АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів Кулюнди М.І., Олійника М.В.

секретар Кусяк М.Д.

з участю ОСОБА_1, представника
Державної казначейської служби -
Катриняк-Гладка Ю.І., представника
Управління МВС в Чернівецькій області -
Бурлак Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги Державної
казначейської служби України та ОСОБА_1
на рішення Кельменецького районного
суду Чернівецької області від 5 травня
2014 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до Кельменецького РВ УМВС
України в Чернівецькій області,
Першотравневого РВ УМВС України в
Чернівецькій області, Управління
внутрішніх справ України в
Чернівецькій області, Головного
управління державної казначейської
служби України в Чернівецькій області,
Державної казначейської служби
України про відшкодування моральної
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органу дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Кельменецького РВ УМВС України в
Чернівецькій області, Першотравневого
РВ УМВС України в Чернівецькій
області, Управління внутрішніх справ
України в Чернівецькій області,
Головного управління державної
казначейської служби України в
Чернівецькій області, Державної
казначейської служби України про
відшкодування моральної шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органу дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду.

№22ц/794/938/14
Головуючий у 1 інстанції Телешман О.В.
категорія 29/30/33
Доповідач Перепелюк Л.М.

Просив ухвалити рішення, яким стягнути
з відповідачів солідарно на його
користь 700 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, завданої йому
незаконними діями органів досудового
розслідування, прокуратури і суду
внаслідок притягнення його як
обвинуваченого та пред»явлення
обвинувачення у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.190 КК
України.

Посилався на те, що його несправедливо
та незаконно притягнуто до
кримінальної відповідальності,
засуджено та в подальшому виправдано
виправдувальним вироком Хотинського
районного суду Чернівецької області
від 27.02.2013р. Внаслідок незаконних дій
правоохоронних органів йому
спричинено моральну шкоду. Позивач
пройшов важкий судовий шлях і
випробування, внаслідок чого зазнав
душевних страждань, в нього був
нервовий стрес, суттєво погіршився
стан здоров»я, внаслідок чого у нього
виникла хвороба - цукровий діабет.
Вказував, що до моменту незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, він не страждав на
вказане захворювання та не перебував
на обліку в медичних установах з
приводу лікування цієї хвороби. Так,
дійшов висновку, що факт незаконного
притягнення його до кримінальної
відповідальності перебуває у прямому
причинному зв»язку із виникненням у
нього цукрового діабету.

Вважав, що з відповідачів солідарно на
його користь має бути стягнуто
моральну шкоду в розмірі 700 000 грн.

Рішенням Кельменецького
районного суду Чернівецької області
від 5 травня 2014 року позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України
шляхом списання в безспірному порядку
коштів з єдиного казначейського
рахунку Державної казначейської
служби України на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
50 000 (п»ятдесят тисяч) грн.

В апеляційній скарзі Державна
казначейська служба України просить
скасувати рішення Кельменецького
районного суду Чернівецької області
від 5 травня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Вважає, що суд першої інстанції неповно
з'ясував наявність підстав для
відшкодування моральної шкоди,
недостатньо обґрунтував її розмір,
необ'єктивно з'ясував обставини справи,
не встановив істину по справі, не вжив
всіх необхідних заходів для її
вирішення у відповідності до чинного
законодавства України, внаслідок чого
поза увагою залишилися обставини, які
мають істотне значення для правильного
вирішення даної справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
змінити рішення Кельменецького
районного суду Чернівецької області
від 5 травня 2014 року, присудивши до
стягнення з відповідачів солідарно на
його користь 700 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, завданої йому
незаконними діями органів досудового
розслідування, прокуратури і суду
внаслідок притягнення його як
обвинуваченого та пред»явлення
обвинувачення у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст. 15 ст.190 ч.1 КК
України.

Вважає. що рішення суду першої
інстанції ухвалено з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи.

Зокрема, судом не враховано у повній
мірі, тяжкості вимушених змін у його
житті, виникнення тяжкої хвороби -
цукрового діабету, яка з»явилась в
результаті тривалих переживань,
нервово-емоційних перенапружень, які
він зазнав в ході безпідставного
звинувачення у вчиненні кримінального
правопорушення, судового
переслідування його протягом
тривалого часу.

Вважає, що саме сума в розмірі 700 000 грн.
є справедливим відшкодуванням
завданої апелянту шкоди.

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційних скарг, пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
підлягають відхиленню.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про необхідність часткового
задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення
з Державного бюджету України шляхом
списання в безспірному порядку коштів
з єдиного казначейського рахунку
Державної казначейської служби
України на користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 50 000
(п»ятдесят тисяч) грн.

Такий висновок суду ґрунтується на
нормах матеріального права та на
підставі поданих сторонами доказів.

Ст. 1174 ЦК України передбачає, що шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цієї
особи.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 7 ст.1176 ЦК України
шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої
фізичній особі незаконними діями
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, виникає у випадках,
передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
органу досудового розслідування,
прокуратури або суду, встановлюється
законом.

Ст. 1 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» від 01.12.1994р.
передбачено, що підлягає відшкодуванню
шкода, завдана громадянинові
внаслідок: незаконного засудження,
незаконного повідомлення про підозру у
вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині
першій цієї статті, завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду.

П.1 ст. 2 вказаного Закону
передбачає, що право на відшкодування
шкоди в розмірах і в порядку,
передбачених цим Законом, виникає у
випадках: постановлення
виправдувального вироку суду.

Ст.3 зазначеного Закону
передбачено, що у наведених в ст.1 цього
Закону випадках громадянинові
відшкодовуються (повертаються):
моральна шкода.

Відповідно до ст.4 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють

оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» відшкодування
шкоди у випадках, передбачених
пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону,
провадиться за рахунок коштів
державного бюджету.

Відповідно до ст.56 Конституції
України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Пункт 10-1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995
року передбачено, що при розгляді справ
за позовами про відшкодування
моральної шкоди на підставі ст.56
Конституції судам слід мати на увазі,
що при встановленні факту заподіяння
такої шкоди незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю органу
державної влади, місцевого
самоврядування або їх посадових чи
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень вона підлягає
відшкодуванню за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 3 вказаної
Постанови під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній
особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням
під слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

П. 9 Постанови передбачає, що
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою
чи за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

У випадках, коли межі
відшкодування моральної шкоди
визначаються у кратному
співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати чи
неоподатковуваним мінімумом доходів
громадян, суд при вирішенні цього
питання має виходити з такого розміру
мінімальної заробітної плати чи
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, що діють на час розгляду
справи.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, позивача ОСОБА_1
було безпідставно притягнуто до
кримінальної відповідальності, обрано
запобіжний захід у вигляді підписки
про невиїзд, засуджено за вчинення
злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.190
КК України. Пізніше ОСОБА_1 був визнаний
невинуватим у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.190 КК
України та виправданий вироком
Хотинського районного суду
Чернівецької області від 27 лютого 2013
року через відсутність в його діях
складу злочину.

Загалом ОСОБА_1 перебував під
слідством і судом з 04.01.2010 року по 28.05.2013
року, тобто 40 місяців і 24 дні. Внаслідок
незаконного перебування під слідством
і судом йому була спричинена моральна
шкода, яка виразилась у порушенні його
прав людини і громадянина, порушенні
нормальних життєвих зв»язків та
зазнанні душевних страждань.

Ст.23 ЦК України передбачає, що особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

За наведених обставин колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що у позивача виникло
право на відшкодування заподіяної йому
моральної шкоди.

Однак, колегія суддів вважає
необґрунтованою вимогу апелянта про
відшкодування завданої йому моральної
шкоди солідарно відповідачами. Дані
доводи ОСОБА_1 розглянуті та досліджені
судом першої інстанції, який дійшов
обґрунтованого висновку про
відшкодування завданої шкоди за
рахунок держави. Тому, посилання
апеляційної скарги на солідарне
відшкодування шкоди відповідачами
колегія суддів відхиляє.

Так само колегія суддів вважає
обгрунтованим часткове відшкодування
позивачу судом першої інстанції
моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.

Стаття 8 Закону України «Про Державний
бюджет на 2014 рік» установлено у 2014 році
мінімальну заробітну плату: у
місячному розмірі - 1218 гривень; у
погодинному розмірі - 7,3 гривні.

ОСОБА_1 перебував під слідством і судом
з 04.01.2010 року по 28.05.2013 року, тобто 40
місяців і 24 дні.

Таким чином, розмір відшкодування
моральної шкоди не може бути меншим 48720
грн. (1218 грн. х 40 місяців).

Тому суд першої інстанції правильно
взяв до уваги вказані положення закону,
обставини справи та дійшов
обґрунтованого висновку про стягнення
з Державного бюджету України шляхом
списання в безспірному порядку коштів
з єдиного казначейського рахунку
Державної казначейської служби
України на користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 50 000
(п»ятдесят тисяч) грн.

Крім того, колегія суддів вважає
правильним висновок про недоведеність
причинно-наслідкового зв»язку між
наявним у ОСОБА_1 захвоюванням на
цукровий діабет та незаконним його
притягненням до кримінальної
відповідальності та засудженням.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає, що апелянт не
надав суду належних доказів того, що
цукровий діабет виник у нього
внаслідок незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності та
засудження, а тому відхиляє ці доводи
позивача.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
обставини справи та надані сторонами
докази, в результаті чого дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову, підстави для
скасування рішення відсутні, а
наведені в апеляційних скаргах доводи
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Державної
казначейської служби України та ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Кельменецького районного суду
Чернівецької області від 05 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:

Судді: