Справа № 2/267/1428/14
РІШЕННЯ

Іменем України

20 червня 2014 року
м.
Макіївка

Гірницький районний суд м. Макіївки
Донецької області

у складі головуючого судді Наумової
О.С.,

при секретарі Ковальчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центральна
збагачувальна фабрика «Пролетарська»,
третя особа без самостійних вимог на
предмет спору - ОСОБА_2,

про поновлення на роботі - на посаді
машиніста установок збагачення та
брикетування 3-го розряду основного
виробництва Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центральна
збагачувальна фабрика «Пролетарська»,
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центральна
збагачувальна фабрика «Пролетарська»
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 02.04.2014р., стягнення моральної
шкоди в сумі 10 000,00 грн.

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - особисто

від відповідача: Жданової І.М. - за
довіреністю, Костюка С.В. - за
довіреністю

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центральна
збагачувальна фабрика «Пролетарська»
(далі - ТОВ «ЦЗФ «Пролетарська»),
визначивши третьою особою без
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_2, про поновлення на роботі - на
посаді машиніста установок збагачення
та брикетування 3-го розряду основного
виробництва Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центральна
збагачувальна фабрика «Пролетарська»,
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центральна
збагачувальна фабрика «Пролетарська»
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 02.04.2014р., стягнення моральної
шкоди в сумі 10 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що на підставі наказу ТОВ
«ЦЗФ «Пролетарська» № 4 від 14.01.2009р.
вона була переведена на посаду
машиніста установок збагачення та
брикетування 3-го розряду основного
виробництва. На підставі наказу ТОВ
«ЦЗФ «Пролетарська» від 02.04.2014р. № 55/к
була звільнена з даного робочого місця
у зв'язку зі скороченням штату - на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Копію
витягу з наказу отримала тільки 17.04.2014р.

Вважає наказ про звільнення
незаконним, оскільки в порушення вимог
Кодексу законів про працю України
власник не повідомив її про причини
скорочення штату, обмежившись
проведенням 12.12.2013р. загальних зборів
працівників фабрики, на яких кудл
повідомлено про реорганізацію
підприємства. Після зборів їй та іншим
працівникам було надано підписати
якісь відомості. Згодом вона дізналася,
це був наказ № 222 від 12.12.2013р., з текстом
якого вона не була ознайомлена.

Зазначає, що їй як співробітнику, який
звільняється за п.1 ст.40 КЗпП України, в
порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України не
було запропоновано перейти на іншу
роботу, в порушення ч. 3 ст. 42 КЗпП
України власник не врахував її
переважне право на залишення на роботі.

Крім того, зазначає, що неправомірними
діями відповідача їй заподіяна
моральна шкода, яка виражається у
душевних стражданнях у зв'язку із
втратою роботи та яку вона оцінює у 10
000,00 грн.

Тому, посилаючись на норми ст.ст. 40, 42, 232,
233, 237, п. 19 Постанови Пленуму Верховного
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.1992р. «Про практику розгляду судами
трудових спорів», просить позов
задовольнити.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала та просила їх
задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечували, просили відмовити у їх
задоволенні, зазначивши, що позивач
звільнена у відповідності до вимог
трудового законодавства. При
звільненні відмовилася отримувати
витяг з наказу про звільнення від
02.04.2014р. № 55/к.

У зв'язку із відмовою від отримання та
ознайомлення з наказом, була
ознайомлена з ним усно, про що складено
акт про відмову від підписання від
02.04.2014р. Ознайомлення з наказом
підтверджується заявою позивача на
ім'я генерального директора ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарьска» про відмову від
підписання наказу та відмову
отримувати трудову книжку, в якій
позивач зазначила, що вона буде
звертатися із заявою про створення
комісії з трудових спорів.

Крім того, вважає, що позивачем
пропущено строк звернення до суду, який
закінчився 02.05.2014р. Даний день був
святковим, тому, згідно ст. 241-1 КЗпП
України, останнім днем строку
звернення до суду порушено, оскільки
найближчим робочим днем є 30.04.2014р.

Вважає, що ОСОБА_1 була не пізніше ніж
за два місяці повідомлена згідно ст. 49-2
КЗпП України про наступне звільнення у
зв'язку із скороченням штату 24.12.2013р., що
підтверджується її підписом у
відомості про попередження робітників
підприємства, яка є додатком № 1 до
наказу № 230 від 24.12.2013р. іншу роботу не
запропоновано у зв'язку із відсутністю
вакансій на підприємстві.

У відповідності до ст. 43 КЗпП України у
зв'язку із розторгненням трудового
договору за ініціативою власника або
уповноваженого ним органу, необхідно
отримати попередню згоду виборчого
органу. У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не
була членом профспілки ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська», необхідності в
отриманні попередній згоди виборчого
органу не було.

Вважає, що вимоги про стягнення
моральної шкоди є безпідставними,
оскільки з боку відповідача відсутні
дії, якими можна б було заподіяти таку
шкоду.

Тому, посилаючись на норми ст.ст. 626, 628,
629, 509, 549 ЦК України просили відмовити у
задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи і дослідивши надані
докази, суд у межах заявлених позовних
вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив
наступне.

Позивач в судовому засіданні пояснила,
що в грудні 2013року на підприємстві було
проведено збори колективу, де всіх
працівників повідомили про
реорганізацію на підприємстві. Були
складені списки працівників, які були
не проти реорганізації. Всі працівники,
у т.ч. і вона підписували відомості про
те,що на підприємстві буде
здійснюватися реорганізація 02.04.2014р.
вона дізналася про те, що існує наказ
про її звільнення з підприємства. А
29.03.2014р. вона дізналася про те, що
звільнена у зв'язку зі сколоченням
штату. Вона вимагала у відділі кадрів
надати для ознайомлення повний текст
наказу про звільнення, але їй надавали
лише витяг. Тому вона відмовилася
отримувати витяг з наказу та трудову
книжку і звернулася до генерального
директора із заявою про видачу наказу
та трудової книжки. Зазначила, що лише
17.04.2014р. забрала наказ та трудову
книжку, оскільки їй довелося їх
забрати. До цього вона неодноразово
приходила у відділ кадрів та вимагали
надати їй копію повного тексту наказу
та трудову книжку.

Судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 -
машиніста установок збагачення та
брикетування 3-го розряду основного
виробництва звільнено з ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» на підставі наказу про
від 02.04.2014р. № 55/к на підставі п. 1 ст. 40
КЗпП України у зв'язку зі скороченням
штату, що вбачається з витягу наказу
(а.с. 8).

02.04.2014р. ОСОБА_1 звернулася із заявою до
генерального директора ТОВ «ЦЗФ
«Пролетарська» (а.с. 55), в якій
відзначила, що вона відмовляється від
підписання наказу від 02.04.2014р. № 55/к та
відмовляється забрати трудову книжку,
оскільки їй видано не ксерокопію
наказу, а витяг з наказу.

ТОВ «ЦЗФ «Пролетарська» складено акт
про відмову від підписання від 02.04.2014р.
(а.с. 54), де вказано, що ОСОБА_1 була
ознайомлена з наказом про звільнення
усно, відмовилася від підписання
наказу у присутності робітників
фабрики. Також ТОВ «ЦЗФ «Пролетарська»
складено акт від 02.04.2014р. (а.с. 53) про
відмову від отримання трудової книжки.

Щодо доводів відповідача про
пропущення строку звернення до суду,
суд вважає, що позивачем не пропущено
строк звернення до суду.

Статтею 233 КЗпП України встановлений
місячний строк звернення до суду у
справах про звільнення з дня вручення
копії наказу про звільнення або з дня
видачі трудової книжки.

Позивач звернулася до суду 05.05.2014р. Як
вона зазначила, копію наказу про
звільнення вона отримала 17.04.2014 р.
Матеріалами справи підтверджується, що
позивач не отримувала витяг з наказу
про звільнення 02.04.2014р. Крім того, ТОВ
«ЦЗФ «Пролетарська» 03.04.2014р.
(наступного дня після видання наказу)
направлено листа від 03.04.2014р. № 01-08/560
ОСОБА_1 з повідомленням про вручення,
яке повернуте поштою, в якому вказано,
що остання відмовилася
ознайомлюватися з наказом. В судовому
засіданні позивач зазначила, що дане
повідомлення вона не отримувала, хоча
їй телефонували з пошти з проханням
забрати листа.

Разом із тим, той факт, що позивач не
отримала копію наказу про звільнення
та дня трудову книжку в день звільнення
(02.04.2014р.) не позбавляє її права отримати
їх у інший день, що є днем, коли особа
дізналася про порушення свого права та
звернутися до суду за захистом цього
права. Суд виходить з того, що право на
звернення до суду виникає з моменту,
коли фактично позивачу стало відомо
про порушення його трудових прав і коли
він мав можливість звернутися до суду
за їх захистом.

Водночас, суд не приймає твердження
ОСОБА_1 про те, що позивач не повідомив
її про наступне звільнення у зв'язку із
скороченням штату.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Згідно із п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2992 р.
«Про практику розгляду судами трудових
спорів», розглядаючи трудові спори,
пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40
КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Наказом ТОВ «ЦЗФ «Пролетарська» № 222
від 12.12.2013р. «Про скорочення штату» (а.с.
79), у зв'язку із відсутністю сировинної
бази на 2014 рік та плановим
перепрофілюванням діяльності, з метою
оптимізації витрат, скороченням витрат
на заробітну плату, скорочено з 12.12.2013р.
штат працівників на 397 одиниць.
Затверджено перелік виключених з
штатного розкладу одиниць. Затверджено
з 12.12.2013р. новий штатний розклад
(додаток № 2) (а.с. 84). Кількість одиниць
машиніста установок збагачення та
брикетування скорочено до 5-ти.

Наказом ТОВ «ЦЗФ «Пролетарська» № 230
від 24.12.2013р. «Про попередження
робітників про наступне звільнення у
зв'язку зі скороченням штату» (а.с. 77)
штат скорочено на 397 одиниць. З
урахуванням пропозицій по
кандидатурам затверджено список
працівників, які підлягають звільненню
та відомість попередження звільнення
(додаток № 1) (а.с. 1). Наказом передбачено
провести інспектору з кадрів з
працівниками інформаційну та
організаційну роботу. За відомістю
(додаток № 1) попередити під підпис
працівників не раніше ніж за 2 місяці.
Відмову від підпису оформляти актом
встановленої форми.

За довідкою ТОВ «ЦЗФ «Пролетарська»
від 02.06.2014п. (а.с. 86) вакантних місць на
момент попередження про звільнення не
було.

Як свідчать матеріали справи, про
звільнення у зв'язку із скороченням
штату ОСОБА_1 дізналася 24.12.2013р.

Суд виходить з того, що у Відомості
попередження працівників про наступне
звільнення на дільниці «Основне
виробництво», яка є додатком № 1 до
наказу № 230 від 24.12.2013р.(а.с. 78) міститься
її підпис під текстом наступного
змісту: «У зв'язку зі скороченням штату,
затвердженого наказом по підприємству
від 12.12.2013р. № 222, та згідно з наказом по
підприємству від 24.12.2012р.№ 230
попереджаються про звільнення. Даною
відомістю працівники повідомляються
про те, що вільних робочих місць, які
можна було б запропонувати (вакансії)
на підприємстві у даний час немає.

Таким чином, позивача було попереджено
у відповідності до п. 1 ст. 49-2 КЗпП
України про наступне звільнення
персонально, під її особистий підпис,
не пізніше ніж за два місяці.

На момент попередження станом на 24.12.2013
р. на ТОВ «ЦЗФ «Пролетарська» вільних
вакансій не було, про що також позивача
було повідомлено при попередженні про
звільнення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд критично відноситься до доводів
позивача про те, що вона не була
ознайомлена зі змістом наказу № 230 від
24.12.2013р. та вважає, що вони не доведені
належними доказами у відповідності до
вимог ст. 60 ЦПК України.

Так, позивач в судовому засіданні
02.06.2014р. зазначила, що підпис, який
міститься на додатку № 1 до наказу № 230
від 24.12.2013р. не її, оскільки вона
розписується по-іншому. А в судовому
засіданні 19.06.2014р. зазначила, що підпис
у додатку її, але «шапка», тобто текст,
за який вона підписувалася інший. В
додатку, який підписувала вона йшлося
про реорганізацію. На її думку текст у
додатку додрукований після підписання.
Але пояснити, яким чином він
додрукований не змогла. В судовому
засіданні позивач підтвердила, що
надані відповідачем копії наказів № 222
від 12.12.2013р. «Про скорочення штату», № 230
від 24.12.2013р. «Про попередження
робітників про наступне звільнення у
зв'язку зі скороченням штату» з
додатком № 1, де міститься її підпис,
повного тексту наказу № 55/к від 02.04.2014р.
«Про звільнення» повністю
відповідають оригіналам, пред'явленим
для огляду в судовому засіданні.

Акт про відмові ОСОБА_1 від підпису, як
це передбачено наказом № 230 від 24.12.2013р.,
не складений. За таких обставин, у суду
не має підстав вважати, що позивача не
було попереджено про наступне
звільнення у зв'язку зі скороченням
штату. Тому звільнення було здійснено з
дотриманням вимог статті 49-2 КЗпП
України.

Суд не приймає як обґрунтування позову
доводи позивача про те, що після її
звільнення здійснювався прийом на
роботу інших працівників, що є
підтвердженням наявності робочих
місць на підприємстві, оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Правовідносини,
які виникли після звернення до суду з
приводу прийому на роботу інших
працівників не стосуються предмету
спору, тому не можуть бути предметом
розгляду даній справі.

Суд доходить висновку про те, що
позивач звільнена у відповідності до
вимог трудового законодавства.

Статтею 237-1 КЗпП України відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. У зв'язку із відсутністю з
боку відповідача заподіяння моральної
шкоди, суд вважає що вимоги позивача
про відшкодування є безпідставними.

Керуючись статтями 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центральна
збагачувальна фабрика «Пролетарська»,
третя особа без самостійних вимог на
предмет спору - ОСОБА_2, про поновлення
на роботі - на посаді машиніста
установок збагачення та брикетування
3-го розряду основного виробництва
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центральна
збагачувальна фабрика «Пролетарська»,
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центральна
збагачувальна фабрика «Пролетарська»
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 02.04.2014р., стягнення моральної
шкоди в сумі 10 000,00 грн. - відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення
прийняті у нарадчій кімнаті та
проголошені у судовому засіданні 20
червня 2014 року. Рішення у повному
обсязі cкладено 25 червня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Гірницький районний суд м. Макіївки
Донецької області протягом десяти днів
з дня його проголошення

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О.С. Наумова