Справа № 346/1835/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
м. Коломия

Коломийський міськрайонний
суд

Івано-Франківської області

у складі: головуючого-судді
Хільчука І.І.,

секретаря
Олексюк Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні в залі суду в м. Коломия
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Виноградської
сільської ради про визнання права
власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

04 квітня 2014 року позивач звернувся з
даним позовом до суду, мотивуючи його
тим, що будинковолодіння по АДРЕСА_1,
відноситься до суспільної групи -
колгоспний двір. Станом на 01 липня 1990
року за даною адресою проживали і були
зареєстровані: батько - ОСОБА_2, мама -
ОСОБА_3, він та племінник - ОСОБА_4. З
01.07.1990 року і по даний час він проживає в
даному будинку.

На прохання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
2012році він провів ремонт
будинковолодіння АДРЕСА_1. Після
ремонтних робіт відповідачі
зобов'язались виділити його частку
майна на колгоспний двір в натурі та
відмовитись від своїх часток на
колгоспний двір, чого так і не зробили.

Оскільки він більше 10 років
безперервно використовує житловий
будинок з господарськими будівлями і
спорудами по АДРЕСА_1, та здійснив у
ньому покращення, то просить суд
визнати за ним право власності на даний
будинок згідно положень ст. 344 ЦК
України.

Позивач подав до суду заяву про розгляд
справи без його участі, позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.

Відповідачі також подали до суду заяви
про розгляд справи без їх участі,
позовні вимоги визнають повністю та
відмовляються від своїх часток на
колгоспний двір.

Представник Виноградської сільської
ради подав до суду заяву, згідно якої
визнає в повному обсязі позовні вимоги
та просить розглядати справу без його
участі.

З'ясувавши обставини, на які позивач
посилається як на підставу своїх вимог,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, суд
вважає, що позов підлягає до
задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що будинковолодіння
по АДРЕСА_1, відноситься до суспільної
групи - колгоспний двір. Станом на 01
липня 1990 року за даною адресою
проживали і були зареєстровані: батько-
ОСОБА_2, мама - ОСОБА_3, син - ОСОБА_1 та
племінник - ОСОБА_4.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного
суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із
змінами "Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності" передбачено, що право
власності на майно, яке належало
колгоспному двору і збереглось після
його припинення, мають ті члени двору,
котрі станом до 15 квітня 1991 року не
втратили частку в його майні.

Згідно ст. 123 ЦК Української РСР (в
редакції 1963 року) розмір частки члена
двору встановлюється виходячи з
рівності часток усіх членів двору,
включаючи неповнолітніх та
непрацездатних.

З 01.07.1990 року і по даний час позивач
проживає в спірному будинку.

На прохання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в 2012
році ОСОБА_1 провів ремонт
будинковолодіння АДРЕСА_1. Після
ремонтних робіт відповідачі
зобов'язались виділити його частку
майна на колгоспний двір в натурі та
відмовитись від своїх часток на
колгоспний двір, чого так і не зробили.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом. Примусове
відчуження об'єктів права власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього та
повного відшкодування їх вартості,
крім випадків, встановлених частиною
другою статті 353 ЦК України (ст.321 ЦК
України).

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом (ст. 344 ЦК України).

Оскільки позивач більше 10 років
безперервно використовує житловий
будинок з господарськими будівлями і
спорудами по АДРЕСА_1, а відповідачі не
заперечують проти позову, то суд
приходить до висновку, що необхідно
визнати за ОСОБА_1 право власності на
будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Наведене стверджується: копіями
паспортів /а.с.5-7/, копією технічного
паспорта /а.с.8-10/, довідками
Виноградської сільської ради /а.с.11-13/,
копією виписки з інвентаризаційних
матеріалів /а.с.14/.

На підставі ст.,ст. 15, 16, 172, 321, 344, 391, 392 ЦК
України, п. 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.1995р. № 20
"Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності" та керуючись ст.,ст. 130, 197 ч.2,
214-216, 218, 294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Коломийський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Оригінал рішення зберігається в
матеріалах справи № 346/1835/14-ц.

Суддя: Хільчук І. І.