У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Княжа Вієнна
Іншуранс Груп», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 21 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що 09 жовтня 2011 року у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася з вини ОСОБА_5, йому, як пасажиру
автомобіля Сhevrolet Lacetti, державний номер
НОМЕР_1, були завдані середньої
тяжкості тілесні ушкодження та
моральні страждання, пов'язані з
тривалим лікуванням та фізичним болем.

Посилаючись на те, що цивільна
відповідальність ОСОБА_5 застрахована
шляхом укладення договору від 02
березня 2011 року про обов'язкове
страхування ПрАТ «Українська страхова
компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»,
позивач просив суд стягнути із
страхової компанії у рахунок
відшкодування витрат на лікування 124
грн. 15 коп. та 5 тис. грн. у рахунок
відшкодування моральної шкоди, а також
стягнути з відповідачів як з
володільця та власника транспортного
засобу - учасника
дорожньо-транспортної пригоди
солідарно 50 тис. грн. у рахунок
відшкодування завданої йому моральної
шкоди.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 29 жовтня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_3 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 5 200 грн.
та на користь держави судовий збір у
розмірі 229 грн. 40 коп. В іншій частині
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 21 січня 2014 року
рішення суду першої інстанції у
частині відмови у задоволенні позовних
вимог до ПрАТ «Українська страхова
компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
скасовано. Стягнуто з ПрАТ «Українська
страхова компанія «Княжа Вієнна
Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_3 37 грн.
31 коп. страхового відшкодування шкоди,
пов'язаної з лікуванням та 850 грн. у
рахунок відшкодування моральної шкоди.
Рішення суду в частині стягнення з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральної
шкоди частково змінено, збільшено
розмір відшкодування з 5 200 грн. до 6 900
грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 74 грн. 63 коп. у рахунок
відшкодування витрат на лікування. У
решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, виходив із того, що
позивач у порядку ст. 35.1 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» до ПрАТ «Українська страхова
компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
не звертався, тому позовні вимоги до
страхової компанії є передчасними.
Стягненню підлягає моральна шкода з
ОСОБА_5, яка становить різницю між сумою
відшкодування, визначеною судом, та
сумою, яка має бути відшкодована
страховиком.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції у частині відмови у
задоволенні позовних вимог до ПрАТ
«Українська страхова компанія «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп» та змінюючи його
у частині розміру стягнутої моральної
шкоди, суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що відповідно до ст. 22,
п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхова компанія зобов'язана
виплатити за ОСОБА_5 моральне
відшкодування, розмір якого
визначається шляхом поділу ліміту
страхового відшкодування (2 550 грн.) на
три (кількість учасників
дорожньо-транспортної пригоди) та
необхідно збільшити розмір моральної
шкоди до 6 900 грн.

З таким висновком апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
суперечить нормам матеріального та
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Судом установлено, що 09 жовтня 2011 року
сталося зіткнення автомобіля ВАЗ 21081
державний номер НОМЕР_3 під керуванням
ОСОБА_5 з автомобілем ЗАЗ ТР 699 Р
державний номер НОМЕР_2 від керуванням
ОСОБА_7 та автомобіля Сhevrolet Lacetti,
державний номер НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_8

У результаті дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_3, який був пасажиром
одного із транспортних засобів -
учасників зіткнення: автомобіля Сhevrolet
Lacetti, державний номер НОМЕР_1, заподіяно
тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Винним у зіткненні трьох джерел
підвищеної небезпеки визнаний
ОСОБА_5, який вироком Дніпровського
районного суду м. Херсона від 05 грудня
2012 року, що набрав чинності 19 лютого 2013
року, засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України
(а. с. 4-11).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Така шкода відшкодовується у
встановленому судом розмірі
відповідно до вимог ст. 23 ЦК України.
При цьому страховик відшкодовує не
більше ніж 5 відсотків
ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільною-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів». Різницю між
сумою відшкодування, визначеною судом,
та сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 із вимогами про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої йому ДТП, до страхової
компанії, в якій застрахована цивільна
відповідальність відповідача, не
звертався.

Згідно з вироком Дніпровського
районного суду м. Херсона від 05 грудня
2012 року винним у зіткненні трьох джерел
підвищеної небезпеки визнаний
ОСОБА_5 (а. с. 4-11).

Таким чином висновок апеляційного
суду, що відповідно до
ст. 22, п. 36.3 ст. 36 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхова компанія зобов'язана
виплатити за ОСОБА_5 моральне
відшкодування, розмір якого
визначається шляхом поділу ліміту
страхового відшкодування (2 550 грн.) на
три (кількість учасників
дорожньо-транспортної пригоди) і таким
чином становить 850 грн., а решта
визначено судом розміру грошового
відшкодування моральної шкоди
підлягає стягненню з ОСОБА_5, як
солідарного боржника, є помилковим.

Оскільки апеляційним судом скасоване
законне і обгрунтоване рішення суду
першої інстанції та ухвалено нове
рішення з неправильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, тому рішення суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню із
залишенням у силі помилково
скасованого рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 21 січня 2014 року скасувати,
рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 29 жовтня 2013 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко