Ухвала

іменем україни

11 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Луспеника Д.Д.,
Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення боргу за
договором позики за касаційною скаргою
ОСОБА_5, поданою представником - ОСОБА_6,
на рішення апеляційного суду
Житомирської області від 4 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 9 квітня 2012 року вона уклала з
відповідачкою договір позики на суму 30
тис. грн. зі сплатою відсотків за
користування коштами в сумі 9
тис. грн на строк до 9 липня 2012 року.
Оскільки ОСОБА_5 суму боргу за
договором позики не повернула, позивач
просила, з урахуванням повернутої суми
позики стягнути на її користь з
відповідачки суму позики з процентами
у розмірі 19 100 грн.

Рішенням Олевського районного суду
Житомирської області від 29
жовтня 2013 року у позові ОСОБА_4
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 4 грудня
2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 19 100 грн боргу, 191 грн судового
збору та 400 грн витрат на правову
допомогу.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі
представника - ОСОБА_6, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду в
частині стягнення з неї на користь
ОСОБА_4 10 905 грн 20 коп. боргу і залишити в
силі в цій частині рішення суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Скасовуючи рішення суду та
задовольняючи позов, апеляційний суд
на підставі доказів, поданих сторонами,
які належним чином оцінені
(ст. 212 ЦПК України), дійшов до
правильного висновку про те, що між
сторонами виникли позикові
зобов'язання які не належним чином
відповідачка виконала. У зв'язку з цим з
неї на користь позивачки стягнуто
заборгованість за договором позики і
передбачені за домовленістю сторін
відсотки за користування грошовими
коштами.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану
представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 4 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

Д.Д. Луспеник

В.А. Черненко