Справа № 199/1920/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

24 червня 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах
підопічного ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про
визнання частково недійним свідоцтва
про право на спадщину за заповітом,
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування за
законом, треті особи: четверта
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, орган опіки та піклування в
особі Амур-Нижньодніпровської
районної у м. Дніпропетровську ради, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом до відповідача, зазначивши, що
домоволодіння АДРЕСА_1 у місті
Дніпропетровську належало на праві
власності ОСОБА_4. 05 листопада 1955 року
ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_5, від
сумісного життя з якою є син - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно проживає та
зареєстрований у вказаному
домоволодінні. ОСОБА_2 рішенням Амур-
Нижньодніпровського районного суду
м.Дніпропетровська від 13 серпня 2007 року
визнаний недієздатним. Відповідно до
вказаного рішення суду позивач
призначена опікуном над ОСОБА_4 та є
його законним представником. В період з
1955 по 1977 роки батько ОСОБА_4,
перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_5, збудував
домоволодіння АДРЕСА_1 у
м.Дніпропетровську, яке на праві
спільної сумісної власності належало
подружжю у рівних частках. Також під
час шлюбу була приватизована земельна
ділянка, на якій знаходиться
вищевказане домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_5 Після
її смерті відкрилася спадщина у
вигляді 1/2 частини домоволодіння та
земельної ділянки АДРЕСА_1 у
м.Дніпропетровську, грошового вкладу,
предметів побуту та домашнього вжитку.
Спадкоємцями за законом першої черги
після її були чоловік - ОСОБА_4 та син -
ОСОБА_2. 20 березня 2003 року останнім
державним нотаріусом було видано
свідоцтво про право на спадщину на
спадкове майно, яке складається з
грошових внесків. Спадкові права
ОСОБА_2 на 1/4 частину домоволодіння та
земельної ділянки АДРЕСА_1 у місті
Дніпропетровську оформлені не були,
однак позивач зазначає, що ОСОБА_4
фактично прийняв спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_4, який 10
листопада 2006 року лишив заповіт,
відповідно до умов якого спадкоємцем
всього майна, належного на час смерті
спадкодавцеві, призначена відповідач,
яка звернулася до нотаріальної контори
із заявою про прийняття спадщини.
Однак, позивач зазначає, що ОСОБА_4, як
повнолітній, недієздатний син
спадкодавця, має право на обов'язкову
частку майна, незалежно від наявності
заповіту, а отже має право на 3/8 частин у
праві власності на домоволодіння
спірне домоволодіння та 3/4 частин на
грошові внески. Отже, загальна частка
ОСОБА_2 становить 5/8 частин
домоволодіння. Відповідачці ж по
справі повинно належати 3/8 частин
домоволодіння. З листа нотаріальної
контори від 13 жовтня 2013 року позивачу,
як законному представнику ОСОБА_4,
стало відомо про видачу відповідачу
свідоцтв про право на спадщину за
заповітом від 13.11.2013 року на 1/2 частку
житлового будинку АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську та 1/2 частину
земельної ділянки, що позивач вважає
незаконним. У звязку з цим, позивач
просить визнати частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину, видане
ОСОБА_3 державним нотаріусом за
реєстровим №2-1731, визнати за ОСОБА_2
право власності на ? частину спірного
житлового будинку та земельної ділянки
в порядку спадкування після смерті
матері та на 3/8 частини зазначеного
нерухомого майна в порядку спадкування
після смерті батька.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала, та
просила суд їх задовольнити в повному
обсязі, надала суду пояснення
аналогічні викладеним в змісті позову.

Відповідач, та прокурор, який
представляв інтереси відповідача по
справі, в судовому засіданні проти
позовних вимог заперечували,
зазначивши, що позивачем пропущено
строк позовної давності.

Представники третіх осіб до судового
засідання не з'явилися, про час, дату та
місце слухання справи повідомлені
належним чином, надали до суду заяву, в
яких просили розглянути справу за їх
відсутності та винести рішення на
розсуд суду.

Вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача, прокурора,
дослідивши докази в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, за наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на
підставі договору про право на
забудови будинку і безстрокового
користування земельною ділянкою,
посвідченого Четвертою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою 14 листопада 1953
року за реєстровим № 1-2111 належало
домоволодіння АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську, про що 18.01.1977 року
зроблено запис в реєстровій книзі №332
за реєстровим №32. Також йому на праві
власності належала земельна ділянка за
тією ж адресою, площею 0,0543 гектарів на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю серії ДП
Д*№001606, виданого Дніпропетровською
міською радою народних депутатів
Дніпропетровської області 06 березня 1997
року на підставі рішення виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради народних депутатів від 19.12.1996 року
№ 1803, кадастровий № :01:277:0007. 05
листопада 1955 року ОСОБА_4 уклав шлюб з
ОСОБА_5, від сумісного життя з якою є син
- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно
проживає та зареєстрований у вказаному
домоволодінні, та який страждає
психічним захворюванням та є інвалідом
2 групи. Рішенням Амур-
Нижньодніпровського районного суду м.
Дніпропетровська від 13 серпня 2007 року
останній визнаний недієздатним.
Відповідно до вказаного рішення суду
позивач призначена опікуном над ОСОБА_4
та є його законним представником.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_5
Спадкоємцями першої черги після її
смерті були ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Відповідно до вимог ст.22 КПШС України
домоволодіння АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську належало батькам
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - на праві
спільної сумісної власності подружжя у
рівних частках, оскільки побудоване
подружжям під час шлюбу, що визнається
сторонами та не підлягає доказуванню
відповідно до ст. 61 ЦПК України . А отже
померлій ОСОБА_5 належала 1/2 частина
спірного домоволодіння, а її
спадкоємцям по 1/4 частині. Спадкоємці
вступили у користування та володіння
спадковим майном, оскільки на момент
смерті ОСОБА_5 проживали разом з нею, а
отже, вважаються такими, що прийняли
спадщину відповідно до вимог ст.ст. 529,
549 ЦК України (в редакції 1963 року).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_4. За свого
життя, 10 листопада 2006 року він склав
заповіт, відповідно до якого все своє
майно заповів відповідачу по справі. 13
листопада 2013 року остання отримала
свідоцтво про право на спадщину на 1/2
частину спірного житлового будинку,
посвідчене державним нотаріусом
Четвертої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Писарєвою Н.С.,
зареєстроване в реєстрі за № 2-1731, а
також свідоцтво про право на спадщину
на 1/2 частину спірної земельної
ділянки, посвідчене державним
нотаріусом Четвертої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Писарєвою Н.С.,
зареєстроване в реєстрі за № 2-1733.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України,
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частина). Оскільки на
момент смерті батька ОСОБА_2 був
непрацездатним, оскільки є був
інвалідом другої групи та рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 13.07.2007
року був визнаний недієздатним, то він
має право на обов'язкову частину у
спадщині. А отже, його частина у
спадщині, що відкрилась після смерті
батька складається з 3/8 частин будинку,
оскільки його батькові належало 3/4
домоволодіння - 1/2 частина, як
забудовнику у праві спільної сумісної
власності подружжя та 1/4 частина в
порядку спадкування за законом після
смерті дружини.

Таким чином, свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, видане
державним нотаріусом четвертої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Писарєвою
Н.С.,зареєстроване в реєстрі за №2-1731,
відповідачу по справі на спадщину за
заповітом, що відкрилась після смерті
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, у
вигляді ? частини житлового будинку
АДРЕСА_1 в м Дніпропетровську є
частково недійсним в частині
визначення частки в спадковому майні, а
частка відповідача у праві на спадщину
у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 в м
Дніпропетровську становить 3/8 частини.
В свою чергу за ОСОБА_2 підлягає
визнанню право власності на 1/4 частину
будинку АДРЕСА_1 в м Дніпропетровську в
порядку спадкування після смерті
матері, та на обов'язкову частку у
спадщині, що відкрилась після смерті
батька, яка складається з 3/8 частин
будинку АДРЕСА_1 в м Дніпропетровську.

Що стосується позовних вимог щодо
визнання права власності на частину
земельної ділянку в порядку
спадкування, то вони задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
їх частки є рівними.

Аналогічне положення закону
закріплено й у статті 70 СК України.

За змістом частини першої статті
81 Земельного кодексу України (далі - ЗК
України) громадяни України можуть
набувати право власності на земельну
ділянку шляхом приватизації за умови
наявності підстав набуття права на
землю, передбачених статтею 116 ЗК
України.

Таким чином громадянин одержує у
власність частку із земельного фонду, а
тому земельна ділянка, одержана
громадянином у період шлюбу в приватну
власність шляхом приватизації, є його
особистою приватною власністю. Отже,
спірна земельна ділянка була особистою
приватною власністю спадкодавця
ОСОБА_4, тому порушень при видачі
відповідачу свідоцтва про право на
спадщину за заповітом в частині
визначення частки спадкового майна
судом не встановлено, як і не
встановлено перешкод для спадкоємця
ОСОБА_4 в отримання свідоцтва про право
на обов'язкову частку у спадщині у
вигляді частини земельної ділянки в
установленому законом порядку.

Одночасно суд зазначає, що відповідно
до ст. 11 ЦПК, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Вимоги про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину на 1/2 частину земельної
ділянки по АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську, виданого ОСОБА_3,
позивачем не ставилось.

Суд не приймає до уваги заперечення
проти позову відповідача, оскільки
вони спростовуються вищенаведеними
доказами. Крім того, суд вважає
безпідставними доводи відповідача
щодо пропуску позивачем строку
позовної давності, оскільки відповідно
до вимог ст. 548 ЦК (в редакції 1963 року)
прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України судові
витрати необхідно віднести на рахунок
держави, оскільки сторони по справі
звільнені від сплати судового збору
відповідно до вимог п.9 ч.1ст. 5 Закону
України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 5, 10, 88,212-218 ЦПК України,
ст.ст. 529,549 ЦК України (в редакції 1963
року), ст.ст. 1241, 1268, 1301 ЦК України, ст. 22
КпШС України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє в
інтересах підопічного ОСОБА_2, до
ОСОБА_3 про визнання частково
недійсними свідоцтв про право на
спадщину за заповітом, визнання права
власності на нерухоме майно в порядку
спадкування за законом задовольнити
частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за заповітом,
видане державним нотаріусом четвертої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Писарєвою
Н.С.,зареєстроване в реєстрі за №2-1731,
спадкоємцю ОСОБА_3 на спадщину за
заповітом, що відкрилась після смерті
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, у
вигляді ? частини житлового будинку
АДРЕСА_1 в м Дніпропетровську в частині
визначення частки в спадковому майні,
та вважати що частка ОСОБА_3 у праві на
спадщину у вигляді житлового будинку
АДРЕСА_1 в м Дніпропетровську становить
3/8 частини.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
право власності на 1/4 частину будинку
АДРЕСА_1 в м Дніпропетровську.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
обов'язкову частку у спадщині, що
відкрилась після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, яка
складається з 3/8 частин будинку АДРЕСА_1
в м Дніпропетровську.

В іншій частині позову відмовити.

Судові витрати віднести за
рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Амур-Нижньодніпровський
районний суд м. Дніпропетровська
шляхом подачі у десятиденний строк з
дня його проголошення апеляційної
скарги, а особами, що не були присутніми
при його проголошенні,- у той же строк з
дня отримання копії рішення.

Суддя