Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого - судді Максимчук З.М.,

суддів - Григоренка М.П., Ковальчук
Н.М.,

при секретарі судового засідання -
Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Дубенського
міськрайонного суду Рівненської
області від 12 травня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
витребування майна із чужого
незаконного володіння, стягнення
компенсації та відшкодування збитків
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про витребування майна із
чужого незаконного володіння,
стягнення компенсації,

В с т а
н о в и л а:

Рішенням Дубенського
міськрайонного суду Рівненської
області від 12 травня 2014 року в позові
ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю
позовних вимог.

Зустрічний позов ОСОБА_2
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 350 гривень вартості ? дверей, 1785
гривень - половину вартості оплати за
газ та четверту частину вартості
електроенергії.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 53,60 гривень судового збору,
пропорційно до задоволених позовних
вимог.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_1 просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в позові ОСОБА_2
відмовити, а його позов задоволити.
Зазначає, що вирішуючи спір, суд першої
інстанції не взяв до уваги та не
долучив до матеріалів справи квитанції
про сплату комунальних послуг за
будинок АДРЕСА_1. Крім того ОСОБА_2, не
надала жодного доказу того, що
міжкімнатні двері вартістю 700 гривень
належать їй на праві спільної сумісної
власності подружжя та що за попереднім
рішенням суду про поділ майна вона мала
законне право чи будь- яке інше право
власності на них. Доводить,що під час
поділу майна подружжя, до складу майна,
що підлягало поділу, не ввійшла частина
майна, яка належить йому особисто,

________________________________________________________________________
________

Справа № 559/671/14-ц
Головуючий у 1
інстанції - А.О.Лопухович

Провадження № 22-ц/787/1328/2014
Суддя-доповідач -
З.М.Максимчук

проте після поділу залишилося в
приміщеннях та на частині земельної
ділянки, що виділена у власність
відповідачки. Це майно не
враховувалося при проведенні
експертизи у попередній справі та не
оцінювалось. В одному із сараїв, який
перейшов у власність відповідачки,
позивачем за власні кошти та власними
силами було облаштовано баню. Оскільки
ця зміна не відображена була в
технічному паспорті, експертом вона не
враховувалась. В даний час
відповідачка перешкоджає йому забрати
використані на облаштування бані
будівельні матеріали, навісивши замок
на приміщення. Просить суд зобов»язати
відповідачку повернути йому майно, а
саме вагонку соснову 30,240 кв.м. вартістю
1693,34 гривень, плитку керамічну 15 кв.м. по
80 гривень за 1 кв.м., плитку клінкерну 2
кв.м. по 100 гривень за 1 кв.м., стелажі
дерев»яні вільхові, піч перероблену
під котел, дві пластмасові бочки 200
літрів і металічну 250 літрів,
трубопровід, душову, диван, лежак, стіл
різьблений, панельну огорожу сім
прольотів з чотирьох плит 14 метрів
куплену та встановлену за його кошти в
розмірі 2520 гривень, газовий лічильник
вартістю 177,1 гривень, газова трубу
Д27мм/27 м вартістю 400 гривень, кухонну
стінку вартістю 1000 гривень, килим 2х3 м
червоного кольору вартістю 500 гривень,
які належали його батькам, а відтак
належать йому як спадкоємцю, 1 тонну
вугілля брикету вартістю 500 гривень та 1
тонну вугілля антрацит, вартістю 800
гривень. Вимагає компенсації зроблених
поліпшень, а саме бетонування подвір»я,
яке відійшло до відповідачки, а тому
просить стягнути вартість затрачених
матеріалів в розмірі 2892,15 гривень.
Після поділу земельної ділянки колонка
знаходиться на земельній ділянці
відповідачки і в подальшому його
користування нею неможливе. В зв»язку з
цим, просить стягнути з відповідачки
половину вартості колонки в розмірі 3175
гривень. В ході переобладнання будинку
на два ізольованих приміщення
відповідачкою було демонтовано
перекриття стелі над його частиною
будинку, а також зірвано розподільні
коробки та електропроводку в свинцевій
гофрованій обмотці, чим спричинено
шкоду в розмірі 5000 гривень.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані / пропущення строку
позовної давності тощо/, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні
позову ОСОБА_1 та задовольняючи
зустрічний позов ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що вказані
позивачем ОСОБА_1 у первісному позові, а
також ОСОБА_2 у зустрічному позові
підстави повинні підтверджувати їх
право власності або інше суб»єктивне
право титульного володільця на
витребуване майно, факт вибуття майна з
володіння та наявність майна у
незаконному володінні відповідача,
відсутність у відповідача правових
підстав для володіння майном. Оскільки
ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_2 не наведено
правових підстав щодо володіння
спірним майном та наявність його у
відповідача, його індивідуальні
ознаки, то в задоволенні вимог про
витребування цього майна із чужого
незаконного володіння відмовлено. З
наданих в судове засідання позивачами
та відповідачами квитанцій про
придбання будматеріалів вбачаються
інші прізвища, або квитанції взагалі
без прізвищ, тому встановити
належність їх сторонам неможливо. З
тих, що видані на ім»я ОСОБА_1 не
вбачається, що саме ці матеріали та
така кількість були затрачені на
облаштування подвір»я. Стосовно
позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення
вартості половини дверей, що
знаходились у їх спільному будинку, в
стіні, по якій проведено розподіл
будинку, стягнення половини вартості
оплати за газ та четверту частину
оплати за світло після розподілу
будинку між сторонами в сумі 1785
гривень, то вони були визнані у
судовому засіданні ОСОБА_1, доведені
матеріалами справи та підлягають до
задоволення.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів повністю
погодитись не може.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови в витребуванні з
чужого незаконного володіння ОСОБА_1
майна та стягнення половину вартості
будматеріалів не оскаржувалось.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст. 387 ЦК України
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Відповідно до положень
зазначеної норми, правом на подання
віндикаційного позову наділені саме
власники майна, які на час подання
позову не володіють цим майном. При
цьому необхідно довести право
власності позивача на майно,
знаходження його у відповідача та
незаконність володіння відповідачем
майном позивача.

Як роз"яснив Пленум Верховного
Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з"ясовувати джерело і час його
придбання.

Із матеріалів справи вбачається,
що рішенням Дубенського
міськрайонного суду Рівненської
області від 20 квітня 2012 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
встановлення фактичних шлюбних
відносин, визнання житлового будинку
спільним майном подружжя та поділ
майна подружжя, позов задоволено
частково. Розділено майно в такий
спосіб : позивачці виділено м»яку
частину /диван, двоє крісел, пуфик/
вартістю 1200 гривень, килим 2х3 на
зеленому дні вартістю 400 гривень, двоє
килимових доріжок 1,5х5 вартістю 500
гривень, спальню «Росинка» /двоспальне
ліжко, 2 шафи з антресолями/ вартістю 1500
гривень,килим 3х4 на бежевому дні
вартістю 500 гривень. В решті позовних
вимог відмовлено. Рішенням колегії
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Рівненської області від 26 червня 2012
року рішення першої інстанції
скасовано в частині відмови в
задоволенні позову про встановлення
факту проживання однією сім»єю після
розірвання шлюбу. Ухвалено нове
рішення, яким встановлено факт
проживання однією сім»єю як чоловіка
та жінки після розірвання шлюбу з 07.04.2007
року по 30 червня 2010 року. Визнано за
ОСОБА_2 право власності на ? частину
житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1. Стягнуто
компенсацію з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
5896 гривень. Кухонний набір вартістю 1000
гривень виділено у власність ОСОБА_2
Поділено спільне майно подружжя,
виділено ОСОБА_1 автомобіль «Славута»
вартістю 19000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 9500 гривень грошової
компенсації при поділі автомобіля.

В решті рішення залишено без змін.

Суд першої інстанції та
колегія суддів апеляційного суду при
вирішенні спору про поділ спільного
майна подружжя виходили з положень ст.
60,69 СК України, відповідно до яких до
складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи.

Таким чином, право власності
ОСОБА_2 на зазначене вище майно
визначено рішенням суду, яке набрало
законної сили. Об'єм спільно нажитого
майна і його вартість у суді першої
інстанції та апеляційного суду
сторонами не оспорювався і визначався
судом за їх спільною згодою. Доказів в
обґрунтування неправильності його
оцінки, відсутності в натурі, неповний
об»єм, що підлягає поділу, ні позивач,
ні відповідач суду першої інстанції,
ні суду апеляційної інстанції не
надавали.

Що стосується доводів
апеляційної скарги про необхідність
витребування із чужого незаконного
володіння ОСОБА_2 майна, що належить
ОСОБА_1 на праві особистої власності, а
саме вагонки соснової 30,240 кв.м; плитки
керамічної 15 кв.м; стелажів дерев»яних
вільхових; печі, переробленої під
котел; дві пластмасових бочки і
металічної, трубопроводу, душової,
дивана, лежака, стола різьбленого;
панельної огорожі /сім прольотів з 4
плит кожен/; кухонної стінки; килима 2х3
червоного кольору, 1 тонни
вугілля-брикету та 1 тонни антрациту -
то вони задоволенню не підлягають,
оскільки позивач не довів належними та
допустимими доказами, що спірне майно є
його особистою власністю, і
відповідачка на нього не має ніяких
прав.

Не ґрунтуються на матеріалах
справи і доводи апелянта про те, що ним
було витрачено на бетонування двора
2892,15 гривень, а також завдана шкода
ОСОБА_2 при демонтажі перекриття стелі,
пошкодженні електропроводки в сумі 5000
гривень ніякими допустимими доказами
не підтверджуються. Суд першої
інстанції правильно прийшов висновку
про те, що з наданих квитанцій -
накладних не вбачається, що саме ці
матеріали та їх кількість була
використана на облаштування
помешкання чи подвір»я.

Позивач ОСОБА_1 не надав суду
доказів і того, що користування
колонкою, право власності на ? частину
якої визнано за ним рішенням суду, є
неможливим в подальшому з його сторони,
а тому стягненню з ОСОБА_2 підлягає
половина її вартості.

Задовольняючи частково
зустрічний позов ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги в судовому засіданні в цій
частині визнані ОСОБА_1 та доведені
матеріалами справи.

З такими висновками суду в цій
частині колегія суддів погодитись не
може.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України
у разі визнання відповідачем позову
суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову. Якщо визнання
відповідачем позову суперечить закону
або порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у прийнятті визнання
відповідачем позову і продовжує
судовий розгляд.

На зазначені вимоги закону суд
уваги не звернув та стягнув
компенсацію вартості половини дверей,
які були об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя і
предметом поділу майна подружжя, що
знаходилось у спільній сумісній
власності подружжя у судовому порядку.

Матеріалами справи також
встановлено, що на а.с.28-33 знаходяться
квитанції про сплату коштів за
споживання природного газу та
використання електроенергії в будинку
АДРЕСА_1 за 2012-2013 роки. Всі квитанції
містять прізвище платника ОСОБА_1

Всупереч вимогам ст.ст. 10,60 ЦПК
України, де зазначено, що кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу, ОСОБА_2 не надала доказів
обґрунтування своїх позовних вимог та
доводів того, що всі зазначені
квитанції оплатила вона, тому
стягненню з ОСОБА_1 на її користь
підлягає половина вартості спожитого
газу і ? частина оплати за
електроенергію.

За таких обставин оскаржуване
рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 350 гривень вартості
половини дверей, 1785 гривень - половини
вартості оплати за газ та четверту
частину оплати за електроенергію,
стягнення судового збору в сумі 53,60
гривень не можна визнати таким, що
постановлено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому на підставі ст.309 ЦПК України
воно підлягає скасуванню з ухваленням
нового - про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 307,309,317 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Дубенського
міськрайонного суду Рівненської
області від 12 травня 2014 року в частині
часткового задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 скасувати, ухваливши нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
З.М.Максимчук

Судді:
М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук