Справа №: 343/330/14-ц
Провадження №: 2/0343/248/14
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року м. Долина

Долинський районний суд
Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді -
Керніцького І. І.,

секретаря -
Оленюк Т. В.,

адвоката -
ОСОБА_1,

розглянувши у вiдкритому судовому
засiданнi в залі Долинського районного
суду Івано-Франківської області справу
за позовом ОСОБА_2 до Новичківської
сільської ради про визнання недійсним
та скасування рішення сесії
Новичківської сільської ради та
зобов?язаннея вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача, в якому просить визнати
недійсним та скасувати рішення сесії
Новичківської сільської ради від
06.06.2013 року № 382-16/13 в частині «вважати
таким, що втратило чинність рішення
від 21.08.2010 року № 1421-28/10 «Про передачу
земельних ділянок у власність гр..
ОСОБА_3»; від 17.07.2008 року «Про передачу
земельних ділянок у власність гр..
ОСОБА_3»; визнати за ним право на
набуття у власність земельних ділянок
площею 1,3628 га. для ведення особистого
селянського господарства, які
знаходяться по АДРЕСА_1 та зобов?язати
відповідача розглянути на сесії
сільської ради його заяву щодо надання
йому - ОСОБА_2, земельних ділянок площею
1,3628 га. для ведення особистого
селянського господарства, які
знаходяться по АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що він
роживає по АДРЕСА_1. Вказане
будинковолодіння успадкував після
смерті бабусі, ОСОБА_3. Для
обслуговування будинку та
господарських споруд та для ведення
особистого селянського господарства
його бабусі була виділена земельна
ділянка по АДРЕСА_1 загальною площею
1,3628 га. Вказаною земельною ділянкою
бабуся користувалася з 1970 року. Поруч
із бабусею проживав її син, а його
батько, ОСОБА_4, якому належало
будинковолодіння за АДРЕСА_2 та
земельна ділянка площею 0,4987 га. Цими
земельними ділянками його бабуся та
батько користувалися разом, обробляли,
садили городину, виростили сад. Разом
із ними у будинку баби проживав він,
допомагав обробляти землю, а з часу
свого повноліття почав повністю
користуватися земельними ділянками. В
2010 році його бабуся, ОСОБА_3 звернулася
до Новичківської сільської ради із
заявою про надання їй у власність
земельної ділянки, якою вона
користувалася більше 30 років площею 1,36
га. Відповідно до рішення
Новичківської сільської ради від 21.08.2010
р. № 1421-28/10 „Про передачу земельних
ділянок у власність ОСОБА_3" їй було
передано у власність земельні ділянки
які перебували у її користуванні, а
саме: земельна ділянка площею 0,25 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, яка знаходиться по
АДРЕСА_1; і земельні ділянки площею 0,7224
га по АДРЕСА_1 та площею 0,3904 га по
АДРЕСА_3. Після отримання вказаного
рішення його бабуся почала виготовляти
проектну документацію для
виготовлення Державного акту на право
власності на земельні ділянки та
продовжувала користуватися своєю
землею. Разом із бабусею земельними
ділянками користувався він, оскільки
проживав разом із нею. Завершити
виготовлення правовстановчих
документів на землю ОСОБА_3 не встигла,
так як тяжко захворіла. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_3 померла. Після смерті бабусі він
успадкував її будинковолодіння
АДРЕСА_1 та вирішив виготовити
правовстановчі документи на земельні
ділянки. З приводу цього він травні 2013
року звернувся із заявою до
Новичківської сільської ради про
надання йому у власність земельних
ділянок площею 1,3628 га, якою
користувалася його бабуся ОСОБА_3 На
розгляд йогої заяви Новичківська
сільська рада прийняла рішення № 390-16/13
від 06.06.2013р. на підставі якого йому було
надано дозвіл на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі в АДРЕСА_1
площею 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд. Щодо
надання іншої частини земельної
ділянки площею 1,11 га (0, 72 га та 0,39 га) то
він отримав відповідь (підписану не
уповноваженим представником виконкому
Новичківської сільської ради -
спеціалістом по землевпорядкуванню) з
якої зрозумів, що йому відмовлено у
наданні цієї землі. Крім того, отримав
рішення Новичківської сільської ради
№ 382-16/13 від 06.06.2013 р. яким відповідач
скасував своє рішення № 1421-28/10 від
21.08.2010 р. про передачу у власність
земельних ділянок ОСОБА_3 Із наведеного
вбачається, що відповідач незаконно
скасував рішення, яким надав його
бабусі землю, якою вона користувалася
на законних підставах та неправомірно
вилучив її із нашого законного
користування. Вважає такі дії
відповідача незаконними з наступних
підстав. Він, як правонаступник після
смерті бабусі, ОСОБА_3, належного
землекористувача, звернувся із заявою
до відповідача про надання йому у
власність спірних земельних ділянок.
Новичківська сільська рада повинна
була згідно його заяви передати йому у
власність всі земельні ділянки площею
1, 3628 га, які належали бабусі ОСОБА_3,
оскільки вона була законним
землекористувачем. А твердження
відповідача про те, що за господарством
ОСОБА_3 обліковувалася земельна
ділянка площею 0,83 га не відповідає
дійсності, та не є підставою для
відмови у наданні йому цих земельних
ділянок.

За наведених обставин, Новичківська
сільска рада, знаючи про те, що його
бабусі ОСОБА_3 належали земельні
ділянки по АДРЕСА_1 на підставі рішення
Новичківської сільської ради № 1421-28/10
від 21.08.2010 р. площею 1,3628 га, не вправі
була безпідставно скасувати це рішення
та відмовити йому у наданні частини
земельних ділянок площею 1,3828 га, без
попереднього вилучення цієї землі
відповідно до вимог ст.141,149 Земельного
кодексу України.

З цих підстав скасування відповідачем
свого рішення № 1421-28/10 від 21.08.2010 р. є
незаконним, а відмова сільської ради у
наданні йому земельних ділянок площею
1,3628 га, які знаходяться по АДРЕСА_1 та
належала ОСОБА_3 є безпідставною.

В судовому засіданні позивач та його
представник - адвокат ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримали, зіславшись на
вищевикладені обставини, просили позов
задоволити. Додатково пояснили, що на
земельній ділянці, якою раніше
користувалася померла ОСОБА_3 також є
сад з фруктовими деревами. Рішення
щодо вилучення в ОСОБА_3 земельної
ділянки з користування ні
Новичківською сільською радою ні
Долинською міською радою не
приймались.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовних вимог не визнала,
зазначивши в обґрунтування
заперечення позовних вимог наступне.
Рішення Новичківської сільської ради
№ 382-16/13 від 06.06.2013 року прийняте
відповідно до чинного законодавства,
оскільки відповідно до ст. 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" до компетенції сільської ради
входить "скасування актів виконавчих
органів ради, які не відповідають
Конституції чи законам України, іншим
актам законодавства, рішенням
відповідної ради, прийнятим у межах її
повноважень". Для прийняття в спадщину
земельної ділянки спадкоємцю
необхідно звернутись до нотаріуса за
свідоцтвом про право на спадщину. В ст.
125 Земельного Кодексу України чітко
зазначено, що право власності на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником документа, який
посвідчує право власності на земельну
і державної реєстрації цього
документа. А це означає, що формально,
юридично ОСОБА_3, спадкоємцем якої
являється позивач не стала власником
земельної ділянки, а тільки була її
землекористувачем. Так як відповідно
до ч.1 ст. 1225 ЦК до спадкоємців у порядку
спадкування на загальних підставах
переходить виключно право власності на
земельну ділянку зі збереженням її
цільового призначення. Право
користування землею не може бути
успадковане. Громадянин ОСОБА_2 уже
звертався до Новичківської сільської
ради з заявою про надання дозволу на
розробку проекту відведення земельних
ділянок в селі Новичка. Дана заява була
розглянута і надано відповідь
гр.ОСОБА_2 про необхідність доручення
архівних матеріалів, які б
підтверджували розмір земельної
ділянки, так як за господарством
покійної ОСОБА_3 згідно записів по
господарських книгах з 1998 року (з часу
створення сільської ради) облікується
0,80 га, з них 0,25 га гр. ОСОБА_2 уже
передано у власність, як спадкоємцю
житлового будинку, а не 1,3628 га, як
вказував заявник. Просить відмовити
ОСОБА_2 в позові до Новичківської
сільської ради про визнання недійсними
рішень сільської ради та визнання за
ним права на набуття у власність
земельної ділянки у повному обсязі.
Пояснити чому не була розглянута заява
позивача про надання йому в
користування земельних ділянок,
зазначених в позовній заяві не змогла.
Раніше с.Новичка входило до складу
м.Долина та в 1993 році землі, про які
зазначає позивач, виділялись для
будівництва та обслуговування
житлових будинків. Зокрема, рішенням
Долинської міської ради було від 09.12.1993
року № 771 було надано земельну ділянку
для будівництва індивідуального
будинку по АДРЕСА_4 громадянину ОСОБА_7
В даний час цей громадянин виготовив
державний акт на право власності на цю
земельну ділянку.

Суд, вислухавши доводи сторін,
дослідивши здобуті та перевірені в
судовому засіданні докази в їх
сукупності, приходить до висновку, що
даний позов підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступного.

Зокрема, позовна вимога в частині
скасування рішення сесії сільської
ради підлягає до задоволення, виходячи
з наступних обставин.

Згідно ст. 26 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" до
компетенції сільської ради входить
"скасування актів виконавчих органів
ради, які не відповідають Конституції
чи законам України, іншим актам
законодавства, рішенням відповідної
ради, прийнятим у межах її повноважень".

Відповідно до ст. 152 Земельного Кодексу
України держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Згідно п.3 ст.152 Земельного Кодексу
України захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом:а) визнання прав; г)
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування.

Пунктом 1 статті 155 Земельного Кодексу
України передбачено, що у разі видання
органом виконавчої влади або органом
місцевого самоврядування акта, яким
порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Опитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 показав, що він проживає в
с.Новичка, був депутатом сільської
ради та головою земельної комісії в
період 1998-2002 роках. За цей період в
громадянки ОСОБА_3 земельна ділянка з
користування не вилучалась. На цій
ділянці є сад. В масиві «Усторонь» де в
1993 році надавались земельні ділянки
під забудову не входили землі, якими
користувалась ОСОБА_3 Громадянин
ОСОБА_7 є сусідом голови сільської ради
і земельна ділянка йому надана
неправомірно.

Аналогічні покази з приводу
підтвердження факту користування
ОСОБА_3 земельною ділянкою дали свідки
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Виходячи зі змісту ст.13, 14, 41, 55
Конституції України, якими гарантовано
державний захист майнових прав
громадян і не обмежено можливість
такого захисту землекористувачів,
набутих свого часу відповідно до
чинного на той час законодавства, сама
по собі відсутність у особи документа,
що посвідчує право на земельну ділянку,
не може бути підставою для відмови їй у
судовому захисті таких прав. Про такий
підхід до вирішення зазначених питань
йдеться і у рішенні Конституційного
Суду України від 22.09.2005 року/ № 5-рп у
справі № 1-17/2005 щодо відповідності
Конституції України /конституційності/
положень п.92 п.6 розділу Х Перехідні
положення Земельного кодексу України
/справа про постійне користування
земельними ділянками/, в якому зокрема,
підкреслено, що громадяни не можуть
втрачати раніше наданого їм права
користування земельною ділянкою.

Відповідно до рішення Конституційного
суду України від 16.04.2009 р. (справа № 1-9/2009
щодо офіційного тлумачення положень
частини другої ст. 19, ст. 144 Конституції
України, ст. 25, ч. 14 ст. 46, ч.1 ст. 59 Закону
України „Про місцеве самоврядування в
Україні" справа про скасування актів
органів місцевого самоврядування)
зазначено, що органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення.

З цих підстав скасування відповідачем
свого рішення № 1421-28/10 від 21.08.2010 р. є
незаконним, а відмова сільської ради у
наданні йому земельних ділянок площею
1,3628 га, які знаходяться по АДРЕСА_1 та
належала ОСОБА_3 є безпідставною.

Згідно зі ст. 125 Земельного Кодексу
України, право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав. Статтею 126
Земельного Кодексу України
передбачено, що право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом.

Відповідно до п. 3.5. листа Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, спори
про визнання права власності на
земельну ділянку та права на земельну
частку (пай) в порядку спадкування,
зокрема у випадках, якщо відсутній
отриманий спадкодавцем державний акт
про право власності на земельну
ділянку, зареєстрований належним
чином, якщо спадкодавцем не був
отриманий державний акт про право
власності на земельну ділянку, або в
державному акті є неточності, які
підлягають виправленню, розглядаються
судами з урахуванням вимог закону та
роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11
ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що
відповідно до статті 1225 ЦК право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців за
загальними правилами спадкування (зі
збереженням її цільового призначення)
при підтвердженні цього права
спадкодавця державним актом на право
власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом. У
порядку спадкування можуть
передаватися також право користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), право користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), право користування чужим
майном (сервітут).

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності
на земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають із
моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, а також
право власності на земельну ділянку,
набуту у власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення, посвідчується:
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною у порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою;
свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і
ч. 2 ст. 126 ЗК).

Набуття права власності на земельну
ділянку та перехід права власності на
земельну ділянку в порядку спадкування
має місце за наявності наступних
юридичних фактів у їх сукупності:
ухвалення рішення компетентного
органу про передачу у власність
земельної ділянки спадкодавцю,
укладення спадкодавцем правочинів
щодо набуття права власності на
земельні ділянки; виготовлення
технічної документації на земельні
ділянки; визначення меж земельної
ділянки в натурі; погодження із
суміжними землевласниками та
землекористувачами; одержання у
встановленому порядку Державного акта
на землю; реєстрація права власності на
земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не
дотримано - право власності на
конкретні земельні ділянки не виникає
та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить
до спадкоємців у порядку спадкування,
за винятком встановлених випадків, на
які поширюється дія п. 1 розділу X
"Перехідні положення" ЗК.

Якщо спадкодавець не набув права
власності на земельну ділянку згідно
зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру
приватизації земельної ділянки
відповідно до чинного законодавства
України, а органами місцевого
самоврядування відмовлено спадкоємцям
у завершенні процедури приватизації,
то спадкоємці мають право звертатися
до суду із позовами про визнання
відповідного права в порядку
спадкування - права на завершення
приватизації та одержання державного
акта про право власності на землю на
ім'я спадкоємця, а не права власності на
земельну ділянку.

Як вбачається з наявного в матеріалах
справи заповіту померлої ОСОБА_3,
вчиненого на ім?я позивача, останній є
спадкоємцем належного спадкодавцю
майна.

Рішенням сесії Новичківської
сільської ради № 1421-28/10 від 21.08.2010 року
було вирішено передати у власність
ОСОБА_3 земельні ділянки, які
знаходяться в с.Новичка та перебувають
в її користуванні площею 0,2500 га. та
площею 0,7224 га. по АДРЕСА_1,

З урахуванням наведених обставин, суд
приходить до висновку що позивач має
право на набуття права власності на
передані спадкодавцю земельні ділянки,
проте набуття такого права повинно
бути здійснено за наявності наведених
вище фактів та не вирішується в
судовому порядку, а тому в задоволенні
позовної вимоги в цій частині слід
відмовити.

Позовна вимога в частині зобов?язання
відповідача розглянути заяву позивача
щодо надання йому земельних ділянок
для ведення особистого селянського
господарства, які знаходяться по
АДРЕСА_1 підлягає до задоволення,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи, між іншим, щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 1 ЗУ «Про звернення громадян»
врегульовано, що громадяни України
мають право звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об?єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов?язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Згідно ст.ст. 11, 15 ЗУ «Про звернення
громадян», одержані об?єднаннями
громадян звернення із зауваженнями і
пропозиціями щодо їх діяльності
розглядаються цими об?єднаннями та їх
органами відповідно до статутів
об?єднань, а заяви і скарги на ущемлення
чи порушення ними прав громадян -
згідно з цим Законом. Органи державної
влади, місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники та посадові
особи підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об?єднань громадян, до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань), зобов?язані об?єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяв (клопотань). Рішення про
відмову в задоволенні вимог,
викладених у заяві (клопотанні),
доводиться до відома громадянина в
письмовій формі з посиланням на Закон і
викладенням мотивів відмови, а також із
роз?ясненням порядку оскарження
прийнятого рішення.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
доступ до публічної інформації",
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, проти чого не заперечив і
представники відповідача, що позивач в
письмовій формі звертався до
Новичківського сільського голови (з
датою отримання звернення 14.05.2014 року) з
заявою про розгляд на сесії сільської
ради питання про надання дозволу на
розробку проекту відведення земельних
ділянок в с.Новичка: земельної ділянки
площею 0,25 га., земельної ділянки
площею 0,7224 га. та земельної ділянки
площею 0,3904 га. по АДРЕСА_1.

Проте, вказане звернення посадовою
особою, якій воно було адресоване не
розглянуто, що суперечить наведеним
вище нормам законодавства, а тому позов
в частині заявленої позовної вимоги
слід задоволити.

На підставі викладеного, 19, ст. 144
Конституції України, ст. 25, ч. 14 ст. 46, ч.1
ст. 59 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст.. 26, 152, 155
Земельного кодексу України, ст.ст. 11, 15
ЗУ «Про звернення громадян», ст.1 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації", суд, -

РІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Новичківської
сільської ради про визнання недійсним
та скасування рішення сесії
Новичківської сільської ради та
зобов?язання вчинити певні дії
задоволити частково.

Визнати недійсним та скасувати рішення
сесії Новичківської сільської ради
від 06.06.2013 року № 382-16/13 в частині
«вважати таким, що втратило чинність
рішення від 21.08.2010 року № 1421-28/10 «Про
передачу земельних ділянок у
власність гр.. ОСОБА_3»; від 17.07.2008 року
«Про передачу земельних ділянок у
власність гр.. ОСОБА_3».

Зобов?язати Новичківську сільську
раду розглянути на сесії заяву ОСОБА_4
про надання йому земельних ділянок
площею 1,3628 га. для ведення особистого
селянського господарства, які
знаходяться по АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Долинський районний суд.

Суддя

«Повний текст рішення суду
виготовлено 23 червня 2014 року. Оригінал
рішення знаходиться в матеріалах
справи № 343/330/14-ц»

Суддя