Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2014 Справа №607/5491/14-ц Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської
області

в складі :

головуючого
Ромазана В.В.

за участю секретаря
Рихліцької О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі справу за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору доручення, -

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2, у якому просить
визнати недійсним доручення №5 від
24.05.2006 року, видане ОСОБА_2 фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 з моменту
його складання.

Свої вимоги ФОП ОСОБА_1 мотивує
тим, що будучи суб'єктом
підприємницької діяльності, ним,
впродовж 2004-2011 рр. було здійснено
будівництво багатоквартирного будинку
у місті Борщові. На протязі вказаного
періоду часу, на підставі укладених з
фізичними особами договорів-доручень,
позивачем здійснювалося залучення
коштів для будівництва зазначеного
багатоквартирного будинку. Влітку 2013
року, коли будівництво будинку було
завершено і оформлено усі необхідні
документи для здачі його експлуатацію,
ОСОБА_1 звернувся до фізичних осіб, з
якими у нього були укладені договори, з
метою погашення ними наявної перед
позивачем заборгованості та з вимогою
оплатити повну вартість квартир.
Зокрема, було укладено
договори-доручення з громадянами
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
іншими. Однак, із розмов з окремими
дольовиками, позивачу стало відомо, що
кошти за квартири вони йому на
банківський рахунок не перераховували,
а передали готівкою ОСОБА_2 Також,
відповідач уклав договори від імені
позивача з громадянами ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та іншими. ОСОБА_2 представлявся
перед цими та іншими особами
представником ФОП ОСОБА_1, фактичним
співвласником будівництва, видавав їм
квитанції до прибуткових ордерів про
одержання від них даних коштів, які в
подальшому, з його слів, мали бути
передані позивачу. Проте, ОСОБА_2 не є
представником ФОП ОСОБА_1, не перебував
у трудових відносинах, печатки на
касових ордерах виконані від імені ФОП
ОСОБА_1 не ним, підписи від його імені та
самі касові ордера не відповідають
дійсності, оскільки позивачем не
видавалися і кошти на розрахунковий
рахунок ФОП ОСОБА_1 не поступали. Крім
того, жодних довіреностей чи інших
видів процесуальних документів для
здійснення представництва від імені
ОСОБА_1 відповідачу не надавалося.
Вважає, що доручення №5 від 24.05.2006 року,
на підставі якого ОСОБА_2 укладав
договори, отримував кошти та вчиняв
інші юридичні дії, пов»язані з
будівництвом багатоквартирного
будинку в місті Борщові слід визнати
недійсним, оскільки зазначену
обставину підтверджено висновком
почеркознавчої експертизи №17/57 від
17.02.2014 року, виконаним в ході досудового
розслідування в кримінальному
провадженні №0003875 від 14 жовтня 2013
року за ст.190 КК України по факту
шахрайських дій ОСОБА_2

Представник позивача ФОП ОСОБА_1 -
ОСОБА_10 в судове засідання не з»явився,
однак подав суду заяву, в якій просить
справу розглядати у його відсутності,
позовні вимоги підтримує повністю та
просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове
засідання не з»явився, і не повідомив
суд про причину своєї неявки, хоча
належним чином повідомлявся про дату,
час та місце судового розгляду, що
підтверджується документально.

Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України
якщо суд не має відомостей про причину
неявки в судове засідання відповідача,
повідомленого належним чином, або
причину неявки визнано неповажною, суд
вирішує справу на підставі наявних у
ній даних чи доказів та постановляє
заочне рішення, якщо позивач не
заперечує проти такого вирішення
справи.

Таким чином, суд зі згоди позивача
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК
України.

Дослідивши та оцінивши докази по
справі, суд встановив.

Згідно Свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, виданого
10.04.2012 року Виконавчим комітетом
Борщівської міської ради, 40-квартирний
житловий будинок АДРЕСА_1, належить на
праві приватної власності ОСОБА_1.

Як вбачається із договору
доручення №5 від 24 травня 2006 року,
фізична-особа підприємець ОСОБА_1
доручив ОСОБА_2 представництво своїх
інтересів перед третіми особами під
час укладення угод дольової участі в
будівництві багатоквартирного
житлового будинку за адресою с.Бандери
в м.Борщів.

Позивач заперечив надання
представництва ОСОБА_2 відповідно до
договору доручення №5 від 24.05.2006 року, у
тому числі своє волевиявлення на
вчинення зазначеного правочину.

Відповідно до висновку
почеркознавчої експертизи від 17.02.2014
року № 17/57, встановлено, що підпис,
виконаний в рядку «ОСОБА_1.» у вказаному
дорученні №5 від 24 травня 2006 року
виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст.237
ЦК України, представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє.
Представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 244 ЦК України
передбачено, що представництво, яке
ґрунтується на договорі, може
здійснюватись за довіреністю.

Згідно ст.ст. 1000, 1003 ЦК України, за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя. У договорі
доручення або у виданій на підставі
договору довіреності мають бути чітко
визначені юридичні дії, які належить
вчинити повіреному. Дії, які належить
вчинити повіреному, мають бути
правомірними, конкретними та
здійсненними.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК
України.

Враховуючи вищенаведені
обставини, суд вважає, що в даному
випадку мають місце порушення
відповідачем прав позивача, які
підлягають захисту, шляхом визнання
недійсним доручення №5 від 24.05.2006 року,
виданого ОСОБА_2 фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1, з моменту
його складання.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. 203, 215,
237, 244, 1000, 1003, 1006 ЦК України, Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору доручення -
задовольнити.

Визнати недійсним Доручення №5
від 24.05.2006 року, виданого ОСОБА_2
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, з
моменту його складання.

Рішення може бути переглянуте
Тернопільським міськрайонним судом за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан