АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/48/2014
Головуючий в І інстанції:
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19червня 2014 року
Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при
секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 29 липня 2013 року у
справі за позовом публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2011 року ПАТ «Брокбізнесбанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що
16 грудня 2003 року між АБ
«Брокбізнесбанк» (ПАТ
«Брокбізнесбанк») та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір № 254-05-03,
згідно умов якого банк відкрив ОСОБА_2
відкличну кредитну лінію з лімітом
кредитної заборгованості в сумі 200 000
доларів США на строк до 17 грудня 2004 року
зі сплатою 16 % річних за користування
кредитом. В подальшому між банком та
відповідачем було укладено додаткові
угоди, якими змінювалась відсоткова
ставка за кредитом та строки виконання
зобов'язань. Відповідно до Додаткової
угоди № 9 відповідач повинен був
виконати свої зобов'язання перед
банком 27 жовтня 2010 року. ПАТ
«Брокбізнесбанк» виконав свої
зобов'язання за кредитним договором в
повному обсязі, а ОСОБА_2 в свою чергу
зобов'язання в частині повної та
своєчасної сплати кредитних платежів
порушив, внаслідок чого, станом на
12вересня 2011 року утворилась
заборгованість відповідача по
кредитному договору перед позивачем в
сумі 199 154,70 доларів США.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 29 липня 2013 року
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Брокбізнесбанк» заборгованість по
кредитному договору № 254-05-03 від 16
грудня 2003 року, а саме: основного
зобов'язання в сумі 123 456,32 доларів США,
що при перерахунку в національну
валюту за курсом НБУ станом на 12
вересня 2011 року становило 984 230,82 грн;
процентів за користування кредитом в
сумі 53 090,73 доларів США, що при
перерахунку в національну валюту за
курсом НБУ станом на 12 вересня 2011 року
становило 423 255,23 грн, пені в сумі 180 234,97
грн, судовий збір в сумі 1 700 грн, витрати
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в сумі 120 грн, а всього
1 589 541 ,02 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд не
з'ясував факту не укладення додаткової
угоди № 9 від 23 червня 2008 року до
кредитного договору. Зазначена
обставина має вирішальне юридичне
значення для правильного вирішення
справи та є предметом доказування, чому
судом не було надано належної оцінки,
що призвело до ухвалення незаконного
рішення.

Ухвалою апеляційного суду від 14.11.2013
зупинено провадження у даній справі до
розгляду Солом'янським районним судом
міста Києва справи за позовом ОСОБА_2 до
ПАТ «Брокбізнесбанк» про визнання
недійсною додаткової угоди № 9 від 23
червня 2008 року до Кредитного договору

№ 254-05-03 від 16 грудня 2003 року.

30.05.2014 на адресу суду надійшло
клопотання представника відповідача
про відновлення провадження у справі,
оскільки Солом'янським районним судом
розглянуто справу про визнання
недійсною додаткової угоди до
кредитного договору, у зв'язку із чим
провадження у даній справі відновлено.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити.

Представник ПАТ «Брокбізнесбанк»,
належним чином повідомленого про дату,
час та місце судового розгляду, у
судове засідання не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, у
зв'язку із чим колегія суддів вважала
за можливе слухати справу у його
відсутність на підставі ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку
про необхідність її задоволення
виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Перевіряючи обставини у справі, судом
встановлено, що 16 грудня 2003 року між
АБ«Брокбізнесбанк», правонаступником
прав та обов'язків якого є ПАТ
«Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір

№ 254-05-03.

Згідно умов договору банк відкрив
позичальнику відкличну кредитну лінію
з лімітом кредитної заборгованості в
сумі 200 000 доларів США, строком з 16
грудня 2003 року по 17 грудня 2004 року зі
сплатою 16 % річних.

Також, того ж дня між сторонами було
укладено додаткову угоду № 1, згідно з
якою в рамках відкличної кредитної
лінії по кредитному договору банк
надає позичальнику транш у сумі 200 000
дол. США.

11 березня 2004 року між сторонами
укладено додаткову угоду № 2, згідно
якої Банк надає позичальнику в рамках
відкличної кредитної лінії по
кредитному договору транш у сумі 50 000
дол. США.

Згідно додаткової угоди № 3, укладеної
між сторонами, строк дії кредитного
договору продовжено до 20 грудня 2005
року.

Додатковою угодою № 4 від 21 грудня 2005
року, строк дії кредитного договору №
254-05-03 продовжено до 20 грудня 2006 року.

29 грудня 2005 року між сторонами укладено
додаткову угоду № 5 до кредитного
договору № 254-05-03, за умовами якої
встановлено відсоткову ставку по
кредитному договору в розмірі 14 %
річних з 1 січня 2006 року.

20 грудня 2006 року між сторонами укладено
додаткову угоду № 6 до кредитного
договору № 254-05-03 від 16.12.2003, строк дії
договору продовжено до 20 грудня 2007
року.

18 січня 2007 року між сторонами укладено
додаткову угоду № 7 до п. 3.3.2. кредитного
договору № 254-05-03, комісія сплачується
згідно тарифів на банківські операції
та послуги банку.

20 грудня 2007 року між сторонами укладено
додаткову угоду № 8 до кредитного
договору № 254-05-03 від 16.12.2003, згідно з
умовами якої строк дії кредитного
договору продовжено до 23 червня 2008
року.

Також банк посилався на ті обставини,
що 23 червня 2008 року між сторонами було
укладено додаткову угоду № 9 до
кредитного договору № 254-05-03 від 16.12.2003,
відповідно до умов якої строк дії
кредитного договору продовжено до 27
жовтня 2010 року та встановлено
відсоткову ставку по кредитному
договору у розмірі 16 % річних з 1 липня
2008 року.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання мають виконуватись
належним чином та у встановлений строк.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач звернувся до суду в межах
передбаченого процесуальним строку
позовної давності, відповідач свої
обов'язки за умовами зобов'язальних
правовідносин не виконує, в результаті
чого утворилася заборгованість, яка
підлягає стягненню з нього на користь
ПАТ «Брокбізнесбанк».

Також суд виходив із того, що
відповідач заперечуючи щодо позовних
вимог позивача, відповідно до вимог ст.
60 ЦПК України не надав суду належних та
допустимих доказів про те, що він не
підписував додаткову угоду № 9 та
належно виконував умови договору, і
таких доказів в судовому засіданні не
здобуто.

Проте з такими висновками суду
повністю погодитися не можна виходячи
із такого.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Загальна позовна давність відповідно
до ст. 257 ЦК України встановлюється
тривалістю у три роки, а згідно із ч. 1
ст. 261 ЦК України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач звертався до суду з
клопотанням про призначення
почеркознавчої експертизи для
встановлення виконавця підпису у
додатковій угоді № 9 від його імені,
проте ухвалою суду від 27 липня 2013 року у
задоволенні клопотання відмовлено,
оскільки суд вважав таке клопотання
необґрунтованим та таким, що
спрямоване на затягування розгляду
справи.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме належним чином завіреної копії
рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 24 квітня 2014 року
(набрало законної сили 13.05.2014) у справі
за позовом ОСОБА_2 до ПАТ
«Брокбізнесбанк» про визнання
недійсною додаткової угоди, у зв'язку
із розглядом якої зупинялося
провадження у даній справі, додаткову
№ 9 від 23 червня 2008 року до кредитного
договору № 254-05-03 від 16 грудня 2003 року -
визнано недійсною.

Вказана обставина має вирішальне
значення для правильного вирішення
справи.

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови в позові.

За таких обставин, зважаючи на те, що
строк дії кредитного договору згідно
додаткової угоди № 8 закінчився ще 23
червня 2008 року, слід дійти висновку, що
банк звернувся до суду 5 жовтня 2011 року
з порушенням встановленого законом
трирічного строку позовної давності,
на необхідності застосування якого
наполягав відповідач у суді першої
інстанції у зв'язку із не продовження
дії укладеного між сторонами договору.

Зазначеним обставинам судом першої
інстанції належної уваги надано не
було, що призвело до неможливості
встановлення реальних фактичних
обставин справи та помилкового
вирішення спору.

За таких обставин рішення суду назвати
законним та обґрунтованим не можна, а
тому воно підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову у
задоволенні позовних вимог на підставі
п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 29 липня 2013 року
скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий : І.М.
Вербова

Судді : Г.М.
Кирилюк

М.М. Панченко