Номер провадження 22-ц/775/3483/2014
Головуючий у 1 інстанції Шликов С.П.
Доповідач Корчиста О.І.
18 квітня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
суддів: Хейло
Я.В., Корчистої О.І.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Авто плюс
LTD» на рішення Київського районного
суду м. Донецька від 18 жовтня 2012 року по
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_1 до Приватного підприємства
«Авто студія» про визнання права
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
у серпні 2012 року з позовом до
Приватного підприємства «Авто студія»
(далі ПП «Авто студія») про визнання
права власності, посилаючись на те, що 10
жовтня 2006 року між ним та відповідачем
було укладено договір простого
товариства №1234-а12, відповідно до умов
якого сторони домовилися для
досягнення спільних господарських
цілей про реконструкцію незакінченого
об'єкту будівництва - станції
технічного обслуговування в АДРЕСА_2 в
Київському районі, загальною площею 449,5
кв.м., реєстрацію вказаного об'єкту та
подальшу експлуатацію за призначенням.
На відповідача покладався обов'язок
щодо реєстрації права власності на
нерухоме майно після завершення
будівництва, зареєструвати в
податкових органах сумісну діяльність,
відкрити банківські рахунки. Зі свого
боку позивач виконав умови договору
вніс грошовий вклад в розмірі 250 000
гривень, що складає ? частку у спільній
діяльності, про що директором ПП «Авто
студія» 25 жовтня 2006 року було видано
розписку. Згідно договору оренди
земельної ділянки від 14 вересня 2006 року
відповідачу в оренду строком до 16
серпня 2011 року було надано земельну
ділянку за вказаною адресою загальною
площею 0,31 га для будівництва
недобудованої будівлі кафе і СТО.
Посилаючись на те, що відповідач не
виконав умови договору простого
товариства, чим порушив його право
власності, просив на підставі ст.ст.509,
526, 530, 1130-1143 ЦК України визнати дії ПП
«Авто студія» неправомірними, визнати
за ним право власності на об'єкт
будівництва - станцію технічного
обслуговування в АДРЕСА_1, що утворився
під час дії Договору простого
товариства у формі спільної часткової
власності, де йому належить ? частина
та ПП «Авто студія» ? частина.
Рішенням Київського районного
суду м. Донецька від 18 жовтня 2012 року
задоволено позов ОСОБА_1 до ПП «Авто
студія» про визнання права власності,
визнано право власності за ОСОБА_1 та ПП
«Авто студія» в рівних частках по ?
частині кожному на об'єкт будівництва -
станції технічного обслуговування в
АДРЕСА_1, що утворився під час дії
договору простого товариства № 1234-а12 у
формі спільної часткової власності.

В апеляційній скарзі ТОВ
«Авто плюс LTD» просить рішення суду
скасувати та відмовити позивачу у
задоволенні позову, оскільки судом
першої інстанції порушені норми
матеріального та процесуального права,
не враховано, що право власності на
спірне майно належить саме апелянту,
договір купівлі-продажу від 29 травня 2003
року про придбання спірного майна ПП
«Авто студія» рішенням господарського
суду Донецької області від 20 травня 2008
року було визнано недійсним, рішення
набрало чинності, його законність
перевірено усіма судовими інстанціями,
суд не пересвідчився у реєстрації
права власності за сторонами на час
виникнення спору. Постановою
Донецького окружного
адміністративного суду від 17 червня 2010
року було скасовано державну
реєстрацію права власності за ПП «Авто
плюс» та проведено реєстрацію права
власності за ТОВ «Авто плюс LTD».

В судовому засіданні
апеляційного суду представники ТОВ
«Авто плюс LTD» підтримали доводи
апеляційної скарги і просили її
задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні просив апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Представник відповідача ПП
«Авто студія» в судове засідання не
з'явився, повідомлявся належним чином
про час та місце розгляду справи, про
причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників сторін, що
з'явились, дослідивши матеріали справи
та перевіривши наведені в скарзі
доводи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга ТОВ «Авто плюс LTD» не
підлягає задоволенню за наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст.8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставинах, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог та
заперечень,підтверджених доказами, які
були досліджені у судовому засіданні і
які відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також, якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 10 жовтня
2006 року між ПП «Авто студія» та ОСОБА_1
укладено договір простого товариства.
Відповідно до п. 1.1. договору сторони
домовились спільно діяти в сфері
технічного обслуговування та ремонту
автомобілів, без створення юридичної
особи, для досягнення певних
господарських цілей, зокрема
реконструкції об'єкта незавершеного
будівництва станції технічного
обслуговування, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2, площею 449,5 кв.м, по
закінченню реконструкції ПП «Авто
студія» зобов'язувалося зареєструвати
право власності на нерухоме майно, а
також, вчинити інші дії, передбачені
договором.

Також, встановлено, що для
досягнення мети договору ОСОБА_1
зобов'язався внести у спільну
діяльність 250 000 гривень, а ПП «Авто
студія» зобов'язалося внести вклад -
професійні знання, навички та вміння,
ділову репутацію та ділові зв'язки, а
також, об'єкт незавершеного
будівництва - СТО в АДРЕСА_2, площею 449,5
кв.м, власником якого він є на підставі
договору купівлі-продажу ві 29 травня 2003
року, і визначили рівні частки кожної
зі сторін.

Відповідно до п. 3.1. договору
після закінчення реконструкції ПП
«Авто студія» зобов'язалося
зареєструвати права власності сторін
на нерухоме майно, а також, вчинити інші
дії, передбачені договором.

Крім цього, встановлено, що
відповідач отримав від ОСОБА_1 250 000
гривень як його вклад у просте
товариство відповідно до умов п. 6.2
договору, про що видав розписку, але не
виконав свого обов'язку з реєстрації
спільної часткової власності.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що за договором про створення
простого товариства ОСОБА_1 умови
договору виконав, кошти в розмірі 250 000
гривень як вклад у просте товариство,
вніс в повному обсязі, при цьому,
нерухоме майно - об'єкт незавершеного
будівництва - станція технічного
обслуговування за адресою: АДРЕСА_2,
загальною площею 449,5 кв.м, перейшло у
спільну частковому власність
учасників на підставі ст. 1334 ЦК України,
проте ПП «Авто студія» не виконало
обов'язки, передбачені договором, не
зареєструвало просте товариство в
органах державної податкової служби,
не вчинило дії щодо реєстрації
спільної часткової власності на
створене майно, не вчинило дії щодо
забезпечення діяльності у межах
реалізації цілей простого товариства.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції,
що на теперішній час переглядається
колегією суддів апеляційного суду, вже
було предметом перегляду в судах
апеляційної та касаційної інстанцій, а
також Верховного Суду України.

Так, задовольняючи апеляційну
скаргу ТОВ «Авто плюс LTD» і скасовуючи
рішення суду першої інстанції й
ухвалюючи 12 лютого 2013 року рішення про
відмову ОСОБА_1 у задоволенні його
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що з 07 жовтня
2010 року, тобто на час розгляду справи в
суді першої інстанції, право власності
на об'єкт незавершеного будівництва, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, у
вигляді СТО площею 601,6 кв.м,
зареєстровано за апелянтом - ТОВ «Авто
плюс LTD» на підставі рішення
господарського суду Донецької області
від 23 грудня 2009 року, що унеможливлює
вирішення питання про право власності
інших осіб на спірне майно.

З такими висновками суду
апеляційної інстанції погодився і суд
касаційної інстанції та ухвалою від 12
червня 2013 року відхилив касаційну
скаргу ОСОБА_1, залишивши рішення суду
апеляційної інстанції від 12 лютого 2013
року без змін.

Проте, постановою Верховного
Суду України від 18 грудня 2013 року заяву
ОСОБА_1 про перегляд ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 червня 2013
року, задоволено частково, зазначену
ухвалу скасовано, справу направлено на
новий розгляд до суду касаційної
інстанції.

Згідно ст. 3607 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05 березня 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_1 задоволено частково:
рішення Апеляційного суду Донецької
області від 12 лютого 2013 року скасовано,
справу направлено на новий апеляційний
розгляд.

Скасовуючи рішення
апеляційного суду Донецької області
від 12 лютого 2013 року, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду виходила
з того, що рішенням господарського суду
Донецької області від 23 грудня 2009 року
визнано недійсним договір
купівлі-продажу об'єкту незавершеного
будівництва за адресою: АДРЕСА_2, площею
662 кв.м від 29 травня 2003 року, укладений
між ТОВ «Авто плюс LTD» та ПП «Авто
студія» на будівлю станції технічного
обслуговування по АДРЕСА_1. Проте,
встановивши обставини про
незаконність договору купівлі-продажу
об'єкту незавершеного будівництва за
адресою: АДРЕСА_2, площею 662 кв.м від 29
травня 2003 року, апеляційний суд не
звернув уваги на те, що зазначеним
рішенням господарського суду не
перевірялася правомірність та
законність набуття ОСОБА_1 права
власності на спірне майно на підставі
договору простого товариства і
внаслідок цього прийшов до
передчасного висновку про
необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК
України висновки і мотиви, з яких
скасовані рішення є обов'язковими для
суду першої чи апеляційної інстанції
при новому розгляді справи.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
апеляційного суду виходить з
наступного.

10 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та ПП
Авто студія» було укладено договір
простого товариства №1234-а12, відповідно
до умов якого сторони зобов'язались
спільно діяти в сфері технічного
обслуговування та ремонту автомобілів
для досягнення таких цілей як
реконструкція незакінченого об'єкта
будівництва СТО, реєстрація та
подальша експлуатація цього об'єкта.
Відповідно до умов цього договору
вкладом ОСОБА_1 була сума в розмірі 250 000
гривень, вкладом ПП «Авто студія» був
об'єкт незавершеного будівництва,
розташований за адресою: АДРЕСА_2,
площею 449,5 кв.м, який належав ПП «Авто
студія» на праві власності на підставі
договору купівлі-продажу об'єкта
незавершеного будівництва від 29 травня
2003 року, укладений між ПП «Авто студія»
та ТОВ «Авто плюс LTD».

У Правовій позиції по справі за
№6-104цс13, викладеної в Постанові
Верховного Суду України від 18 грудня 2013
року по даній цивільній справі вказано
наступне:

Відповідно до ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
встановлена судом.

Згідно зі статтею 1134 ЦК України
внесене учасниками майно, яким вони
володіли на праві власності, а також
вироблена у результаті спільної
діяльності продукція та одержані від
такої діяльності плоди і доходи є
спільною частковою власністю
учасників, якщо інше не встановлено
договором простого товариства або
законом.

Для майнових вкладів учасників
договору, а також майна, яке буде
створене (придбане) внаслідок їхньої
спільної діяльності, встановлюється
правовий режим спільної часткової
власності.

Поділ майна, що є у спільній
частковій власності учасників
простого товариства, і спільних прав
вимоги, які виникли в них, здійснюється
в порядку, встановленому ЦК України.

З матеріалів справи вбачається,
що рішенням господарського суду
Донецької області від 20 травня 2008 року
договір купівлі-продажу об'єкта
незавершеного будівництва від 29 травня
2003 року, укладений між ПП «Авто студія»
та ТОВ «Авто плюс LTD» визнано недійсним
і зобов'язано ПП «Авто студія»
повернути ТОВ «Авто плюс LTD» отриманий
за цим договором об'єкт.

Проте, перевіряючи
правомірність та законність набуття
ОСОБА_1 права власності на спірне майно
на підставі простого товариства,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що вказане
рішення господарського суду Донецької
області від 20 травня 2008 року не може
бути прийнятим до уваги в межах
розгляду даної цивільної справи,
оскільки договір купівлі-продажу
об'єкту незавершеного будівництва від
29 травня 2003 року, було визнано
недійсним за рішенням суду через два
роки після укладання договору простого
товариства та через рік після
завершення будівництва СТО та введення
його в експлуатацію та повернуто ТОВ
«Авто плюс LTD» не об'єкт незавершеного
будівництва, а добудовану в результаті
укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Авто
студія» у 2006 році договору простого
товариства.

Враховуючи вищенаведене, а
також те, що на час укладання договору
простого товариства ПП «Авто студія» у
встановленому законом порядку було
власником спірного майна, крім цього,
враховуючи належне виконання ОСОБА_1
зобов'язань за договором простого
товариства, апеляційний суд приходить
до висновку про відповідність
висновків суду першої інстанції щодо
визнання за ОСОБА_1 права власності на ?
частину спірного майна нормам
матеріального права.

Враховуючи викладене та юридичну
природу спірних правовідносин, під час
вирішення питання, суд повно встановив
всі обставини, якими обґрунтовувались
вимоги й заперечення сторін.

Інші доводи апеляційної скарги
фактично зводяться до переоцінки
доказів, які були досліджені судом
першої інстанції, проте переконливих
доказів, які б спростовували висновки
суду, апелянтом не надано.

Таким чином, вирішуючи спір, суд
першої інстанції встановив права і
обов`язки сторін, що брали участь у
справі, обставини справи, перевірив
доводи і заперечення сторін, дав їм
належну правову оцінку і зробив вірний
правовий висновок. Рішення ухвалене з
дотриманням судом норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин, оскільки судом
апеляційної інстанції не встановлено
порушень норм матеріального або
процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування
правильного по суті і справедливого
рішення суду, апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Авто плюс
LTD» відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Донецька від 18 жовтня 2012 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді