Головуючий суду 1 інстанції - Євтіфієв
Доповідач - Околот Г.М.
Справа № 432/3168/13-ц
Провадження № 22ц/782/2283/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Луганської
області у складі:

головуючого - судді Околота Г.М.,

суддів -Дмитрієвої Л.Д., Темнікової В.І.,

при секретарі - Вєсєлові С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Стахановського міського
суду Луганської області від 16 квітня 2014
року за позовом ОСОБА_2 до
Стахановського обласного
онкологічного диспансеру , треті особи-
головний лікар Стахановського
обласного онкологічного диспансеру
ОСОБА_3, завідувач відділенням
Стахановського обласного
онкологічного диспансеру ОСОБА_4 про
поновлення строку звернення до суду,
скасування наказів, стягнення суми
премії та відшкодування моральної
шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Стахановського міського суду
Луганської області від 16 квітня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 до
Стахановського обласного
онкологічного диспансеру , треті особи-
головний лікар Стахановського
обласного онкологічного диспансеру
ОСОБА_3, завідувач відділенням
Стахановського обласного
онкологічного диспансеру ОСОБА_4 про
поновлення строку звернення до суду,
скасування наказів, стягнення суми
премії та відшкодування моральної
шкоди були задоволені частково.

Поновлено ОСОБА_2 строк звернення до
суду щодо оскарження наказу
Стахановського обласного
онкологічного диспансеру № 52-к від
24.04.2012 року про оголошення догани.
Скасовано наказ Стахановського
обласного онкологічного диспансеру №
52-к від 24.04.2012 року про оголошення
догани ОСОБА_2. ( а.с. 184-186)

Не погодившись з рішенням суду позивач
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просила рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким її
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі. В обґрунтування скарги апелянт
вказала, що суд відмовив її у прийнятті
доказів, неправильно оцінив надані нею
докази , а також не врахував тих
обставин, що накази про оголошення
догани були винесені відповідачем у
порушення вимог трудового
законодавства. Також апелянт зазначає ,
що суд першої інстанції не звергнув
уваги на те, що зміни до штатного
розпису були проведені без
достатнього обґрунтування і наказ №74
від 26.06.2013 року був виданий у порушення
вимог ст.. 32 КЗпП України.

В своїх запереченнях на апеляційну
скаргу представник відповідача
вказав, що вважає рішення суду
законним, висновки такими, що свідчать
про всебічне дослідження всіх обставин
справи, тому просив апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а рішення
суду - залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін з
наступних підстав.

За змістом ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено,
що позивачка ОСОБА_2 перебуває у
трудових відносинах з відповідачем та
працює завідуючою господарством
Стахановського обласного
онкологічного диспансера і ці
обставини сторонами не оспорюються.

Наказом № 52-к від 24.04.2012 року позивачу
ОСОБА_2 була оголошена догана за
невиконання нею трудових обов'язків,
передбачених посадовою інструкцією , а
саме за несвоєчасний контроль за
додержанням лімітів по ви користуванню
електроенергії, що призвело до
штрафних санкцій. З даним наказом
позивач ОСОБА_2 була ознайомлена, але
від підпису відмовилася, про що
свідчить акт від 27.04.2012 року та надала
письмові пояснення від 19.04.2012 року ( а.с.
5, 6)

24.04.2013 року позивачка ОСОБА_2 звернулася
з заявою до комісії по трудовим спорам,
про скасування наказу № 52-к від 24.04.2012
року про оголошення її догани. Рішення
з питання скасування вказаного наказу
комісією не прийнято з підстав ст.255
КЗпП України, що свідчить протокол
комісії по трудовим спорам. ( а.с. 8-11, 12)

Суд першої інстанції, згідно вимог
ст..ст. 212-213 ЦПК України встановивши
зазначені обставини, всебічно та
об'єктивно дослідивши надані сторонами
докази, вірно встановив
правовідносини, що склалися між
сторонами та зробив правильний
висновок про поновлення строку
звернення до суду на оскарження
позивачкою ОСОБА_2 зазначеного наказу,
як такий що пропущений з поважних
причин, а також дійшов до вірного
висновку , що наказ № 52-к від 24.04.2012 року
був виданий з порушення вимог ст.. 147
КЗпП України, оскільки посадовою
інструкцією завідуючої господарством
онкологічного диспансеру не
передбачений контроль за додержанням
лімітів по використанню
електроенергії.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, оскільки вони є
законними, обґрунтованими та
узгоджуються з наявними у справі
доказами.

Також судом першої інстанції
встановлено, що наказом № 20-к від
14.02.2013р. ОСОБА_2 була оголошена догана за
невиконання обов'язків, передбачених
посадовою інструкцією, а саме:
позивачка була відсутня на робочому
місті 14.02.2013р. без узгодження своєї
відсутності з керівником диспансеру та
не попередила керівництво диспансеру
про проведення самовільних монтажних
робіт фірмою, яка обслуговує газовий
котел, що могло призвести до вибухо-
небезпечної та пожежно-небезпечної
ситуації. ( а.с. 66)

Згідно акту від 14.02.2013р., підписаному
трьома свідками: ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7,
позивачка ознайомлена з наказом № 20-к
від 14.02.2013р.. але від підпису
відмовилась.( а.с. 67)

Пунктом 17 посадової інструкції
завідуючої господарством диспансеру
передбачена відповідальність
завідуючої господарством за технічний
стан та небезпечну експлуатацію
теплового устаткування диспансеру.
Крім того, відповідно до наказу № 25 від
02.01.2013 року, та наказу № 1 від 02.01.2013 року
, ОСОБА_2, як завідуюча господарством
диспансера відповідальна за газове
господарство та несе відповідальність
за технічний стан та безпечну
експлуатацію систем газозабезпечення
і повинна забезпечити проведення
діагностики та технічного огляду
газового устаткування у встановлені
строки. ( а.с. 88-90, 91-93, 102-103)

В судовому засіданні позивачка
визнала, що за власним рішенням вона
під час робочого часу та при проведенні
робітниками ремонту газового котла
була відсутня на робочому місці , та не
попередила керівництво диспансеру про
такі роботи.

Факт порушення трудової дисципліни не
спростовано позивачем належними та
допустимими доказами ані в суді першої,
ані в суді апеляційної інстанції, а
посилання апелянта на відсутність
такого порушення на думку колегії
суддів ґрунтується тільки на її
власних припущеннях.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що порушень порядку та
процедури застосування
дисциплінарного стягнення згідно
наказу № 20-к від 14.02.2013р.. до позивача не
встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи та дав належну оцінку всім
доказам, поясненням сторін згідно зі
ст.ст.10, 60,212 ЦПК України, а в рішенні
навів переконливі доводи на
обґрунтування своїх висновків щодо
відмови у задоволені позову ОСОБА_2
стосовно скасування наказу № 20-к від
14.02.2013р.як незаконного.

Крім того, судом встановлено, що для
приведення штатного розпису
диспанцера у відповідність до наказу
Міністерства охорони здоров'я України
№33 від 23.02.2000р. ( а.с. 45) та виробничою
необхідністю, наказом відповідача № 65
від 03.04.2013р. з 03.04.2013р. з штату було
виключено 1ст. завідуючого
господарською службою та введена 0.5ст.
завідуючого господарської служби з
03.07.2013р.

З вказаним наказом позивачка була
ознайомлена 24.04.2013р.(арк..с.7).

26.06.2013р. наказом №73 було скасовано
наказ №65 від 03.04.2013р. ( а.с. 46, 31)

26.06.2013р. відповідачем було ухвалено
наказ №74, яким відповідно до змін в
штатному розкладі з 02.09.2013р. було
прийнято про попередження позивачки
ОСОБА_2 про зміну умов праці на підставі
вимог ст.32 КЗпП України, у зв'язку зі
змінами в штатної одиниці завідуючої
господарством до 0.5 ставки у
відповідності до наказу Міністерства
охорони здоров'я України №33 від 23.02.2000р.
не пізніше чим за два місці. ( а.с. 59)

Наказом № 93 від 02.09.2013 року були
внесені зміни до штатного розпису
стосовно завідуючого господарською
службою диспансеру, з яким позивачка
була ознайомлена , але не згодна.(а.с. 117)

Після встановлення зазначених
обставин суд першої інстанції прийшов
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в
частиніскасування наказу № 74 від
26.06.2013 року як незаконного задоволенню
не підлягають, оскільки відповідачем
було ухвалено наказ про зміни істотних
умов праці в межах виконання наказу
Міністерства охорони здоров'я України
№33 від 23.02.2000р., що є обов'язком
відповідача , який на теперішній час
діє та не скасований, і відповідно до
якого передбачено зміну істотних умов
праці позивачки. Виконуючи наказ
Міністерства, відповідач попередив
позивачку за два місяці, щодо зміни
істотних умов праці, як того вимагає
ст.32 КЗпП України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що порушень , порушення прав позивачки,
щодо зміни істотних умов праці,
відповідачем порушено не було.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи та дав належну оцінку наявним
доказам, поясненням сторін згідно зі
ст.ст.10, 60,212 ЦПК України, а в рішенні
навів переконливі доводи на
обґрунтування своїх висновків щодо
відмови у задоволені позову ОСОБА_2
стосовно скасування наказу № 74 від
26.06.2013 року як незаконного.

Тому доводи апелянта у цій частині є
безпідставними і колегією суддів до
уваги не приймаються.

Крім того, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог позивачки ОСОБА_2
стосовно стягнення з головного лікаря
диспансеру ОСОБА_3 та завідувача
відділенням ОСОБА_4 суми премії у
розмірі 2100 грн. суд першої інстанції
виходив з безпідставності її вимог ,
оскільки ці вимоги заявлені до
неналежних осіб, які є третіми особами
по справі.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки дійсно такі
позовні вимоги заявлені до третіх осіб
( а.с. 149-150) які не є відповідачами по
справі, в трудових відносинах з ними
позивачка не перебуває, крім того, ця
сума премії нарахована позивачці не
була , тому права позивачки не порушені.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 щодо стягнення моральної
шкоди, суд першої інстанції виходив з
недоведеності цих позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду , оскільки позивачем у
порушення вимог ст..ст.10, 60 ЦПК України
не доведено факту
причинно-наслідкового зв'язку між
бездіяльністю відповідача та
заподіяння моральних страждань, а
також не доведено, що накладення
дисциплінарних стягнень призвели до
втрати позивачкою нормальних життєвих
зв'язків і вимагали від неї додаткових
зусиль для організації свого життя, як
того вимагає приписи ст.2371 КЗпП
України.

Такі ж висновки містяться і у постанові
Верховного Суду України від 06 липня
2011р., справа №6-12168св09 яка, відповідно
до змісту статті 360-7 ЦПК України, є
обов'язковою для всіх судів України.

Інші доводи апеляційної
скарги, а також надані апелянтом у суду
апеляційної інстанції докази не
спростовують фактичних обставин
справи, встановлених судом, і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи і не містить
передбачених законом підстав для
скасування або зміни оскаржуваного
рішення суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
розглядаючи позовні вимоги, суд першої
інстанції повно та всебічно з'ясував
обставини справи, перевірив доводи та
заперечення сторін, правильно
встановив правовідносини, які склались
між ними, вірно визначив норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, і дійшов до
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Рішення суду відповідає вимогам
ст.ст.213, 214 ЦПК України, тому підстав для
його зміни або скасування не
вбачається, підстав для скасування
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги немає, у зв'язку з
чим відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314,
315, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Стахановського міського суду
Луганської області від 16 квітня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: