У х в а л а

16 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д. суддів:
Закропивного О.В., Лесько А.О.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.
розглянувши заяву публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи: Лутугинське районне комунальне
підприємство «Бюро технічної
інвентаризації», публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк», про визнання договору
купівлі-продажу недійсним,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи: Лутугинське районне комунальне
підприємство «Бюро технічної
інвентаризації», публічне акціонерне
товариство комерційного банку
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк»), про визнання договору
купівлі-продажу недійсним.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
йому на праві власності належить
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1. У 2007 році ОСОБА_4 звернулася до
нього з проханням надати будинок в
заставу для отримання кредиту в банку. 1
серпня 2007 року оформлена довіреність,
якою, як вважав позивач, він надав
ОСОБА_4 право розпоряджатися будинком
для передачі його в заставу. У 2008 році
він дізнався, що ОСОБА_4 продала ОСОБА_5
його будинок. ОСОБА_5 повідомив йому, що
не мав наміру купувати будинок, грошей
ОСОБА_4 за будинок не передавав, а
тільки оформив кредит у банку під
заставу будинку. Кредитні гроші
забрала ОСОБА_4 та надала розписку, що
зобов'язання за погашення кредиту бере
на себе. По факту шахрайських дій
ОСОБА_4 порушено кримінальну справу, в
якій його визнано потерпілим. У 2012 році
він дізнався про звернення третьої
особи до суду з позовом про стягнення
заборгованості по кредиту, а тому
просив визнати договір купівлі-продажу
будинку недійсним та скасувати
реєстрацію права власності на ім'я
ОСОБА_5

У травні 2013 року позивач змінив
підставу позову, просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу
житлового будинку через фіктивність
договору. Посилався на те, що на момент
укладення договору сторони не мали
наміру створення реальних правових
наслідків, а саме договір укладено без
реального переходу права власності на
будинок, оскільки ОСОБА_5 не збирався
користуватися будинком, вартість
будинку продавцю не сплатив.

Рішенням Лутугинського районного суду
Луганської області від 19 липня 2013 року
позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу жилого будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_4 від імені ОСОБА_3
та ОСОБА_5, посвідчений приватним
нотаріусом Лутугинського
нотаріального округу ОСОБА_6,
реєстровий № 2959.

Скасовано реєстрацію права власності
на житловий будинок з господарськими і
побутовими будівлями та спорудами,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, яка
проведена Лутугинським районним
комунальним підприємством «Бюро
технічної інвентаризації» 14 серпня 2007
року на ім'я ОСОБА_5, реєстраційний
номер 19709823, запис номер 1084 в книзі № 8.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 14 жовтня 2013 року рішення
Лутугинського районного суду
Луганської області від 19 липня 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 лютого 2014 року
рішення апеляційного суду скасовано, а
рішення суду першої інстанції залишено
в силі.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява ПАТ
КБ «ПриватБанк» про перегляд Верховним
Судом України ухвали суду касаційної
інстанції з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема ст. 234 ЦК України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, заявником
додано копії ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 жовтня 2011 року (6-10713св11), від
28 березня 2012 року (6-2274св12), від 3 червня
2013 року (6-8994св13) та копію рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 червня 2013 року (6-11215св13), що
постановлені за результатом розгляду,
на його думку, аналогічних справ.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Виходячи з роз'яснень, викладених у п. 9
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України», під судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України,
можуть бути рішення :

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов᾽?язковим є те,
щоб цими рішеннями, що набрали законної
сили, був вирішений спір по суті та в
них судом (судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовані одні й ті самі
норми матеріального права.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з᾽?ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту доводів, наведених заявником,
в обґрунтування заяви та поданих ним
копій ухвал Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 жовтня 2011 року
(6-10713св11), від 28 березня 2012 року (6-2274св12),
від 3 червня 2013 року (6-8994св13) та копії
рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 5 червня 2013 року
(6-11215св13), не вбачається наявних ознак,
які згідно з п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України є
підставами для перегляду Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 лютого 2014 року у зв'язку з
неоднаковим застосуванням судами ст. 234
ЦК України, оскільки із доданих до
заяви судових рішень не вбачається
однакових фактичних обставин та
подібних правовідносин у порівнянні з
судовим рішенням, яке оскаржується.

Оскільки неоднакового застосування
норми матеріального права не було, а
виникли питання щодо доведення вимог,
що є питанням процесуального права і
вони не є підставою для допуску до
провадження, то в задоволенні заяви
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи:
Лутугинське районне комунальне
підприємство «Бюро технічної
інвентаризації», публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк», про визнання договору
купівлі-продажу недійсним за заявою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 лютого 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді: О.В.
Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко