Єдиний унікальний номер 254/191/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1559/2014
Головуючий у 1 інстанції Грачов Р.Р.
Доповідач Корчиста О.І.
14 березня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
суддів: Хейло
Я.В., Корчистої О.І.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 25 грудня 2013 року по
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Дев'ята
державна нотаріальна контора м.
Донецька про усунення від права на
У січні 2013 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про усунення від права на спадкування.
Рішенням Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 25 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

З таким рішенням суду не погодився
ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, а також, на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, просив рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким задовольнити
його позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_3,
ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги
підтримали та просили її задовольнити.

В судовому засіданні представник
відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

В судове засідання представник третьої
особи Дев'ятої державної нотаріальної
контори м. Донецька не з'явився,
повідомлявся належним чином про час та
місце розгляду справи.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін та їх представників, що
з'явились, дослідивши матеріали справи
та перевіривши наведені у скарзі
доводи, апеляційний суд вважає, що
апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід
відхилити за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повного всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
якій були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставини, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції в повні мірі
відповідає.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_6, після смерті якої
відкрилася спадщина на квартиру, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач ОСОБА_1 є онуком, а відповідачка
ОСОБА_2 донькою померлої ОСОБА_6, які
звернулись із відповідними заявами до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини. ОСОБА_6 страждала на
захворювання у вигляді ДОА з
пошкодженням колінних та
тазостегнових суглобів, мала значно
знижену рухову активність, могла
самостійно пересуватись в межах
кімнати, могла самостійно виконувати
деякі прості види домашньої роботи, в
безпорадному стані не знаходилась.
Відповідачка ОСОБА_2 разом зі своєю
родиною проживає за межами України та є
громадянкою Російської Федерації.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої
інстанції, виходив із того, що ОСОБА_6,
хоча і потребувала сторонньої
допомоги, але у безпорадному стані не
знаходилась. Також, суд першої
інстанції виходив з того, що доказів на
підтвердження умисного ухилення
відповідачки ОСОБА_2 від надання
спадкодавеці ОСОБА_6 допомоги
позивачем не надано.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги,
апеляційний суд визнає, що суд першої
інстанції вірно встановив обставини
справи та визначив матеріальні норми,
якими регулюються спірні
правовідносини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
керувався положеннями Цивільного
Кодексу України, Цивільним
Процесуальним Кодексом України та
Постановою Пленуму Верховного Суду
України №7 від 30 травня 2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування».

Так, відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК
України особа може бути усунена від
права на спадкування за законом, якщо
судом буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України
та з урахуванням роз'яснень, поданих
судом у п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК
стосується всіх спадкоємців за
законом, зокрема й тих, які відповідно
до СК України не були зобов'язані
утримувати спадкодавця. Безпорадним
слід розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Таким чином, суд при вирішенні справи
про усунення особи від права на
спадкування повинен установити як факт
ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги, так і факт
перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребує допомоги,
полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
ухилення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона має довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
дотримуючись визначених наведених
вище норм матеріального права вимог, а
також, вимог статей 214, 215 ЦПК України
належним чином перевірив пояснення
сторін, у достатньому обсязі
визначився з наявністю чи відсутністю
обставин, на які вони посилались,
вмотивував свій висновок про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог про усунення ОСОБА_2 від
права на спадкування, дав оцінку
обставинам справи та поясненням сторін
у їх сукупності. При цьому, суд дійшов
вірного висновку про відсутність
достовірних доказів на підтвердження
умисного ухилення відповідачки від
надання допомоги спадкодавеці, адже та
обставина, що ОСОБА_2 не спілкувалася
протягом тривалого часу з матір'ю, не
свідчить про факт умисного ухилення
від надання допомоги.

Враховуючи викладене та юридичну
природу спірних правовідносин, під час
вирішення питання, суд повно встановив
всі обставини, якими обґрунтовувались
вимоги й заперечення сторін.

Доводи апеляційної скарги
фактично зводяться до переоцінки
доказів, які були досліджені судом
першої інстанції, проте переконливих
доказів, які б спростовували висновки
суду, апелянтом не надано.

Таким чином, вирішуючи спір, суд
першої інстанції встановив права і
обов`язки сторін, що брали участь у
справі, обставини справи, перевірив
доводи і заперечення сторін, дав їм
належну правову оцінку і зробив вірний
правовий висновок. Рішення ухвалене з
дотриманням судом норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин, оскільки судом
апеляційної інстанції не встановлено
порушень норм матеріального або
процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування
правильного по суті і справедливого
рішення суду, апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 25 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді