Справа № 169/664/13-ц
Провадження № 2/169/1/14
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року
смт. Турійськ

Турійський районний суд Волинської
області в складі:

головуючого судді
Турак О.В.

при секретарі
Луцик Н.М.

з участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4

представника відповідача
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_4,
Маковичівської сільської ради
Турійського району Волинської області,
про визнання права власності на 1/2
частину житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами, та зустрічним
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_1,
Маковичівської сільської ради
Турійського району Волинської області
про визнання права власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами в порядку
спадкування, -

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась в суд з
позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4,
Маковичівської сільської ради
Турійського району Волинської області,
та просить визнати за нею право
власності на 1/2 частину житлового
будинку з надвірними будівлями та
спорудами, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що
спірний житловий будинок вона з її
колишнім чоловіком - ОСОБА_4 за усною
домовленістю придбали у ОСОБА_6 за
весільні кошти у червні 2002 року за 3000
грн. Проживаючи у даному будинку з 2002 по
2009 роки, вона та її колишній чоловік
ОСОБА_4 здійснили реконструкцію
будинку, на що отримали дозвіл від
Маковичівської сільської ради
Турійського району Волинської області,
та кредит в Обласному фонді підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі на суму 20000 грн. Після
розірвання шлюбу з ОСОБА_4 позивач
ОСОБА_1 залишила житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1, проте вважає, що він
належить їй та ОСОБА_4 на праві спільної
сумісної власності як майно, набуте
подружжям за час шлюбу, а відтак,
просить визнати за нею право власності
на 1/2 частину житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, її
представник ОСОБА_2 позов підтримали з
підстав, викладених у позовній заяві та
просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6, його представник
ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні
вимоги ОСОБА_1 заперечували з тих
підстав, що жодних договорів щодо
купівлі - продажу житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, він ні
з ОСОБА_1, ні з її колишнім чоловіком
ОСОБА_4 не укладав. Останні дійсно
проживали у спірному будинку з 2002 року
за його згодою та домовленістю з ОСОБА_8
- мамою ОСОБА_4, від якої ОСОБА_6 отримав
ще в лютому 2002 року 3000 грн. як завдаток
за спірний будинок з наміром продати
його їй в майбутньому.

Відповідач ОСОБА_6 до початку розгляду
справи по суті подав зустрічну позовну
заяву, що ухвалою суду від 21 березня 2014
року прийнята до спільного розгляду із
первісним позовом, про визнання за ним
права власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_9, яка померла 31 грудня 1999
року.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що
житловий будинок АДРЕСА_1, належав
ОСОБА_9, яка за життя заповіла усе своє
майно ОСОБА_6 відповідно до заповіту
від 01 травня 1999 року. 31 грудня 1999 року
ОСОБА_9 померла і після її смерті
відкрилася спадщина, зокрема на
житловий будинок із надвірними
будівлями і спорудами, що по АДРЕСА_1.
ОСОБА_6 як спадкоємець за заповітом
прийняв спадщину, звернувся до
нотаріальної контори із відповідною
заявою, отримав свідоцтво про право на
спадщину на частину спадкового майна,
однак у видачі свідоцтва про право на
спадщину на спірний житловий будинок
йому було відмовлено у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів. Рішенням Турійського
районного суду Волинської області від
05 грудня 2011 року задоволено його позов
до Маковичівської сільської ради
Турійського району Волинської області,
та визнано за ним право власності на
житловий будинок із надвірними
будівлями і спорудами, що по АДРЕСА_1, в
порядку спадкування, яке скасовано
рішенням апеляційного суду Волинської
області від 13 вересня 2013 року з тих
підстав, що суд не вирішив питання про
залучення до участі у справі як
співвідповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4, які
мають пряме відношення до права
власності на спірний будинок або
принаймні на його добудовану частину.

Посилаючись на вищевикладені
обставини, ОСОБА_6, його представник
ОСОБА_3 просили зустрічний позов
задовольнити, а у задоволенні
первісного позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
позовні вимоги ОСОБА_1 заперечував, а
зустрічний позов ОСОБА_6 визнав, не
заперечував проти визнання за останнім
права власності на спірний будинок в
порядку спадкування. Ствердив також і
ту обставину, що проживав у даному
будинку із ОСОБА_1 у період з 2002 по 2009
роки за згодою ОСОБА_6, про що з ним
домовилась його мама ОСОБА_8, сплативши
останньому власні кошти ще до
укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4
Спільних коштів на придбання будинку
вони із ОСОБА_1 не витрачали, а вклали
кошти лише на добудову та ремонт
спірного будинку.

Представник відповідача -
Маковичівської сільської ради
Турійського району Волинської області
ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що
він є сільським головою Маковичівської
сільської ради з 2010 року і про те, на
яких підставах Маковичівською
сільською радою у 2006 році приймались
рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на
реконструкцію житлового будинку по
АДРЕСА_1, він не може пояснити. На даний
час згідно погосподарської книги
спірний житловий будинок рахується за
ОСОБА_4, однак запис про це було внесено
до 2010 року - в той час, коли
підтверджуючі правовстановлюючі
документи про право власності на житло
не вимагались.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши докази у
справі в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що у задоволенні
первісного позову слід відмовити, а
зустрічний позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно із записом у погосподарській
книзі с. Маковичі ОСОБА_9
проживала і була зареєстрована в цьому
селі, їй належав житловий будинок з
надвірними будівлями, що
підтверджується довідкою
Маковичівської сільської ради від 09
квітня 2000 року № 416 (а. с. 136).

Згідно витягу з рішення сесії
Маковичівської сільської ради
Турійського району Волинської області
№7/3 від 21 листопада 1995 року ОСОБА_9
передано у приватну власність земельну
ділянку по АДРЕСА_1 для обслуговування
житлового будинку і надвірних будівель
та ведення особистого підсобного
господарства (а. с. 129).

01 травня 1999 року ОСОБА_9 склала заповіт,
посвідчений секретарем Маковичівської
сільської ради, яким заповіла все своє
майно ОСОБА_6 (а. с. 134).

Згідно із свідоцтвом про смерть від 03
січня 2000 року ОСОБА_9 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 133).

Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК
України).

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року N 7 "Про
судову практику в справах про
спадкування", відносини спадкування
регулюються правилами Цивільного
кодексу України, якщо спадщина
відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до
зазначеної дати застосовується чинне
на той час законодавство, зокрема,
відповідні правила Цивільного кодексу
Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому
числі щодо прийняття спадщини, кола
спадкоємців за законом тощо.

Виходячи з того, що спадкодавець ОСОБА_9
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і у встановлений
законом строк спадщину прийняв ОСОБА_6,
до даних цивільних відносин слід
застосовувати правила ЦК УРСР (від 1963
року).

Згідно зі ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) кожний
громадянин може залишити за заповітом
усе своє майно або частину його (не
виключаючи предметів звичайної
домашньої обстановки і вжитку) одній
або кільком особам як тим, що входять,
так і тим, що не входять до кола
спадкоємців за законом.

Для придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини (ст. 548 ЦК УРСР (1963 року)).

Відповідно до вимог статті 549 ЦК УРСР
(1963 року) спадкоємець прийняв спадщину,
якщо він фактично вступив в управління
чи володіння спадковим майном.

Судом встановлено, що позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_6 є
спадкоємцем після смерті спадкодавця
ОСОБА_9, у встановлений законом строк
спадкоємець прийняв спадщину шляхом
вступу у фактичне управління і
володіння спадковим майном, оскільки
доглядав за будинком, про що йдеться у
довідці Маковичівської сільської ради
від 09 квітня 2000 року № 416 (а. с. 136).

30 серпня 2002 року державним нотаріусом
Турійської державної нотаріальної
контори ОСОБА_6 видано свідоцтво про
право на спадщину за заповітом після
смерті ОСОБА_9 За цим свідоцтвом
спадкове майно складається з права на
земельну частку (пай) в с. Маковичі та
грошових вкладів (а. с. 139).

Постановою державного нотаріуса
Турійської нотаріальної контори від 05
грудня 2011 року відмовлено ОСОБА_6 у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом на житловий будинок в с.
Маковичі Турійського району
Волинської області, так як не подано
правовстановлювальні документи та
витяг з реєстру прав власності на
нерухоме майно про належність цього
майна спадкодавцеві ОСОБА_9 (а. с. 140).

За таких обставин справи суд приходить
до висновку, що ОСОБА_6 набув права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
внаслідок успадкування відповідно до
ч.2 ст. 12 Закону України «Про власність»,
що був чинний на момент виникнення
спірних правовідносин.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві та в
судовому засіданні стверджує про те, що
вона із ОСОБА_4 придбали у ОСОБА_6
спірний будинок за усною домовленістю
у червні 2002 року за спільні весільні
кошти, однак такі її твердження
суперечать обставинам справи та не
доведені жодними належними доказами.

Так, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які є
батьками позивача ОСОБА_1, та її
теперішній чоловік ОСОБА_12 в судовому
засіданні пояснили, що ОСОБА_1 з її
колишнім чоловіком ОСОБА_4 придбали у
2002 році спірний житловий будинок за
спільні весільні кошти. Разом з тим,
вказані свідки ствердили, що вони
участі у домовленостях з приводу
придбання даного житла не брали, при
передачі грошей присутніми не були.

Відповідачі за первісним позовом
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в судовому засіданні
пояснили, що у лютому 2002 року ОСОБА_6
отримав від ОСОБА_8 - матері ОСОБА_4 3000
грн., домовившись про продаж в
подальшому їй житлового будинку
АДРЕСА_1, дозволивши проживати у ньому
ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Про вказані обставини суду показала
також свідок ОСОБА_8, ствердивши, що в
лютому 2002 року передала ОСОБА_6 3000 грн.
власних коштів як часткову оплату за
будинок АДРЕСА_1, маючи намір його
купити, однак договір купівлі - продажу
між ними так і не було укладено, згоди
щодо всіх істотних умов договору,
зокрема, щодо остаточної ціни, сторони
не досягли. За спільною згодою в даному
будинку проживали її син ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, які одружились 15 березня 2002
року, що стверджується свідоцтвом про
одруження (а. с. 111).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Статтею 657 ЦК України визначено, що
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Вказані положення закону були
закріплені також в ЦК УРСР (1963 року), що
діяв на момент виникнення спірних
правовідносин, відповідно до ст. 227
якого договір купівлі-продажу жилого
будинку повинен бути нотаріально
посвідчений, якщо хоча б однією з
сторін є громадянин. Недодержання цієї
вимоги тягне недійсність договору
(стаття 47 цього Кодексу).

Договір купівлі-продажу жилого будинку
підлягає реєстрації у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів.

Будь - яких не тільки нотаріально
посвідчених, а взагалі письмових
договорів щодо спірного майна укладено
не було, твердження про ухиляння від
нотаріального посвідчення угоди з
посиланням на ст. 47 ЦК УРСР, ч. 2 ст. 220 ЦК
України сторонами не доведено.

Таким чином, доводи позивача ОСОБА_1 про
придбання спірного будинку за спільні
весільні кошти у червні 2002 року не
підтверджені належними доказами, а
пояснення сторін та свідків, які є
родичами зі сторонами у справі та
заінтересованими у справі особами, з
приводу тих обставин, коли саме, чиї
кошти і за що саме отримав ОСОБА_6, є
суперечливими і тому не можуть бути
покладені в основу рішення суду.

Не може бути таким доказом і запис у
погосподарській книзі села про те, що
житловий будинок по АДРЕСА_1 рахується
за ОСОБА_4, оскільки як встановлено в
судовому засіданні, такий запис
вчинено за відсутності підтверджуючих
правовстановлюючих документів на
спірне житло.

Разом з тим, в судовому засіданні
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що в період з 2002 по
2009 рік ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали у
спірному будинку, орієнтовно у 2006-2007
роках звели прибудову до нього та
здійснили ремонт в його приміщеннях,
зокрема, за кошти, отримані в кредит в
Обласному фонді підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі.

Про вказані обставини в судовому
засіданні ствердили і сторони: ОСОБА_1,
ОСОБА_4, і всі свідки: ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_8

Про це також свідчать матеріали справи.

Так, згідно довідок Маковичівської
сільської ради від 29 липня 2013 року №№
568, 569 ОСОБА_1 дійсно проживала в АДРЕСА_1
з 2002 по серпень 2009 року, а ОСОБА_4 дійсно
проживає там із сім'єю (а. с. 5).

На підставі рішення Маковичівської
сільської ради від 21 серпня 2006 року № 4/3
«Про надання ОСОБА_1 дозволу на
виготовлення містобудівного
обгрунтування місця розташування
добудови житлового будинку в АДРЕСА_1»
за замовленням ОСОБА_1 від 12 лютого 2007
року малим архітектурно-проектним
підприємством виготовлено будівельний
паспорт на добудову, переобладнання та
реконструкцію спірного житлового
будинку (а. с. 9-11).

Згідно з договором № 1013 від 10 серпня 2007
року про надання позики на будівництво
(добудову, реконструкцію) житлового
будинку та облаштування інженерних
мереж Обласний фонд підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі надав ОСОБА_1 пільгову позику на
строк 10 років на добудову житлового
будинку в сумі 20000 грн. під 3 % річних (а.
с. 12-13).

Рішенням Турійського районного суду
від 01 червня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зобов'язання
вчинити певні дії позов задоволено.
Постановлено зобов'язати ОСОБА_4
сплатити в користь Обласного фонду
підтримки індивідуального житлового
будівництва на селі 10000 грн.
заборгованості по сплаті позики,
наданої цим фондом ОСОБА_1 за договором
№ 1013 від 10 серпня 2007 року.

Висновком №8356-8357 судової будівельно -
технічної експертизи стверджується, що
орієнтовно в 2006-2007 роках зведено
прибудову до житлового будинку по
АДРЕСА_1 та здійснено ремонт в
приміщеннях житлового будинку.
Прогнозована вартість реконструкції
спірного житлового будинку становить
45473 грн., а вартість зведеної добудови -
31429 грн. (а. с. 79-82).

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що фактично ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 проживали у спірному будинку як
наймачі, поліпшення його (добудову та
ремонт) зробили за відома ОСОБА_6, а
тому, на думку суду, мають право
вимагати від останнього відшкодування
вартості документально підтверджених
витрат, понесених на його
реконструкцію, як це передбачено ч. 3 ст.
778 ЦК України, на що ОСОБА_6 погодився,
ствердивши в судовому засіданні, що
готовий компенсувати витрати, понесені
на його поліпшення.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, на які посилається позивач
про придбання спірного будинку як
спільного майна подружжя, спростовані
матеріалами справи, та не підтверджені
жодними доказами, тому посилання
позивача у позовній заяві на норми СК
України щодо права спільної сумісної
власності подружжя є безпідставним.

Так само суд не приймає до уваги
посилання позивача на ст. 331 ЦК України
про право власності на нову річ,
оскільки прибудова до житлового
будинку є видом його реконструкції, про
що, зокрема, зазначено у висновку
№8356-8357 судової будівельно - технічної
експертизи, а не новою річчю.

У зв'язку з вищевикладеним суд
приходить до висновку про
безпідставність вимог ОСОБА_1 про
визнання за нею права власності на 1/2
частину житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами та задоволення
зустрічного позову ОСОБА_6 про визнання
за ним права власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд
стягує з відповідачів за зустрічним
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1, Маковичівської
сільської ради Турійського району
Волинської області на користь ОСОБА_6 300
грн. (по 100 грн. з кожного) витрат по
сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 328, 657, ч. 1 ст. 1216, ч. 1 ст.
1216 ЦК України, ст. ст. 227, 534, 548, 549 ЦК УРСР
(1963 року), ч.2 ст. 12 Закону України «Про
власність», ст. ст. 10, 11, 15, 58, 60, 61, 88, 209, 215
ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6,
ОСОБА_4, Маковичівської сільської ради
Турійського району Волинської області,
про визнання права власності на 1/2
частину житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
ОСОБА_1, Маковичівської сільської ради
Турійського району Волинської області
про визнання права власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами в порядку
спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_9, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_1,
Маковичівської сільської ради
Турійського району Волинської області
на користь ОСОБА_6 300 (триста) грн. (по 100
(сто) грн. з кожного) витрат по сплаті
судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Турійський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення суду, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий