АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4598/14
Головуючий 1 інстанції
Справа № 2-3045/2007
Категорія: самочинне будівництво
Доповідач-Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді :
Гальянової І.Г.

суддів:
Костенко Т.М.

Міненкової Н.О.

при секретарі:
Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_4, в особі його представника
ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного
суду м.Харкова від 19 квітня 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
Харківської міської ради про визнання
права власності ,-

ВСТАНОВИЛА :

11 квітня 2007 року позивач звернувся
у суд з позовом, в якому з посиланням на
вимоги ч.2 ст. 331, ст.ст. 182, 392 ЦК України,
просив визнати за ним право власності
на житловий будинок літ. Б-2 житловою
площею 139, 5 кв.м., загальною площею 266,8
кв.м. сарай літ. Ч, гараж літ.С, більярдну
літ.Т, тамбур літ. О, що складає 56/100
домоволодіння, приміщення кухні-1-2
площею 12.7 кв.м. в житловому будинку літ.
А-1 в домоволодінні, що знаходиться за
адресою : АДРЕСА_1, НОМЕР_2.
Перерозподілити ідеальні частки в
зазначеному домоволодінні та вважати
належними йому 78/100 його частин замість
12 частини житлового будинку, а
належними померлій ОСОБА_8 - 22100 частини
вказаного домоволодіння , замість 12
його частини. Позивач також просить
визнати за ним право власності на 78/100
частин зазначеного домоволодіння, яке
складається із житлового будинку літ.
А-1, з прибудовами літ. А1-1, А2-1, А3-1, а, а2,
ганка літ.а 4, загальною площею 123, 1 кв.м.,
загальною площею 62,0 кв.м., житлового
будинку літ. Б-2, житловою площею 139, 5
кв.м., загальною площею 266, 8 кв.м., сарая
літ.Ч, гаража літ.С, більярдної літ.Т,
тамбура літ.О, літньої кухні літ.К,
гараж літ.Р, льоха літ.Г, льоха літ.Л.,
сарая літ.Ш, душа з вбиральною літ.П,
вбиральню літ.Н, навісу літ.У, басейну
літ.Щ, водогіну №4, воріт №5, забору № 6,
зливної ями №7 та №8,замощення 1 , а за
спадкоємицею ОСОБА_8 - відповідачем
ОСОБА_7 визнати право власності на 22100
частини вказаного домоволодіння, яке
складається із зазначених вище
житлових та надвірних будівель.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
йому на підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом № 3-1133 від 22.05.1987
року належить 1/2 частина житлового
будинку літ.А-1 з надвірними будівлями ,
що знаходиться за вказаною адресою, а
інша 1/2 частина належить ОСОБА_8 на
підставі договору купівлі-продажу від
05.06.1990 року.

Позивач зазначає, що реалізуючи
своє право власності, він здійснив
будівництво житлового будинку літ.Б-2 ,
сараю літ.Ч, гаража літ.С, більярдної
літ.Т, тамбура літ.О та переобладнав
приміщення 1-2 площею 12.7 кв.м. в
житловому будинку літ.А-1 із житлового у
кухню.

Позивач зазначає, що рішенням ВК
Жовтневої районної ради м.Харкова від
21.01.1992 року № 7-38 ,було прийнято в
експлуатацію, житловий будинок літ.Б-2
та на вказане домоволодіння КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації видано технічний
паспорт», відповідно до якого
домоволодіння по АДРЕСА_1 НОМЕР_2
складається із вказаних ним вище
житлових будинків, прибудов та
надвірних будівель.

Позивач зазначає, що ОСОБА_8
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та її спадкоємцем
є дочка ОСОБА_7, яка фактично прийняла
спадщину.

Як на підставу визнання за ним
права власності на житловий, позивач з
посиланням на ч.2 ст. 331, 182, ЦК України,
ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 48
Закону України «Про власність», що
будинок літ. Б.2, сарай літ.Ч, гараж літ.С.
, більярдну літ.Т, тамбур літ. О позивач
посилається на те, що вказане майно є
новоствореним та підлягає державній
реєстрації.

Як на підставу перерозподілу
ідеальних часток в зазначеному
домоволодінні позивач посилається на
довідку КП «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації », якою такі
частки визначені урахуванням
збудованого ним зазначеного
нерухомого майна

Як на підставу зверхня його у суд з
зазначеним позовом, позивач
посилається на вимоги ст.. 392 ЦК України,
якою встановлено право власника подати
у суд позов про визнання права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою.

В судовому засіданні суду першої
інстанції позивач підтримав вказані
позовні вимоги та просив їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_7 в судовому
засіданні суду першої інстанції
позовні вимоги позивача визнала та
просила їх задовольнити.

Справу розглянуто судом першої
інстанції за участю представника
виконавчого комітету Жовтневої
районної ради м.Харкова, який в
судовому засіданні позовні вимоги
позивача визнав та просив вирішити
питання щодо задоволення його
позовних вимог на розсуд суду.

Рішенням Жовтневого районного
суду м.Харкова від 19 квітня 2007 року
вказані позовні вимоги позивача
задоволені в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_4- ОСОБА_5 просить скасувати
вказане рішення суду та ухвалити нове
рішення , яким відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги
обгрунтовує порушенням вказаним
рішенням суду прав ОСОБА_4, якому
належить право власності на 56/100
домоволодіння по АДРЕСА_1 НОМЕР_3,
земельна ділянка якого межує з
земельною ділянкою позивача.

Апелянт зазначає, що про
наявність вказаного рішення ОСОБА_4
дізнавсь під час розгляду Жовтневим
районним судом справи за його позовом
до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про поновлення
порушеного права користування
земельною ділянкою. З оскаржуваним
рішенням він не згодний, оскільки ним
порушені його права на цільове
використання своєї власності.

Як на підставу порушення вказаним
рішенням суду його прав як
землекористувача, апелянт зазначає, що
суд визнав за позивачем право
власності на самочинно збудовані
об»єкти нерухомості, внаслідок
будівництва яких ОСОБА_6 захоплено за
рахунок земельної ділянки його
домоволодіння площу 131 кв.м.

Як на підставу скасування
вказаного рішення суду та відмови
позивачу в задоволенні позовних вимог
апелянт також зазначає на невиконання
позивачем вимог рішення Харківської
міської ради, прийнятого 23 червня 2004
року за № 90/04 «Про затвердження порядку
вирішення питань, пов»язаних з
самочинним будівництвом».

Позивач , а також відповідачі:
ОСОБА_7 , Харківська міська рада в
судове засідання суду апеляційної
інстанції не з»явились, будучи
належним чином повідомленими про час
та місце слухання справи, про що
свідчать поштові повідомлення про
вручення їм судових повіток ( а.с. 44-46).

Від позивача ОСОБА_6 надійшла
заява про перенесення слухання справи
на іншу дату у зв»язку з тим, що він має
намір скористатись правом на правову
допомогу та укласти угоду з адвокатом ,
при цьому причини неявки самого
позивача в судове засідання суду
апеляційної інстанції, вказана заява
не містить.

Відповідачі ОСОБА_7 та
Харківська міська рада про причини
неявки в судове засідання суду
апеляційної інстанції не повідомили.

Згідно до вимог ч.1 ст. 305 ЦПК
України, апеляційний суд відкладає
розгляд справи в разі неявки в судове
засідання особи, яка бере участь у
справі щодо якої немає відомостей про
вручення їй судової повістки, або за її
клопотанням, коли повідомлені нею
причини неявки буде визнано судом
поважними .

В ч.2 ст. 305 ЦПК України встановлено,
що неявка сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Матеріали справи свідчать про те,
що судова повістка про виклик позивача
в судове засідання 18 червня 2014 року на
15 год .45 хв. йому вручена 13 червня 2014
року, тобто за п»ять днів до слухання
справи ( а.с .45).

Відповідно до ч.4 ст. 74 ЦПК України,
судова повістка про виклик повинна
бути вручена з таким розрахунком, щоб
особи, які викликаються мали достатньо
часу для явки у суд і підготовки до
участі в судовому засіданні, але не
пізніше ніж за три дні до судового
засідання.

Доказів , які б свідчили ,що позивач
протягом п»яти днів, з дня отримання
судової повістки, не мав можливості
скористатись своїм правом на укладення
угоди з адвокатом, як і доказів
поважності причин неявки самого
позивача в судове засідання , він суду
не надав.

З огляду на наведене судова
колегія вважає за необхідне розглянути
справу за відсутності нез»явившихся
осіб.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представників апелянта,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
позивача, суд першої інстанції, з
посиланням на вимоги ст. ст.331,321, 182 ,376 ЦК
України , виходив з непорушності права
власності позивача, виникнення у нього
такого права з моменту завершення
будівництва вказаних об»єктів та не
порушення ним при їх будівництві
вказаних об»єктів нерухомості прав
інших осіб.

Однак з таким висновком суду
погодитись не можна.

Так, як свідчать матеріали справи,
суд першої інстанції розглянув її за
вісім днів з дня надходження вказаного
позову позивача до суду, внаслідок чого
неповно з»ясував обставини справи та
залучивши до участі у справі
Харківську міську раду, розглянув її за
участі представника , який не мав
повноважень на представництво її
інтересів в суді ( а.с.28), що потягло до
ухвалення у справі рішення, яке не
відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК
України.

Як свідчать матеріали справи на
час звернення до суду з зазначеним
позовом позивачу на праві власності на
підставі свідоцтва про право власності
на спадщину за заповітом від 22.05.1987 року
належала 1/2 частина житлового будинку
літ .А-1 площею 32, 0 кв.м. та надвірних
будівель: сараю літ.В двох льохів літ.Г
та Л , вбиральні літ. Д , навісу літ .З та
огорожі № 1-5, розташованих за вказаною
адресою ( а.с.15).

Матеріали також свідчать про те,
що ОСОБА_8 , спадкоємцем якої є ОСОБА_7
на підставі договору купівлі-продажу
від 05.06.1990 року на праві приватної
власності належало 1/2 частина
житлового будинку літ. А-1 житловою
площею 74,8 кв.м. та надвірних будівель:
двох льохів літ. Г та Л , літньої кухні К,
двох навісів літ. З,М , гаражу літ. Ж , та
огорожі № 2-5, зливної ями № 5
розташованих за вказаною адресою(
а.с.16-17).

Як свідчить технічний паспорт на
вказане домоволодіння , виданий 06.11.2006
року КП «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації » за період
після 1990 року на земельній ділянці за
вказаною адресою було побудовано : до
домоволодіння літ. А-1 : прибудову літ.
а2, ганок літ. а3 та а4; , а також житловий
будинок літ . Б-2 площею 166, 6 кв.м. з
тамбуром б площею 3, 5 кв.м., балконами б1
та б2 загальною площею 5 кв.м. ; гараж -
сарай літ. Р; гараж літ. С, сарай літ. Ш ;
більярд літ. Т; тамбур літ. О; душ з
вбиральнею літ. П; вбиральню літ. Н;
навіс літ.У; сарай літ.Ч; басейн літ. Щ ;
зливні ями № 7 та 8 ( а.с.23-24) .

Згідно до рішення виконавчого
комітету Жовтневої районної ради
народних депутатів Харківської
області від 04.02.1992 року № 18-16, було
прийнято в експлуатацію житловий
будинок літ. Б-2 житловою площею 100, 5
кв.м., загальною площею 139, 5 кв.м.,
сарай-гараж літ. Л розміром 13,85 х 5,5 кв.м.
та закріплено переуступку земельної
ділянки площею 107, 2 кв.м. за рахунок
домоволодіння № НОМЕР_3 ( а.с.13).

В ч.2 ст.331 ЦК України встановлено,
що право власності на новостворене
нерухоме майно ( житлові будинки,
будівлі, споруди) тощо виникає з
моменту завершення будівництва(
створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації , право
власності вникає з моменту державної
реєстрації.

Вказані обставини справи та
вимоги норм матеріального права
свідчать про те, що при зверненні
позивача у суд з зазначеним позовом
зазначеним рішенням виконкому
Жовтневої районної ради м. Харкова було
прийнято в експлуатацію тільки літ. Б-2
житловою площею 100, 5 кв.м., загальною
площею 139, 5 кв.м., сарай-гараж літ. Л
розміром 13,85 х 5,5 кв.м. , тоді як позивач
просив визнати за ним право власності
житловий будинок літ. Б-2 житловою
площею 139, 5 кв.м., загальною площею 266,8
кв.м. , яка перевищує площу житлового
будинку, який було прийнято в
експлуатацію, а також сарай літ. Ч,
гараж літ. С , більярдну літ.Т, тамбур
літ. О, та в порядку перерозподілу
ідеальних часток визнати за ним право
власності на 78/100 частин , а за
відповідачем ОСОБА_7 на 22100 части , як
вказаних будівель, так і прибудову літ.
а2, ганок літ. а3 та а4 ; гараж - сарай літ.
Р; гараж літ. С, сарай літ Ш ; більярд літ.
Т; тамбур літ. О; душ з вбиральнею літ. П;
вбиральню літ. Н; навіс літ. У; сарай
літ.Ч; басейн літ. Щ ; зливні ями № 7 та 8,
при цьому не надавши доказів того, що
вказані об»єкти як новостворене майно
у встановленому законом порядку було
прийнято в експлуатацію, як і доказів
того ,що ці об»єкти будівництва були
побудовані ним за наявності
відповідних дозволів , проектів, а
також відповідають санітарним та
будівельним нормам і правилам та не
порушують прав інших осіб.

Згідно до частин 1 та 2 ст. 376 ЦК
України, житловий будинок, будівля,
споруда інше нерухоме майн вважаються
самочинно збудованими, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не було відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
порушенням будівельних норм і правил.

Особа яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

В частинах 4 та 5 ст. 376 ЦК України
встановлено, що якщо власник
(користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила( здійснює)самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила( здійснює) самочинне
будівництво , або за її рахунок.

На вимогу власника ( користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Визнаючи за позивачем право
власності на зазначене вище самочинно
збудоване ним нерухоме майно, суд
першої інстанції при відсутності
будь-яких доказів, виходив з того, що
таке будівництво не порушує прав інших
осіб, при цьому не залучивши до участі у
справі суміжних землекористувачів,
вирішивши при цьому питання про їх
права та обов»язки .

Між тим, відповідно до плану
забудови земельної ділянки, залученого
до зазначеного технічного паспорту,
гараж - сарай літ. Р; гараж літ. С, сарай
літ. Ш, вбиральню літ. Н; навіс літ. У;
сарай літ. Ч; збудовані позивачем на
межі земельної ділянки №? НОМЕР_3 по
АДРЕСА_1, а на межі земельної ділянки
домоволодіння НОМЕР_1- більярд літ. Т;
тамбур літ. О; душ з вбиральнею літ. П; (
зв. а.с. 19).

Матеріали справи також не містять
доказів того, що позивач та відповідач
ОСОБА_7 у встановленому законом порядку
набули право власності на прибудови
літ. А1-1, А1-2 та А1-3, які збудовані на межі
домоволодіння НОМЕР_1 по АДРЕСА_1

Відповідно до наданих апелянтом
доказів, він з 21.07.1995 року є власником
54/100 частин домоволодіння, яке
знаходиться на вказаній земельній
ділянці площею 1820 кв.м. та межує з
земельною ділянкою позивача .

Відповідно до висновків
судово-будівельно технічної
експертизи № 4 від 17.04.2012 року,
переуступка частини площі земельної
ділянки № НОМЕР_3 суміжному
землекористувачу по АДРЕСА_1 НОМЕР_2 (по
правій межі) складає 131 кв.м.

Таким чином, враховуючи, що
рішення виконавчого комітету
Жовтневої районної ради народних
депутатів Харківської області від
04.02.1992 року № 18-16, було закріплено
переуступку земельної ділянки площею
107, 2 кв.м. за рахунок домоволодіння №
НОМЕР_3 , то не маючи на це відповідних
дозволів та згоди на це ОСОБА_4, позивач
користується земельною ділянкою
площею 23, 8 кв.м., а самочинно збудовані
ним об»єкти нерухомості збудовані на
межі з суміжними земельними ділянками.

Згідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Вимог щодо визнання права
власності на самочинно збудоване
зазначене вище нерухоме майно до
суміжного землекористувача - апелянта
ОСОБА_4 позивач не заявляв, як і не
заявляв таких вимог і до суміжного
землекористувача земельної ділянки №
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 та не надав суду
доказів, які свідчили, що самочинно
збудоване ним майно не порушує прав
суміжних землекористувачів.

Суд першої інстанції на вказані
обставини справи та вимоги норм
матеріального права уваги не звернув
та неповно з»ясувавши обставини, які
мають значення для справи, прийшов до
помилкового висновку про наявності
підстав для визнання за позивачем
права власності на вказане вище
нерухоме майно та як наслідок до
помилкового висновку про наявність
підстав для перерозподілу ідеальних
часток сторін, оскільки права
власності на самовільно збудовані
зазначені вище будівлі у позивача та
відповідача не виникло.

З огляду на наведене рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню
як таке, що не відповідає вимогам
зазначених вище норм матеріального та
процесуального права, при неповному
з»ясуванні судом обставин, які мають
значення для справи ( пункти 1, 3, 4 ч.1 ст.
309 ЦПК України), з ухваленням нового
рішення про відмову позивачу в
задоволенні позовних вимог з
зазначених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313, 316, 317,
319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, в особі
його представника ОСОБА_5,
задовольнити.

Скасувати рішення Жовтневого
районного суду м.Харкова від 19 квітня
2007 року.

В задовольнянні позовних ОСОБА_6
до ОСОБА_7 , Харківської міської ради
про визнання права власності,
відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий,суддя: :

Судді :