинні відносини
підтверджуються свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_4, яке видане
11.04.1990 року відділом записів актів
громадського стану Новоселищенської
сільської ради Ханкайського району
Приморського краю.

Рішенням Петропавлівського
районного суду від 21.07.2006 року батька
позивача ОСОБА_4 визнано безвісно
відсутнім з травня 2005 року.

Рішенням Петропавлівського
районного суду від 14.03.2011 року ОСОБА_4
визнано померлим з дня набрання
чинності таким рішенням суду, тобто з
24.03.2011 року. На підставі такого рішення
07.06.2011 року відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Краматорського міського управління
юстиції у Донецькій області за актовим
записом було видано свідоцтво про
смерть ОСОБА_4.

Позивач зазначає, що на час смерті
ОСОБА_4 належала земельна ділянка, яку
він прийняв у спадок після смерті своєї
матері ОСОБА_3, але не оформив належним
чином свідоцтво про право на спадщину
за законом.

Спадкоємцем першої черги за
законом після смерті ОСОБА_4 є позивач,
його єдиний син ОСОБА_1.

За рішенням Краматорського
міського суду Донецької області від
30.01.2014 року місцем відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_4 є м. Краматорськ
Донецької області.

Тому позивач ОСОБА_1 звернувся до
державного нотаріуса Першої
Краматорської державної нотаріальної
контори Донецької області із
відповідною заявою про прийняття
спадщини.

20.11.2013 року державний нотаріус
Першої Краматорської державної
нотаріальної контори Донецької
області винесла постанову про відмову
у видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом на земельну
ділянку через відсутність у позивача
належним чином оформленого
правовстановлюючого документу щодо
права власності спадкодавців, а саме
витягу з Державного земельного
кадастру на цю земельну ділянку.

На сьогоднішній день у позивача
відсутні умови для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину, тому що у нього
відсутній належним чином оформлений
правовстановлюючий документ щодо
права власності спадкодавця, а саме
витяг з Державного земельного кадастру
на земельну ділянку, що і послугувало
підставою для відмови нотаріусом щодо
видачі позивачеві свідоцтва про право
на спадщину за законом.

На підставі ст. ст. 524, 529, 548, 549 ЦК
Української РСР від 18.07.1963 року, ст. ст.
328, 392, 1225, 1216, 1217, 1223, 1261, 1270 ЦК України від
16.01.2003 року, листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справа «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування» від
16.05.2013 № 24-753/0/4-13 позивач просить суд:

визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
індивідуальний податковий номер
НОМЕР_1, в порядку спадкування за
законом право власності на земельну
ділянку площею 19,570 га, розташовану на
території Української сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області, яка
належала спадкодавцю ОСОБА_2, що
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на підставі
державного акту на право приватної
власності па землю серії НОМЕР_6,
виданого 26.03.2002 року Петропавлівською
районною державною адміністрацією
Дніпропетровської області на підставі
розпорядження голови № 95-р від 22.03.2002
року та зареєстрованого в Книзі
записів державних актів за № 8842.

Позивач подав до суду письмову
заяву про розгляд справи за його
відсутності, в якій позов підтримав і
просив задовольнити.

Відповідач подав до суду письмову
заяву про розгляд справи за
відсутності свого представника, в якій
позов визнав.

Вивчивши надані позивачем докази,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню.

В судовому засіданні
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
померла бабуся позивача ОСОБА_2, що
підтверджується свідоцтвом про її
смерть серії НОМЕР_2, яке видане
відділом реєстрації актів
громадянського стану Краматорського
міського управління юстиції Донецької
області за актовим записом № 2781.

На час смерті ОСОБА_2 належала на
праві приватної власності земельна
ділянка площею 19,570 гa, за основним
цільовим призначенням передана їй для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташована на території Української
сільської ради Петропавлівського
району Дніпропетровської області. Ця
земельна ділянка належала спадкодавцю
на підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії
НОМЕР_6, виданого 26.03.2002 року
Петропавлівською районною державною
адміністрацією Дніпропетровської
області на підставі розпорядження
голови Петропавлівської районної
державної адміністрації
Дніпропетровської області № 95-р від
22.03.2002 року та зареєстрованого в книзі
записів державних актів за № 8842.

На час відкриття спадщини після
смерті ОСОБА_3 чинним був Цивільний
кодекс Української РСР від 18.07.1963 року
(далі за текстом ЦК Української РСР 1963
року), а отже спадкування після її
смерті повинно відбуватись за
правилами саме цього нормативного
акту.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК
Української РСР 1963 року спадкоємство
здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК Української
РСР 1963 року при спадкоємстві за законом
спадкоємцями першої черги є, в рівних
частках, діти (у тому числі усиновлені),
дружина і батьки (усиновителі)
померлого. До числа спадкоємців першої
черги належить також дитина померлого,
яка народилася після його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК
Української РСР 1963 року для набуття
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв.

Згідно з ч. 2 ст. 548 ЦК Української
РСР 1963 року прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцю з
моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК
Української РСР 1963 року визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління чи
володіння спадковим майном та якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 549 ЦК Української
РСР 1963 року зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Єдиним спадкоємцем першої черги
після смерті ОСОБА_3 був її єдиний
рідний син ОСОБА_4, їхні родинні
відносини підтверджуються свідоцтвом
про народження серії НОМЕР_3, яке видане
18.09.1959 року Бюро записів актів
громадського стану Краматорської
міської ради народних депутатів
Донецької області.

Згідно з довідкою № 800 від 23.09.2011
року, виданою Українською сільською
радою Петропавлівського району
Дніпропетровської області, ОСОБА_2
дійсно проживала, але не була
зареєстрована на території
Української сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області в період з
1995 по 2003 рік.

Згідно з довідкою № 548 від 26.05.2011
року, виданою Українською сільською
радою Петропавлівського району
Дніпропетровської області, ОСОБА_4
дійсно проживав з 2000року по 2005 рік за
адресою: АДРЕСА_1, але не був
зареєстрований.

На час відкриття спадщини після
смерті ОСОБА_3 оригінали
правовстановлюючих документів щодо її
цивільних прав та обов'язків, серед
яких і державний акт на право власності
на земельну ділянку, перебували у її
рідного сина ОСОБА_4.

Стаття 549 Цивільного кодексу
Української РСР від 18.07.1963 року
наголошує на тому, що спадкоємець
визнається таким, що прийняв спадщину,
якщо він фактично вступив в управління
або володіння спадковим майном, якщо
він подав державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї (ч.3 ст. 1268 ЦК України в редакції від
16.01.2003року).

Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК
України від 16.01.2003року).

Тобто, ОСОБА_4 прийняв спадщину
після смерті матері ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, але належним чином
свідоцтво про право на спадщину за
законом він за свого життя не оформив.

Рішенням Петропавлівського
районного суду від 21.07.2006 року ОСОБА_4,
визнано безвісно відсутнім з травня
місяця 2005 року.

Рішенням Петропавлівського
районного суду від 14.03.2011 року ОСОБА_4
визнано померлим з дня набрання
чинності таким рішенням суду, тобто з
24.03.2011 року. На підставі цього рішення
07.06.2011 року відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Краматорського міського управління
юстиції у Донецькій області за актовим
записом № 7 видано свідоцтво серії
НОМЕР_5 від 07.06.2011 року про смерть
ОСОБА_4.

На час смерті ОСОБА_4 він був
розведений, мав двох синів, що
підтвердила письмовою заявою до суду
його колишня дружина ОСОБА_8.

ОСОБА_4 є рідним батьком позивача
ОСОБА_1, їхні родинні відносини
підтверджуються свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_4, яке видане
11.04.1990 року відділом записів актів
громадського стану Новоселищенської
сільської ради Ханкайського району
Приморського краю.

Спадкоємцем першої черги за
законом після смерті ОСОБА_4 є позивач,
його син ОСОБА_1.

Інший син ОСОБА_9 відмовився від
спадщини на користь брата ОСОБА_1, що
він підтвердив письмовою заявою до
суду.

За рішенням Краматорського
міського суду Донецької області від
30.01.2014 року місцем відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_4 є м. Краматорськ
Донецької області.

20.11.2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до державного нотаріуса
Першої Краматорської державної
нотаріальної контори Донецької
області із заявою про прийняття
спадщини після смерті свого батька
ОСОБА_4.

20.03.2014 року державний нотаріус
Першої Краматорської державної
нотаріальної контори Донецької
області винесла постанову про відмову
у видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом на земельну
ділянку через відсутність у позивача
належним чином оформленого
правовстановлюючого документу щодо
права власності спадкодавця, а саме
витягу з Державного земельного
кадастру на таку земельну ділянку.

Відповідно до витягу з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки площею 19,570 га
від 26.03.2014 року № 7/10-1237 її вартість
складає 406 998 (чотириста шість тисяч
дев'ятсот дев'яносто вісім) грн. 66 коп..

У відповідності до ч. 2 п. 23
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №7 від 30.05.2008 року «Про судову
практику у справах про спадкування»
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку встановленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в
оформлені права на спадщину особа може
звернутись до суду за правилами
позовного провадження.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК
України право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно з ч.1 ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК
України до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Згідно зі ст. 1225 ЦК право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Стаття 1261 ЦК України
передбачає, що у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець
за заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину, або не прийняти її.

Відповідно до статті 1274 ЦК
України спадкоємець за законом має
право відмовитися від прийняття
спадщини на користь будь-кого із
спадкоємців за законом незалежно від
черги.

Отже, позивач є спадкоємцем права
власності на спадкове майно, а саме:

- на земельну ділянку площею
19,570 гектарів сільськогосподарського
призначення, розташовану на території
Української сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області, що фактично
належала спадкодавцю ОСОБА_2, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

На підставі викладеного,
ст.ст.524, 529, 548, 549 Цивільного кодексу
Української РСР 1963 року, ст.ст.328, 1216,
1218,1225 1266, 1268 Цивільного кодексу України
2003 року, керуючись статтями 208, 209,212-215,218
ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Української
сільської ради Петропавлівського
району Дніпропетровської області про
встановлення належності спадкового
майна спадкодавцю та визнання права
власності на таке майно за спадкоємцем
в порядку спадкування за законом -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
індивідуальний податковий номер
НОМЕР_1, в порядку спадкування за
законом право власності на земельну
ділянку площею 19,570 га, розташовану на
території Української сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області, яка
належала спадкодавцю ОСОБА_2, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на підставі
державного акту на право приватної
власності па землю серії НОМЕР_6,
виданого 26.03.2002 року Петропавлівською
районною державною адміністрацією
Дніпропетровської області на підставі
розпорядження голови
Петропавлівської районної державної
адміністрації Дніпропетровської
області № 95-р від 22.03.2002 року та
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів за № 8842.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Петропавлівський районний суд
Дніпропетровської області. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя П. О. Бурда