АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/4242/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1211/14
Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І.
Доповідач Пилипчук Л. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого: судді Пилипчук Л.І.,

суддів: Панченка О.О., Лобова О.А.,

при секретарі: Філоненко О.В.,

за участю: представника позивачів
ОСОБА_1, представника СТОВ «СС
«Тростянець» Гайота І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8

на рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 28 лютого 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до СТОВ
«Спілка селян «Тростянець» про
визнання договорів недійсними,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні-грудні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
звернулися в суд із позовами до СТОВ
«Спілка селян «Тростянець», в яких
просили визнати недійними укладені із
підприємством договори оренди землі.

Зазначали, що ОСОБА_7 у грудні 2010 року, а
решта позивачів у січні 2012 року, уклали
з відповідачем договори про надання в
оренду належних їм земельних ділянок
сільськогосподарського призначення,
які розташовані на території
Тростянецької сільської ради
Полтавського району. Вважали, що
оспорювані договори оренди порушують
їх права, оскільки не містять
інформації щодо умов передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки, а
тому вказані договори необхідно
визнати недійсними.

Підприємство заявило зустрічні позови,
в яких просило зобов'язати
орендодавців укласти додаткові угоди
до договорів оренди землі щодо умов
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Ухвалою Полтавського районного суду
Полтавської області від 28 лютого 2014
року цивільні справи об'єднано в одне
провадження.

Того ж дня ухвалою суду позовні вимоги
СТОВ «Спілка селян «Тростянець»
залишено без розгляду.

Рішенням Полтавського районного суду
Полтавської області від 28 лютого 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
до СТОВ «Спілка селян «Тростянець» про
визнання договору недійсним
відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржив представник позивачів -
ОСОБА_1 Посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Зазначає, що відсутність у спірних
договорах оренди землі умов передачі в
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельних ділянок
створює в подальшому реальну загрозу
порушення прав та законних інтересів
орендодавців, а саме загрозу їх праву
власності.

Вважає, що стаття 15 Закону України «Про
оренду землі» містить вичерпний
перелік істотних умов договору оренди
землі, які не мають переваг одна щодо
одної, а тому у разі відсутності хоча б
однієї із них, відповідний договір є
недійсним з моменту укладення.

Крім того, зазначає, що постанова
Верховного Суду України від 25 грудня 2013
року по справі №6-94, на яку районний суд
зіслався у своєму рішенні, не є
остаточною, а тому відповідне
посилання є безпідставним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, СТОВ
«СС «Тростянець» уклало із позивачами
договори оренди землі - 13 грудня 2010 року
з ОСОБА_7, 10 січня 2012 року із ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_11 та ОСОБА_3 За
умовами вказаних договорів позивачі
передали в оренду підприємству строком
на п'ять років належні їм на праві
приватної власності земельні ділянки
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташовані на території
Тростянецької сільської ради
Полтавського району.

Вказані договори оренди землі
зареєстровані у Полтавському
реєстраційному кущовому офісі
Полтавської регіональної філії ДП
Центр ДЗК при Держкомземі України
відповідно: 13 грудня 2010 року за
№02, 21 березня 2012 року за
№02313, №02222, №29, 07
березня 2012 року за №02079, та 21
березня 2012 року за №02290.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про
оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін та умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Разом із тим, відповідно до статті 15 ЦК
України та статті 3 ЦПК України у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
тому суд повинен встановити чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв'язку з відсутністю у договорах
оренди умов, передбачених статтею 15
Закону України «Про оренду землі»,
визначити істотність цих умов, а також
з'ясувати у чому саме полягає порушення
їхніх законних прав.

Таким чином, саме по собі встановлення
судом відсутності у договорі оренди
земельної ділянки умов, передбачених
статтею 15 Закону України «Про оренду
землі», не являється достатньою
підставою для застосування судом
способів захисту цивільних прав або
інтересів, а сааме, визнання правочину
недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що позивачі не зазначили, у чому
саме полягає порушення їх прав
відсутністю в оспорюваних договорах
умов передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

У зв'язку з недоведеністю
орендодавцями фактів порушення їх
прав, районний суд обґрунтовано визнав,
що підстави для судового захисту таких
прав відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду першої інстанції не спростовують,
спрямовані на переоцінку доказів,
фактично зводяться до незгоди з
оцінкою обставин справи, наданою
районним судом.

Колегія суддів критично ставиться до
суджень позивачів про те, що
відсутність договірного регулювання
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки ставить під загрозу
їх право власності.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до п.14 Перехідних положень
ЗК України до набрання чинності
законом про обіг земель
сільськогосподарського призначення,
але не раніше 01 січня 2016 року,
забороняється внесення права на
земельну частку (пай) до статутних
капіталів господарських товариств.

Пунктом 15 Перехідних положень ЗК
України також встановлена до 01 січня 2016
року заборона на укладення угод щодо
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення та
передбачено, що угоди (у тому числі
довіреності), укладені під час дії
заборони на купівлю-продаж або іншим
способом відчуження земельних ділянок
та земельних часток (паїв), визначених
підпунктами «а» та «б» цього пункту в
частині їх купівлі-продажу та іншим
способом відчуження, а так само в
частині передачі прав на відчуження
цих земельних ділянок та земельних
часток (паїв) на майбутнє є недійсними з
моменту їх укладення (посвідчення).

За таких обставин не можна вважати, що
відсутність відповідних умов у спірних
договорах надає орендареві
повноваження щодо передачі права
оренди земельної ділянки до статутного
капіталу господарського товариства
або у заставу, оскільки зазначені дії
прямо заборонені законом на момент
укладення договорів оренди земельних
ділянок та на час звернення із позовами
до суду.

При цьому, імовірна домовленість
сторін про можливість відповідної
передачі права оренди при наявності
прямої зборони на такі дії у Земельному
кодексі України суперечила б вимогам
закону.

Оскаржувані договори містять істотні
умови, передбачені Законом України
«Про оренду землі», а пункт, на який
посилаються позивачі, потребує
уточнень у позасудовий спосіб, що
унеможливлює визнання договорів
оренди недійсними.

Крім того, згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
про безпідставне посилання районного
суду на правову позицію Верховного
Суду України згідно з постановою від 25
грудня 2013 року №6-64 цс 13) є
неспроможними та ґрунтуються на
довільному тлумаченні норм
процесуального права.

Отже, суд першої інстанції повно та
об'єктивно встановив фактичні
обставини справи і дав їм належну
правову оцінку, дослідив надані
сторонами докази, на підставі яких
прийшов до висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального права
відповідно до характеру правовідносин,
що склалися між сторонами та в межах
заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду
відповідає вимогам закону, зібраним по
справі доказам, обставинам справи,
підстав для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 28 лютого 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги протягом 20 днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
Л.І. Пилипчук

СУДДІ:
/підпис/ О.А. Лобов

/підпис/
О.О. Панченко

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
Л.І. Пилипчук