АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

19 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва в складі: головуючого -
Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державної установи
Національний інститут
серцево-судинної хірургії імені М.М.
Амосова Національної академії
медичних наук України, третя особа:
ОСОБА_3, про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, за апеляційною
скаргою представника Державної
установи Національний інститут
серцево-судинної хірургії імені М.М.
Амосова Національної академії
медичних наук України - Городецького
Артема Костянтиновича на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 24 квітня 2014 року,

встановила:

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Державної установи
Національний інститут
серцево-судинної хірургії імені М.М.
Амосова Національної академії
медичних наук України про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
та відшкодування моральної шкоди в
сумі 10 000 грн., посилаючись на те, що
перебувала з відповідачем у трудових
відносинах, працювала на посаді
інженера по ремонту І категорії, проте
наказом №259-п від 03 грудня 2012 року її
було незаконно звільнено з роботи на
підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 16 травня 2013 року
позов задоволено частково. Скасовано
п.6.1 наказу №259-п від 03 грудня 2012 р. в
частині звільнення ОСОБА_1 з займаної
посади, поновлено її на роботі,
стягнуто середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 9433 грн.61
коп. та 500 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва
від 17 липня 2013 року вказане рішення
суду першої інстанції скасовано, у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 січня 2014
року рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 16 травня
2013 року та рішення Апеляційного суду
м. Києва від 17 липня 2013 року
скасовані, справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 24 квітня 2014 року
позов задоволено частково. Визнано
незаконним пункт 6.1. наказу Державної
установи Національний інститут
серцево-судинної хірургії імені М.М.
Амосова Національної академії
медичних наук України від 03 грудня 2012 р.
№ 259-п про звільнення ОСОБА_1 з посади
інженера з ремонту І категорії
господарської частини з 04 грудня 2014
року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді
інженера з ремонту І категорії
господарської частини Державної
установи Національний інститут
серцево-судинної хірургії імені М.М.
Амосова Національної академії
медичних наук України з 04 грудня 2014
року. Стягнуто з Державної установи
Національний інститут
серцево-судинної хірургії імені М.М.
Амосова Національної академії
медичних наук України на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 04 грудня
2012 року по 24 квітня 2014 року в розмірі 27
863 грн. 50 коп. та на відшкодування
моральної шкоди 500 грн. Рішення суду в
частині поновлення працівника на
роботі допущено до негайного
виконання. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
Державної установи Національний
інститут серцево-судинної хірургії
імені М.М. Амосова Національної
академії медичних наук України -
ГородецькийА.К. просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що позивача
було притягнуто до дисциплінарної
відповідальності відповідно до наказу
від 08 жовтня 2012 року №212-п про
оголошення догани та від 07 листопада
2012 року №243-д про оголошення догани, що
засвідчує той факт, що остання
систематично не виконувала
покладені на неї обов'язки інженера
по ремонту І категорії
господарського відділу. Вважає, що
позивача 03 грудня 2012 року було
звільнено за проступки на роботі,
вчинені після застосування до неї
дисциплінарного стягнення. Позивач
була ознайомлена з наказом про
звільнення, про що складено
відповідний акт. З письмових пояснень
позивача можна зробити висновок, що
остання знала про складені стосовно
неї рапорти та про застосовані щодо
неї стягнення.

Дисциплінарне стягнення відповідно
до наказу №212-п від 08 жовтня 2012 року
було застосовано за неналежне
ставлення позивача до своїх
обов'язків на підставі доповідної
записки ОСОБА_5 та пояснювальної
записки позивача. Зі складеного ОСОБА_5
рапорту чітко зазначено, які самі
недоліки були виявлені 10.09.2012 р.
Вказаний рапорт містить дату «14
вересня 2014 року», яка і є датою його
складання.

07 листопада 2012 року до позивача було
застосовано стягнення у виді догани
за неналежне стягнення своїх
обов'язків відповідно до наказу №243-д.
З вказаним наказом остання
ознайомлена не була у зв'язку з
відмовою від ознайомлення, про що
складено відповідний акт 12 листопада
2012 року. Допущені позивачем порушення
конкретизовані в рапорті ОСОБА_6, який
містить дату його складання.

Оскільки підстави звільнення
позивача з роботи є достатньо чіткими,
висновки суду в цій частині є
необґрунтованими та не відповідають
дійсним обставинам справи.

В судовому засіданні представник
Державної установи Національний
інститут серцево-судинної хірургії
імені М.М. Амосова Національної
академії медичних наук України
Сербіна  А.О. апеляційну скаргу
підтримала та просила її задовольнити.

Позивач та її представник ОСОБА_8 проти
доводів апеляційної скарги
заперечують, просять її відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі,
в судове засідання не з'явились, про
час та місце розгляду справи
повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі
наказу №27-к від 15 березня 2005 року
ОСОБА_1 була прийнята на роботу до
відповідача на посаду інженера по
ремонту І категорії господарського
підрозділу (служби по ремонту
обладнання).

Відповідно до п.6.1 наказу № 259-п від 03
грудня 2012 року ОСОБА_1 звільнено з
займаної посади з 04 грудня 2012 року за
систематичне невиконання обов'язків,
покладених трудовим договором, п.3 ч.1
ст. 40 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову суд першої
інстанції виходив з того, що
звільнення позивача з роботи
відбулось з грубим порушенням
порядку застосування
дисциплінарного стягнення, без
наявності для цього правових
підстав.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк може бути
розірваний власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадку систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного стягнення.

Отже, підставою для розірвання
трудового договору за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП
України є систематичне невиконання
працівником трудових обов'язків, при
цьому систематичним невиконанням
обов'язків вважається факт третього
порушення, якщо за попередні два
протягом року були застосовані
дисциплінарні стягнення, крім того,
таке звільнення допускається тільки
за наявності вини працівника.

Такими, що систематично порушують
трудову дисципліну вважаються лише
ті працівники, які мають
дисциплінарне або громадське
стягнення за порушення трудової
дисципліни та порушили її знову
протягом року з дня застосування
стягнення за перше порушення.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, позивача було
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у виді догани
наказом №212-п від 08 жовтня 2012 року.

За змістом вказаного наказу
дисциплінарне стягнення до позивача
застосовано за неналежне ставлення
до своїх посадових обов'язків. В якості
підстав для його застосування
визначено: доповідна записка ОСОБА_9,
пояснювальна записка ОСОБА_1 (а.с.31 т.1).

Разом з тим, доповідної записки
ОСОБА_9 матеріали справи не містять. В
рапорті ОСОБА_9 від 14 вересня 2012 року
йде посилання на те, що 10 вересня 2012 р.
на шостому поверсі була забита
каналізація. Ремонт було виконано
лише 14.09.2012 року завдяки зміні
сантехніків. Три заявки на ремонт
ОСОБА_1 були проігноровані.

Відповідно до пояснювальної записки
ОСОБА_1 від 14.09.2012 р. чистка
каналізації не входить до посадової
інструкції сантехніка, виконання
роботи повинно оформлюватися окремим
нарядом та проведенням інструктажу,
бланки відсутні (а.с.33 т.1).

Крім цього, 08 квітня 2013 року
представником відповідача до
матеріалів справи долучено копію
наказу №243-д від 07 листопада 2012 року
про застосування до ОСОБА_1
дисциплінарного стягнення у виді
догани за неналежне ставлення до
своїх посадових обов'язків.

В якості підстав для застосування
дисциплінарного стягнення
зазначено: доповідна записка ОСОБА_6,
пояснювальна записка ОСОБА_1 (а.с.26 т.2).

Доповідна записка ОСОБА_6 в матеріалах
справи відсутня. Рапорт ОСОБА_6 від
24.10.2012 року свідчить про те, що у
відділенні лікарні відсутня гаряча
вода, заявка на ремонт зроблена 18.10.2012
р. (а.с. 34 т.1).

Відповідно до пояснювальної записки
ОСОБА_1 від 24.10.2012 р., остання
повідомила про необхідність заміни
ділянки труб гарячого, холодного
водопостачання та каналізації (стан
плачевний, іржа відпадає кусками) до 2
поверху, при наявному стані труб
здійснювати ремонт протипоказано (а.с.
53 т.1).

Відповідно до пояснювальної записки
та рапорту позивача відповідно від 15
та 18 жовтня 2012 року, необхідність
перекриття гарячого водопостачання
виникла через аварійний стан окремих
ділянок труб, які потребують
негайної заміни, здійснити заміну
силами підпорядкованих їй
працівників неможливо, у зв'язку з чим
запропонувала залучити підрядну
організацію для виконання таких
робіт та надати відповідний дозвіл та
фінансування.

Аналізуючи зміст вказаних наказів,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що
останні не містять конкретних фактів
допущеного невиконання позивачем
посадових обов'язків.

Наказ №259-п від 03 грудня 2012 року про
звільнення позивача з роботи взагалі
не містить посилання, в чому саме
полягає систематичне невиконання
обов'язків. покладених трудовим
договором. Підставою для звільнення
визначено лише згода профспілкового
комітету інституту ( протокол №11
від 14.11.2012 р.).

При обранні виду стягнення у виді
звільнення відповідач обмежився лише
загальним посиланням на систематичне
невиконання посадових обов'язків та
не врахував положення ч.3 ст.149 КЗпП
України, згідно з якими при обранні
виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
врахувати ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяну ним шкоду,
обставини, за яких вчинено проступок.

За відсутності конкретно визначеної
підстави, яка стала приводом до
звільнення працівника, недодержання
відповідачем передбаченого ст.149 КЗпП
України порядку застосування
дисциплінарних стягнень, звільнення
позивача з роботи не можна вважати
законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивача 03 грудня 2012 року було
звільнено за проступки на роботі,
вчинені після застосування до неї
дисциплінарного стягнення, а підстави
для звільнення визначені
відповідачем досить чітко та
обґрунтовано, не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні
та спростовуються зібраними по справі
доказами в їх сукупності.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим. Судом було
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
дана вірна оцінка зібраним доказам по
справі, тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
Державної установи «Національний
інститут серцево-судинної хірургії
імені М.М. Амосова Академії медичних
наук України» - Городецького Артема
Костянтиновича відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 24 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/8037/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Українець В.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.