РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2014

Хмельницький міськрайонний суд в
складі :

головуючої - судді Порозової І.Ю.

секретаря Грицак О.С.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх та в інтересах
малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з
участю третьої особи служби у справах
дітей Хмельницької міської ради про
усунення перешкод в користуванні
власністю та виселення,

ВСТАНОВЛЕНО :

29.08.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про
виселення та знаття з реєстрації
ОСОБА_2. В подальшому, на клопотання
представника позивача замінено
неналежного відповідача ОСОБА_6 на
ОСОБА_3, яка діє в своїх та в інтересах
малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
також залучено до участі у справі
службу у справах дітей Хмельницької
міської ради. В обгрунтування позовних
вимог ОСОБА_1 зазначив, що являється
власником кімнати НОМЕР_1 в гуртожитку
по вул.Пр.Миру,95/2, яку без відповідних
на те підстав займає сім'я ОСОБА_2,
через що він, як власник не може
належним чином використовувати
належне йому майно.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_7 наполягає на
задоволенні позову.

Відповідачі проти позову
заперечували, а в останнє судове
засідання не з'явилися, про день та час
слухання справи повідомлені належним
чином, причину неявки суду не
поідомили.

Представник третьої особи, служби у
справах дітей проти позову заперечив.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи суд дійшов
висновку про задоволення позову,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 18.11.2003 року
ОСОБА_2 зареєстрований в кім.№ НОМЕР_1
гуртожитку по вул.Пр.Миру,95/2 та
проживає там разом з сім'єю ОСОБА_3 та
синами ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які є
неповнолітніми. 03.12.2012 року вказану
кімнату за договором купівлі-продажу
придбав ОСОБА_1 За нотаріально
посвідченим договором у власність
покупця перейшло 11/1000 частки в
гуртожитку, а саме 17,6 кв.м., що
складається з кімнати № НОМЕР_1, площею
11,9 кв.м. та приміщення загального
користування площею 5,7 кв.м. Приміщення
гуртожитку належить Хмельницькій
обласній спілці споживчих товариств,
яка і виступила продавцем в договорі
купівлі-продажу.

Згідно листа Хмельницької
облспоживспілки від 28.04.2014 року сім'я
ОСОБА_2 проживає в кімнаті № НОМЕР_1
гуртожитку безпідставно.

Вказані обставини підтверджуються:
договором купівлі-продажу від 03.12.2012
року; довідкою про реєстрацію від 03.09.2013
року; актом від 30.01.2014 року;
листом-відповіддю від 28.04.2014 року;
поясненнями сторін в судовому
засіжанні, зокрема представник
позивача пояснив, що сім'я ОСОБА_2
проживає в гуртожитку безпідставно, як
на момент вселення, так і тепер.
Відповідач ОСОБА_2 не повідомив суду, на
якій правовій підставі він з сім'єю був
вселений в гуртожиток. В трудових
відносинах з Хмельницькою
облспоживспілкою відповідачі не
перебували і не перебувають.

Відповідно до ст.ст. 6, 127 ЖК України
жилі будинки і жилі приміщення
призначаються для постійного
проживання громадян, а також для
використання у встановленому порядку
як службових жилих приміщень і
гуртожитків. Гуртожитки можуть
використовуватись для проживання
робітників, службовців, студентів,
учнів, а також інших громадян у період
роботи або навчання.

Постановою Ради Міністрів УРСР від 3
червня 1986 року № 208 затверджене
Примірне положення про гуртожитки,
яким відповідно до ст. 131 ЖК України
встановлено, що гуртожитки
призначаються для проживання
робітників, службовців, а також інших
громадян у період роботи або навчання.
Ст.44 цього положення визначено, що
громадян, які самоправно зайняли жилу
площу в гуртожитку, виселяють без
надання їм іншого жилого приміщення.

За змістом цих норм житло у гуртожитку
надається громадянам, які не
забезпеченні постійним житлом у даному
населеному пункті і потребують
поліпшення житлових умов, тимчасово на
період роботи або навчання, до
забезпечення їх житлом відповідно до
Глави I розділу III ЖК України.

Відповідно до ст. 132 ЖК України -
сезонні, тимчасові працівники і особи,
що працювали за строковим трудовим
договором, які припинили роботу, а
також особи, що вчились у навчальних
закладах і вибули зних, підлягають
виселенню без надання іншого жилого
приміщення з гуртожитку, який їм було
надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, до якої
Україна приєдналася 17.07.97р. відповідно
до закону №475/97-ВР від 17.07.97 "Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7
та 11 до Конвенції", закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (стст.379, 382 ЦК).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.383 ЦК та ст.150 ЖК,
які передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

З досліджених судом обставин
вбачається, що права ОСОБА_1, як
власника кімнати № НОМЕР_1 порушені
тим, що він не може використовувати
належну йому кімнату для власного
проживання з моменту виявлення такого
бажання, а тому підлягаються захисту
шляхом виселення з вказаної кімнати
відповідачів, які проживають там без
відповідних правових підстав.

При цьому враховано відсутність
доказів того, що відповідачі займають
ще і приміщення загального
користування площею 5,7 кв.м., а зняття з
реєстрації відповідно до ст. 7 Закону
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» здійснюється на підставі
остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або користування житловим
приміщенням, виселення), тому в цих
частинах в позові слід відмовити.

Судові витрати розподіляються
відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215, 60, 88 ЦПК
України, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 379, 383, 386, 391
ЦК України, ст.ст. 6, 9, 127-132 ЖК України,
Примірним положенням про гуртожитки,
затвердженим Постановою Ради
Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 2 від 12.04.1958 року «Про деякі
питання що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України», ст. 7 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», суд

В И Р І Ш И
В :

Позов задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у
користуванні житловим приміщенням,
кімнатою № НОМЕР_1 в гуртожитку по вул.
Пр.Миру,95/2 в м.Хмельницькому шляхом
виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 разом з
малолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із
вказаної кімнати.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 по 57 грн.35 коп. з кожного
понесених судових витрат.

В решті позову відмовити.

На рішення може бути подано
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя