Справа № 523/3405/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2014
р.

м.Одеса

Суворовський районний суд м.
Одеси у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Омельченко М.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду № 22 в
м.Одесі цивільну справу за скаргою
ОСОБА_1 на дії старшого державного
виконавця Другого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
ОСОБА_2 та державного виконавця Першого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_3,
заінтересована особа – ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії
державних виконавців, що пов’язані з
винесенням постанови старшого
державного виконавця Другого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_2 ВП №40104237 від
03.10.2013 року про відмову у відкритті
виконавчого провадження з виконання
судового рішення за виконавчим листом
№1527/2-3925/11 про стягнення коштів з
ОСОБА_4, та постанови державного
виконавця Першого Суворовського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
ОСОБА_3 ВП №40478905 від 01.11.2013 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження з виконання судового
рішення за виконавчим листом №1527/2-3925/11
про стягнення коштів з ОСОБА_4

Також ОСОБА_1 просила зобов’язати
зазначених державних виконавців
відновити виконавчі провадження для
виконання рішення Суворовського
районного суду м.Одеси.

У судове засідання
представник скаржника ОСОБА_5 подав
заяву про розгляд справи за його
відсутності, підтримав вимоги за
скаргою та просив їх задовольнити у
повному обсязі.

Суб’єкти
оскарження та залучена до участі у
справі заінтересована особа (боржник) у
судове засідання з’явились, про
слухання справи були повідомлені
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили, з клопотаннями не
звертались.

Вивчивши матеріали
скарги та дослідивши надані матеріали,
суд вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Так судом
встановлено, що старшим державним
виконавцем Другого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
ОСОБА_2 на звернення заявниці із заявою
про відкриття виконавчого провадження
за місцем роботи боржника було
прийнято постанову ВП №40104237 від 03.10.2013
року про відмову у відкритті
виконавчого провадження з виконання
судового рішення за виконавчим листом
№1527/2-3925/11 про стягнення коштів з ОСОБА_4
з тих підстав, що боржник має
зареєстроване місце проживання у
Суворовському районі міста Одеси, тому
виконання рішення має здійснювати
Перший Суворовський відділ державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції.

Після отримання копії
постанови, заявниця звернулась 17.10.2013
року з аналогічною заявою до Першого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, однак постановою
державного виконавця Першого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_3 ВП №40478905 від
01.11.2013 року їй було відмовлено у
відкритті виконавчого провадження з
виконання судового рішення за
виконавчим листом №1527/2-3925/11 про
стягнення коштів з ОСОБА_4 з тієї
підстави, що у відповідності до заяви
боржник лише зареєстрований у
Суворовському районі міста Одеси та
фактично не проживає.

У добровільному порядку боржником
рішення суду не виконане та не виконане
по цей час у примусовому порядку.

Відповідно до положень ст.124
Конституції України, судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов’язковими до виконання на всій
території України.

Згідно вимог п.9 ч.2 ст.129 Конституції
України, обов’язковість рішень суду є
одною із основних засад судочинства,
отже невиконання судового рішення є
порушенням норм Конституції України,
які є нормами прямої дії.

Статтею 6 Конвенції про захист прав
людини та основних свобод передбачено,
що виконання судового рішення є
невід’ємною частиною судового
процесу.

Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Відповідно до положень ст.2 Закону
України «Про виконавче провадження»за
№606-14 від 21.04.1999 року в редакції на
час відкриття виконавчого провадження,
виконання рішень суду покладається на
державну виконавчу службу.

Статтею 4 Закону передбачені заходи
примусового виконання рішень.

Згідно вимог ст.5 Закону державний
виконавець зобов’язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. З боку державного
виконавця не представлено жодного
доказу, який би спростовував доводи,
викладені заявником.

У відповідності до вимог ст.20 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна… Право
вибору місця виконання між кількома
органами державної виконавчої служби,
що можуть вчиняти виконавчі дії з
виконання рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

Боржник по цей час
зареєстрований у Суворовському районі
м.Одеси (АДРЕСА_1), місце проживання чи
перебування фізичної особи
визначається її зареєстрованим місцем
проживання чи перебування у
відповідності до вимог Закону України
“Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні”.

Таким чином, зазначене
судове рішення підлягає виконанню
Першим Суворовським відділом
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції.

Разом з тим, згідно ст.68 Закону України
«Про виконавче провадження» стягнення
на заробітну плату, пенсію, стипендію
та інші доходи боржника звертається у
разі відсутності в боржника коштів на
рахунках у банках чи інших фінансових
установах, відсутності чи
недостатності майна боржника для
покриття в повному обсязі належних до
стягнення сум, а також у разі виконання
рішень про стягнення періодичних
платежів та стягнення на суму, що не
перевищує трьох мінімальних розмірів
заробітної плати. За іншими
виконавчими документами державний
виконавець має право звернути
стягнення на заробітну плату, пенсію,
стипендію та інші доходи боржника без
застосування заходів примусового
звернення стягнення на майно
боржника за письмовою заявою
стягувача. Про звернення стягнення на
заробітну плату, пенсію, стипендію та
інші доходи боржника державний
виконавець виносить постанову, яка
надсилається для виконання
підприємству, установі, організації,
фізичній особі, фізичній особі -
підприємцю за місцем отримання
боржником відповідних доходів.

За таких обставин суд
приходить до висновку, що постанова
державного виконавця Першого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_3 ВП №40478905 від
01.11.2013 року про відмову у відкритті
виконавчого провадження з виконання
судового рішення за виконавчим листом
№1527/2-3925/11 про стягнення коштів з ОСОБА_4
є протиправною.

Щодо визнання незаконною
постанови ВП №40104237 від 03.10.2013 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження з виконання судового
рішення за виконавчим листом №1527/2-3925/11
про стягнення коштів з ОСОБА_4
державного виконавця Другого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_2, суд вважає
вимоги безпідставними а звернення
стягувача до вказаної виконавчої
служби передчасним.

Статтею 85 Закону передбачено право
стягувача на оскарження дії чи
бездіяльності Державної виконавчої
службу шляхом подання скарги до
начальника відповідного відділу
Державної виконавчої служби, або до
суду.

Згідно ст.387 ЦПК України, за
результатами розгляду скарги суд
постановляє ухвалу. У разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

У відповідності до п.18 Постанови №6
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07.02.2014 року “Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах”, за
результатами розгляду скарги на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби суд постановляє ухвалу, яка має
відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.
Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов’язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути допущені порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи. Наприклад,
суд може зобов’язати державного
виконавця або іншу посадову особу
державної виконавчої служби здійснити
певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав. При цьому суд не має
права зобов’язувати зазначених осіб
до вчинення тих дій, які згідно із
Законом про виконавче провадження
можуть здійснюватися лише державним
виконавцем або відповідною посадовою
особою державної виконавчої служби,
наприклад, постановити ухвалу про
зупинення виконавчого провадження у
випадках, передбачених статтями 37–
38 Закону про виконавче провадження,
проте може привести визначений
державним виконавцем строк зупинення
провадження у відповідність із законом
шляхом його скорочення (частина третя
статті 39 Закону про виконавче
провадження).

На підставі викладеного, суд вважає, що
пред’явлена скарга в частині
неправомірного прийняття постанови
про відмову у відкритті виконавчого
провадження за зареєстрованим місцем
проживання боржника є обґрунтованою та
підлягає в цій частині задоволенню.

В частині зобов’язання державного
виконавця відновити виконавче
провадження скарга задоволенню не
підлягає, оскільки виконавче
провадження не відкривалось, дана
ухвала є підставою для розгляду заяви
ОСОБА_1 щодо відкриття виконавчого
провадження.

Інших вимог скаржник не заявляла.

Керуючись ст.ст.10, 11, 169, 209, 210, 218, 222, 293, 383,
387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Визнати неправомірною постанову та
дії, пов’язані з прийняттям постанови
державного виконавця Першого
Суворовського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_3 ВП №40478905 від
01.11.2013 року щодо відмови у відкритті
виконавчого провадження з виконання
судового рішення за виконавчим листом
№1527/2-3925/11 про стягнення коштів з ОСОБА_4

Зобов’язати державного виконавця
Першого Суворовського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції ОСОБА_3
вирішити питання щодо відкриття
виконавчого провадження з виконання
судового рішення за виконавчим листом
№1527/2-3925/11 про стягнення коштів з ОСОБА_4

В іншій частині вимог – відмовити.

Копію ухвали направити учасникам
процесу.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 5 – ти денний строк з дня
постановлення ухвали апеляційної
скарги.

Суддя: