Справа № 510/517/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.05.2014 р.
Ренійський районний суд Одеської
області

у складі: - головуючого судді Дудник
В.І.;

- при секретарі Пройка С.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в м. Рені цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі-продажу дійсним та
визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка ОСОБА_2 позов
визнала, проти задоволення позовних
вимог не заперечувала, просила
розглянути справу в попередньому
судовому засіданні без її участі.

Позивачка на задоволенні позову
наполягала, просила розглянути справу
у її відсутності.

Виходячи з наведеного, суд вважає,
що рішення у справі можливо
постановити при проведенні
попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України
при визнанні позову ухвалюється судове
рішення в порядку, встановленому ст. 174
цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були
досліджені наступні докази: копія
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 27.01.1999р.; копія технічного
паспорту на квартиру; копія домової
книги із відомостями про прописку
позивачки.

Судом в ході судового розгляду справи
встановлено, що позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду із вищезгаданими
вимогами до ОСОБА_2, зазначивши, що
27.01.1999р. між нею та відповідачкою, а
також її чоловіком ОСОБА_3 (вже нині
померлим), був укладений договір
купівлі-продажу нерухомості, згідно
якого ОСОБА_2, ОСОБА_3 продали, а вона
купила квартиру АДРЕСА_1 за 6500 грн. За №
4037 договір було зареєстровано
представництвом в м. Ізмаїлі Одеської
товарної біржі. На підставі даного
договору право власності на квартиру
було зареєстроване у Ренійському БТІ.
При зверненні до відповідних органів з
питанням про переоформлення технічної
документації на квартиру, позивачці
було роз'яснено, що вона, як власник
нерухомого майна, має право
користуватися та володіти житлом,
проте через ряд порушень, допущених
біржею при оформленні договору, не може
розпорядитися ним. Враховуючи
вищенаведене, позивачка вимушена була
звернутися із позовом до суду.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір
купівлі-продажу повинен бути
посвідчений нотаріально, якщо хоча б
однією із сторін є громадянин, і
недотримання цієї вимоги є підставою
для визнання укладеного договору
недійсним. Разом із тим, між сторонами
була досягнута взаємозгода за всіх
істотних умов договору, покупець
передала продавцям обумовлену суму,
продавці передали документи,
нерухомість в натурі. Позивачка
фактично вступила у володіння і
розпорядження нерухомістю, після
укладання правочину виконала поточний
ремонт, разом із сім'єю перейшла
мешкати за цією адресою, прописалася
там - тобто правочин між сторонами
фактично відбувся.

Вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги обґрунтовані і підлягають
задоволенню, оскільки доводи
позивачки знайшли своє належне
підтвердження в судовому засіданні.

У зв'язку з тим, що спірні
правовідношення мали місце до 01.01.2004р.
(тобто до введення в дію Цивільного
кодексу 2003р.), застосовуються положення
цивільного законодавства 1964 р. Згідно
ст. 227 ЦК України 1964р. договір, укладений
із порушеннями нотаріальної форми є
недійсним. Однак, в ч.2 ст. 47 ЦК України
1964р. зазначено, що якщо одна з сторін
повністю або частково виконала угоду, а
інша сторона ухиляється від
нотаріального посвідчення угоди, суд
вправі за вимогою сторони, що виконала
угоду, визнати угоду дійсною. Така
можливість передбачена законом як одна
із форм захисту інтересів
добросовісного учасника цивільних
правовідносин. Аналогічні вимоги
містить ст. 220 ЦК України 2003р. Таким
чином, по даній справі між сторонами
при укладанні договору купівлі-продажу
була досягнута угода по всіх істотних
умовах: відповідачам передані гроші,
позивачці - об'єкт нерухомості, яким
вона на теперішній час володіє і
користується, проте через ряд
допущених порушень при оформленні
договору, не може ним розпорядитися.
Вини сторін у порушенні вимог
законодавства щодо нотаріального
посвідчення договору немає, в даний час
повторне оформлення купівлі-продажу є
неможливим, оскільки прохання
позивачки з цього приводу не можуть
бути прийняті відповідачкою, оскільки
інший колишній власник квартири вже
помер.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом. Крім того, ч. 3 ст. 334 ЦК України
встановлено, що право власності на
майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

Виходячи із вищенаведеного, угода
(правочин) між сторонами відбулася,
вона виконана в повному обсязі, нею
були припиненні обов'язки відповідачки
щодо квартири та встановленні права на
нерухомість у позивачки, тому є правові
підстави визнати договір дійсним та
право власності на квартиру за
позивачкою.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213
ЦПК України, ст.ст. 47, 227 ЦК України 1963р.,
ст.ст. 220, 328, 334, 392, 657 ЦК України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Договір купівлі-продажу із
реєстраційним номером 4037, оформлений
27.01.1999р. представництвом в м. Ізмаїлі
Одеської товарної біржі, згідно із яким
ОСОБА_2, ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_1 купила
квартиру АДРЕСА_1 - визнати дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.І. Дудник