РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/19975/13-ц

пр. № 2/759/1294/14

18 березня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Лазаренко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа: Комунальне підприємство
"Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду
Святошинського району м.Києва" про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду
із позовом, в якому просять визнати
ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1, обґрунтовуючи вимоги
тим, що ОСОБА_3 приблизно у 1999 році разом
із батьками виїхав із зазначеної
квартири і вже понад десяти років в ній
не проживає, нею не цікавиться, його
теперішнє місце знаходження нікому
невідоме, у зв"язку з чим просять їх
позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримав, просив їх
задовольнити, суду пояснив, що він
зареєстрований та проживає у спірній
квартирі з самого народженння.
Відповідач являється його братом по
матері. Останній раз вони бачилися в
садочку, коли він приїздив до нього із
мамою щоб провідати, оскільки той тоді
проживав зі своїм батьком. Також
вказав, що потім зв"язок із ним
втратили, мама за життя намагалася його
розшукати, проте їй не вдалося.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні
також позовні вимоги підтримала,
просила їх задовольнити, суду пояснила,
що спірну квартиру отримав її батько
ОСОБА_4 на їх сім"ю, яка окрім неї та
нього, ще складалась із матері та
сестри ОСОБА_5, яка після укладення
шлюбу стала ОСОБА_6 Згодом батько
помер, вона з мамою переїхала жити до
іншого житла, де зараз і живе, а сестра
ОСОБА_6 залишилась проживати в спірній
квартирі, декілька разів одружувалась,
народила двох синів ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
які жили окремо від неї із своїми
батьками. У 2012 році ОСОБА_6 померла, в
квартиру заселився ОСОБА_1 ОСОБА_3 в
квартирі не проживає та ніколи не
проживав, де зараз він ніхто не знає,
його розшук був марним, особовий
рахунок оформлений на неї, а тому всі
рахунки по оплаті житлово-комунальних
послуг здійснюються на її ім'я.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час та місце слухання
справи повідомлений, у розумінні
статті 74 ЦПК України, належним чином, а
тому суд вважає за можливе слухати
справу у його відсутність за наявними у
справі доказами, ухваливши по справі за
згодою позивачів та представника
позивачів відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК
України заочне рішення.

Третя особа в судове засідання свого
представника не направила, про час та
місце слухання справи повідомлена
належним чином, а тому суд вважає за
можливе слухати справу у відсутність
її представника за наявними у справі
доказами.

Заслухавши пояснення позивачів,
представника позивачів, свідченння
свідків, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Ордера на жиле
приміщення № 616789 від 30.04.1962 року, який
було надано суду, спірну квартиру було
надано ОСОБА_4 на сім'ю, яка складається
з чотирьох осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_7

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Із довідки № 969 від 14.11.2012 року КП
"Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду
Святошинського району м. Києва"
вбачається, що квартира АДРЕСА_1 не
приватизована в ній зареєстровані 3
особи: ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_3.

ОСОБА_6, дошлюбне прізвище якої ОСОБА_4,
яка є матір"ю і ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що
підтверджується відповідними
свідоцтвами.

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживає
близько десяти років, що вбачається із
Актів від 20.10.2012 року, 21.09.2012 року, 21.11.2012
року, складених КП «Рео-10», а також із
свідчень свідків, наданими в судовому
засіданні під присягою, зокрема
ОСОБА_8, яка є сусідкою по спірній
квартирі, що пояснила про те, що
відповідача знала ще дитиною, вже 20
років його не бачила, не знає як він
зараз виглядає та де знаходиться. У
своїй квартирі свідок проживає з 1962
року. У квартирі позивачів інколи
буває, але відповідача там не бачила.
Свідок ОСОБА_9, який є також сусідом по
спірній квартирі, пояснив, що у даному
будинку проживає з 1972 року, знає, що у
спірній квартирі проживали батьки та
двоє дівчат - ОСОБА_6 та ОСОБА_2, потім
батько помер, в вкартирі АДРЕСА_1
залишилася проживати ОСОБА_6 із сином
ОСОБА_1. Щодо відповідача, то про його
існування він нічого не знає, його не
бачив.

Вказане підтверджується і відповіддю
Святошинського РУ ГУМВС Украни в
м.Києві від 30.01.2014 року за № 51/у-1051,
згідно якої проведеною ними перевіркою
встановлено, що ОСОБА_3 за адресою де
зареєстрований: квартира АДРЕСА_1 не
проживає, а встановити фактичне місце
його перебування не встановлюється
можливим.

Отже, у судовому засіданні достовірно
встановлено, що ОСОБА_3 у спірній
квартирі добровільно не проживає, нею
не цікавиться, за житлово-комунальні
послуги не сплачує.

Згідно ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР
право користування житловою площею за
наймачем зберігається протягом шести
місяців. Якщо особа відсутня по місцю
реєстрації без поважних причин більше
вказаного терміну, вона може бути
визнана судом такою, що втратила
користування жилим приміщенням.

З огляду на викладене, позов в частині
визнання ОСОБА_3 таким, що втартив право
на користування вказаним спірним
житлом підлягає задоволенню.

Слід зазначити і те, що, оскільки,
позивач ОСОБА_1 зареєстрований в
спірній квартирі, а відтак має право на
користування нею, тому такий має право
вимоги в зазначеному позові, тобто на
захист свого права цивільного на
відміну від позивача ОСОБА_2, яка в
спірній квартирі не зареєстрована, в
ній не проживає та відповідно такого
права вимоги не має, а тому саме її
вимоги задоволенню не підлягають.

Посилання ОСОБА_2 на те, що саме з нею
укладався договір на утримання житла
та надання житлово-комунальних послуг
та те, що саме вона їх оплачує, не
приймаються судом до уваги, оскільки
навіть існування таких не впливає на
вирішення вказаного спору та не є
підставою набуття останньою права
користування цим житлом, за
відсутності відповідної реєстрації в
ньому, а відтак відсутні порушення саме
її прав на користування цим житлом, які
б підлягали захисту в зазначений
спосіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 71, 72 ЖК Української РСР, ст.ст. 3, 11,
57-61, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 223, 294 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право
на користування жилим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подана протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку,
встановленого ЦПК України.

Суддя