Справа № 231/815/14-ц
Провадження № 2-н/231/207/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року суддя
Жданівського міського суду Донецької
області Шеїна Л.Д. розглянувши
матеріали цивільної справи за заявою
Обласного комунального підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» в особі ВП
ВО ОКП «ДТКЕ «Жданівкатепломережа» про
видачу судового наказу про стягнення з
ОСОБА_1 заборгованості за послуги з
теплопостачання, індексу інфляції та
трьох відсотків річних,

ВСТАНОВИЛА:

24.04.2014 року Обласне комунальне
підприємство
«Донецьктеплокомуненерго» в особі ВП
ВО ОКП «ДТКЕ «Жданівкатепломережа»
звернулось до суду з заявою щодо видачі
судового наказу про стягнення з
боржника ОСОБА_1 заборгованості за
послуги з теплопостачання у сумі 5785,14
грн. за період з 01.10.2011 року по 28.02.2014
року, індексу інфляції у розмірі 149,71
грн., 3% річних у розмірі 413,17 грн. та
судового збору у розмірі 121,80 грн.

Посилаючись на те, що боржник,
проживаючи за адресою: АДРЕСА_1, є
споживачем послуг з теплопостачання,
які надає заявник.

07.09.2011 року Жданівський міський суд
ухвалив рішення - судовий наказ за №
2-н-841, стягнувши з боржника на користь
підприємства 6010,71 грн. Рішення суду
боржник не виконав.

Заявник вважає, що споживач
невиконанням рішення суду та подальшою
несплатою послуг з теплопостачання ,
завдав підприємству матеріальну шкоду,
яку і слід стягнути з ОСОБА_1 на
користь підприємства.

Вивчив заяву, суд вважає, що у прийнятті
заяви про видачу судового наказу слід
відмовити з підстав , передбачених п.2
ч.3 ст.100 ЦПК України.

Зі змісту ст..95 ЦПК України вбачається,
що предметом вимог заявника можуть
бути лише вимоги, передбачені ст..96 ЦПК
України. З переліку підстав для видачі
судового наказу , передбаченого
статтею 96 ЦПК України, випливає, що
судовий наказ видається лише про
стягнення грошових коштів.

У пункті 3 частини 1 статті 96 ЦПК України
законодавець передбачив можливість
стягнення заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг,
телекомунікаційних послуг, послуг
телебачення та радіомовлення з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних, нарахованих
заявником на суму заборгованості через
судовий наказ..

Отже основною підставою, що дає змогу
розглядати справу у наказному
провадженні, є наявність належним
чином укладеного і підписаного
договору, а вимоги за якими видаються
судові накази, є безспірними.

Із змісту заяви про видачу судового
наказу вбачається, що заявник висуває
вимоги щодо стягнення заборгованості
за послуги з теплопостачання, які вже
стягнуті за рішенням суду у зв'язку із
невиконанням споживачем послуг з
теплопостачання, попередніх, набувших
законної сили, рішень суду.

Правовідносини, які склалися між
сторонами, є правовідносинами щодо
виконання рішення суду. Доказуванню
підлягають обставини щодо винної
поведінки споживача, наявності
спричиненої шкоди , причинного зв*язку
між протиправною поведінкою споживача
та наслідками, які настали, доведеність
розміру матеріальної шкоди.

Таким чином стягувачем заявлено
вимогу про стягнення заборгованості за
послуги з теплопостачання за судовим
наказом, що набрав законної сили, яка не
передбачена ст. 96 ЦПК України.

Тому, на думку суду, із заяви та поданих
документів вбачається спір про право.

У випадку утворення заборгованості за
послуги з теплопостачання за період,
який не охоплюється попереднім
рішенням суду (судовим наказом),
стягував має право на звернення до суду
з заявою щодо стягнення такої
заборгованості за інший період часу, з
зазначенням суми боргу, яка утворилася
саме за інший період часу.

Крім того, із змісту заяви вбачається,
що до боржника - споживача послуг з
теплопостачання , також висуваються
вимоги щодо стягнення загальної суми
боргу, а приведений заявником
розрахунок позбавляє можливості суд
розділити заявлені вимоги і ,
відповідно, прийняти рішення - видати
судовий наказ щодо стягнення суми
боргу за інший період, що не
охвачується попередніми рішеннями
суду.

Відповідно до ч.3 ст. 100 ЦПК України,
суддя відмовляє у прийнятті заяви про
видачу судового наказу, у разі якщо: 1)
заявлено вимогу, не передбачену
статтею 96 цього Кодексу; 2) із заяви і
поданих документів вбачається спір про
право; 3) наявні обставини, зазначені у
пунктах 2-5 частини другої статті 122
цього Кодексу.

Одночасно заявнику слід роз'яснити, що
відповідно до ч.2 ст.101 ЦПК України
відмова в прийнятті заяви унеможливлює
повторне звернення з такою самою
заявою. Заявник в цьому випадку має
право звернутися з тими самими
вимогами у позовному порядку.

Відповідно до ст.99 ч.2 ЦПК України у разі
відмови в прийнятті заяви про видачу
судового наказу внесена сума судового
збору справи стягувачу не
повертається. У разі пред'явлення
стягувачем позову до боржника у
порядку позовного провадження сума
судового збору, сплаченого за подання
заяви про видачу судового наказу,
зараховується до суми судового збору,
встановленої за позовну заяву.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 209, ст. 95, п.3 ч.1 ст. 96, п.2 ч.3 ст.100 ЦПК
України,

УХВАЛИВ:

відмовити Обласному комунальному
підприємству
«Донецьктеплокомуненерго» в особі ВП
ВО ОКП «ДТКЕ «Жданівкатепломережа» у
прийняті заяви про видачу судового
наказу про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за послуги з
теплопостачання, індексу інфляції та
трьох відсотків річних.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня
проголошення ухвали. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення
можуть подати апеляційну скаргу
протягом п'яти днів з дня отримання
копії цієї ухвали.

Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду Донецької області
через Жданівський міський суд

Суддя Жданівського

міського суду
Шеїна Л.Д.