Іванівський районний суд Одеської
Іванівський районний суд Одеської
Справа № 2-24/11
Провадження № 2/499/190/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"23" червня 2014 р.
смт.
Іванівка

Іванівський районний суд Одеської
області у складі головуючого судді
Кравчука О.О., учасника цивільного
процесу секретаря судового засідання
Моторко О.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
позовну заяву ОСОБА_1 до Білчанської
сільської ради Іванівського району
Одеської області, ОСОБА_2 щодо визнання
недійсним рішення про надання
земельної ділянки, визнання недійсним
державного акту на право на земельну
ділянку, зобов'язання виділити та
передати земельну ділянку у власність,

В С Т А Н О В И В:

22 квітня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовною заявою до Білчанської
сільської ради Іванівського району
Одеської області, ОСОБА_2 та в
подальшому неодноразово 24 лютого 2009
року, 05 січня 2013 року, 23 квітня 2013 року
змінював позовні вимоги й просив:
визнати рішення сесії Білчанської
сільської ради Іванівського району
Одеської області про виділення ОСОБА_2
земельної ділянки під будівництво
розміром 0.087га АДРЕСА_1 за рахунок
частки земельної ділянки по АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3 не дійсним; визнати державний
акт на право власності на земельну
ділянку по АДРЕСА_1 виданого на ім'я
ОСОБА_2 серії ЯЕ №655752 від 17.07.2007 року не
дійсним; зобов'язати Білчанську
сільську раду Іванівського району
Одеської області прийняти рішення про
виділення та передачу йому безкоштовно
в приватну власність для ведення
особистого селянського господарства
земельну ділянку розміром 0.05 га за
рахунок земельної ділянки по АДРЕСА_1;
судові витрати стягнути з Білчанської
сільської ради Іванівського району
Одеської області (т.1 а.с.1, 40, 118, 130).

02 червня 2014 року ухвалою суду за
відсутності заперечень сторін
проведено заміну відповідача ОСОБА_2 на
ОСОБА_2 в зв'язку з зміною відповідачем
прізвища після реєстрації шлюбу (т.2
а.с.19).

ОСОБА_1 та його представник позовні
вимоги підтримали, просили
задовольнити їх у повному обсязі та
пояснили, що позивач в 1998 році придбав у
ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_2,
розташованого на земельній ділянці
розміром 0,30 га., сплачував земельний
податок за цю земельну ділянку. Після
продажу ОСОБА_4. будинку АДРЕСА_1,
суміжними користувачами земельних
ділянок були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Згодом в
його відсутність невідомі йому особи
демонтували частину огорожі на
земельній ділянці, що перебувала в його
фактичному користуванні, та в
послідуючому земельна ділянка
неправомірно використовувалась
відповідачем ОСОБА_2

ОСОБА_2 та її представник позовні
вимоги позивача не визнали, просили
відмовити у їх задоволенні в повному
обсязі та пояснили, що надання
відповідачу земельної ділянки
здійснено в установленому порядку
після надання земельних ділянок ОСОБА_5
та ОСОБА_1 Коли було прийнято рішення
про встановлення адреси будинку
АДРЕСА_1, як відбувалось надання їй
земельної ділянки та складання акту
про встановлення в натурі меж
земельної ділянки від 02 лютого 2007 року
пояснити не змогла.

Представник Білчанської сільської
ради Іванівського району Одеської
області в судове засідання не з'явився,
про причини своєї неявки суд не
повідомив, направив заяву про розгляд
справи без їх участі. Протягом розгляду
справи направив заяву про визнання
позову, а під час розгляду справи в
іншому складі суду змінив правову
позицію та направив до суду
заперечення проти задоволення
позовних вимог (т.1 а.с.47, т.2 а.с.20).

Сторонам в ухвалі від 24 квітня 2014 року
роз'яснено, що вони зобов'язані подати
до суду усі наявні, належні та
допустимі докази й надано строк для
подання до суду доказів (т.2 а.с. 25-26).

Суд забезпечивши сторонам сприяння
всебічному, повному з'ясуванню
обставин справи вирішив справу на
підставі наступних доказів наданих
сторонами.

Відповідно до витягу з рішення 16-ої
сесії Білчанської селищної ради
Іванівського району Одеської області
ХХІІ-го скликання від 20 грудня 1993 року
ОСОБА_3, який мешкає в АДРЕСА_2 була
передана земельна ділянка загальною
площею 0,32 га з яких 0,25 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та 0,07 га для ведення
особистого підсобного господарства (т.1
а.с.155).

З свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 29 травня 2007 року та
технічного паспорту на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
вбачається, що власником житлового
будинку АДРЕСА_2 являється ОСОБА_1 (т.1
а.с.163, т.2 а.с.55-59).

Згідно довідки виданої Білчанською
сільською радою Іванівського району
Одеської області 23 травня 2007 року №502,
ОСОБА_1 з 1998 року сплачує земельний
податок за земельну ділянку в розмірі
0,30 га (т.1 а.с.163).

Відповідно до витягу з рішення 12-ої
сесії Білчанської селищної ради
Іванівського району Одеської області
ХХІІ-го скликання від 06 березня 1998 року
вбачається, що ОСОБА_1 була передана
земельна ділянка розміром 0,25 га під
будівництво та обслуговування
житлового будинку (т.1 а.с.129).

Згідно акту про встановлення в натурі
меж земельної ділянки від 20 вересня 2007
року проведено встановлення в натурі
меж земельної ділянки, наданої ОСОБА_1
за адресою АДРЕСА_2 в якому суміжними
землекористувачами зазначені ОСОБА_6
та ОСОБА_5 (т.1 а.с.21).

З державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ №664631
виданого 20 листопада 2007 року
вбачається, що ОСОБА_1 на підставі
рішення VI сесії V скликання Білчанської
сільської ради Іванівського району
Одеської області від 27 червня 2007 року
№215-V, є власником земельної ділянки
площею 0, 25 га розташованої по АДРЕСА_2
(т.1 а.с.29).

З довідки виданої Білчанською
сільською радою Іванівського району
Одеської області 05 березня 2007 року №280
вбачається, що згідно погосподарської
книги №7 особовий рахунок НОМЕР_1 в с.
Щорсове, Іванівського району Одеської
області за ОСОБА_1 рахується земельна
ділянка розміром 0,30 га яка при
контрольному замірюванні становила
загальний розмір 0,256 га (т.1 а.с.25).

З рішення ІІІ-ої сесії Білчанської
селищної ради Іванівського району
Одеської області V-го скликання від 13
вересня 2006 року № 39 ІV, вбачається, що
ОСОБА_2 було надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
зі складанням державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку в розмірі 0,087 га, в АДРЕСА_1, під
будівництво та обслуговування
житлового будинку та за подібним
рішенням їй надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
на земельну ділянку в розмірі 0,07 га (т.1
а.с.141 т.2 а.с.61).

Відповідно до рішення Білчанської
селищної ради Іванівського району
Одеської області від 29 грудня 2006 року №
110 ОСОБА_2 передано земельну ділянку у
власність площею 0,087 га (т.1 а.с.144).

Згідно акту про встановлення в натурі
меж земельної ділянки від 02 лютого 2007
року проведено встановлення в натурі
меж земельної ділянки, наданої ОСОБА_2
за адресою АДРЕСА_1 в якому суміжними
землекористувачами зазначені ОСОБА_5
та ОСОБА_1, відомості в акті про
погодження яким меж земельної ділянки
відсутні (т.2 а.с.62).

З державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ №655752
виданого 17 липня 2007 року вбачається, що
ОСОБА_2 на підставі рішення Білчанської
сільської ради Іванівського району
Одеської області від 13 вересня 2006 року
№39-V, є власником земельної ділянки
площею 0,087 га розташованої по АДРЕСА_1
(т.1 а.с.145).

Згідно довідки виданої ТОВ «Перемога»
земельна ділянка площею 0,087 га, яка
розташована АДРЕСА_1, згідно рішення
правління колективного
сільськогосподарського підприємства
«Перемога» №28 від 15 травня 1994 року
знаходиться в користуванні з 1994 року
(т.1 а.с.146).

З повідомлення відділу
Держземагенства в Іванівському районі
Одеської області від 17 червня 2014 року
№9-с-21/14 наданого на заяву позивача з
питання наявності земельної ділянки
АДРЕСА_1 та розриву між земельними
ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1
вбачається, що на земельних ділянках
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 розриви та накладки
відсутні (т.2 а.с.50, 73).

Відповідно договору купівлі-продажу 08
червня 2006 року ОСОБА_4, продав ОСОБА_5
житловий будинок, який знаходиться в
АДРЕСА_1 розташованого на земельній
ділянці розміром 5100 кв.м. (т.2 а.с.74-76).

Встановивши зазначені обставини і
визначивши відповідно до них
правовідносини, суд вважає, що позовна
заява підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про застосування
норм матеріального права, суд виходив з
такого.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно положень глави 16 ЦК України
правочин може бути визнано недійсним з
підстав визначених законом. У випадку
визнання недійсним правочину може бути
визнано недійсним і
правовстановлюючий документ, який
посвідчує право власності на майно.

З ч.1 ст. 106 Земельного кодексу України
(далі - ЗК) (тут і далі посилання на норми
у редакції, яка була чинною на момент
виникнення спірних правовідносин)
вбачається, що власник земельної
ділянки має право вимагати від
власника сусідньої земельної ділянки
сприяння встановленню твердих меж, а
також відновленню межових знаків у
випадках, коли вони зникли,
перемістились або стали невиразними.

В ч. 1, 2, 3 ст. 107 ЗК передбачено, що
основою для відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації. У
разі неможливості виявлення дійсних
меж їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки. Якщо фактичне використання
ділянки неможливо встановити, то
кожному виділяється однакова за
розміром частина спірної ділянки. У
випадках, коли в такий спосіб
визначення меж не узгоджується з
виявленими обставинами, зокрема з
встановленими розмірами земельних
ділянок, то межі визначаються з
урахуванням цих обставин.

За ч.1, 2 ст.116 ЗК громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Згідно ч.1, 2, 9, 10, 11 ст.118 ЗК громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу.
Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий
строк з дня отримання погодженого
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки (а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення клопотання без розгляду
можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади
чи органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення заяви без розгляду
питання вирішується в судовому
порядку.

Виходячи з встановлених ч.1 ст. 122 ЗК
повноважень органів виконавчої влади,
органів місцевого самоврядування щодо
передачі земельних ділянок у власність
або у користування, сільські, селищні,
міські ради передають земельні ділянки
у власність або у користування із
земель комунальної власності
відповідних територіальних громад для
всіх потреб.

З ч.1, 2, 3 ст. 152 ЗК вбачається, що держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом:
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування, застосування інших,
передбачених законом, способів.

Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК у разі видання
органом виконавчої влади або органом
місцевого самоврядування акта, яким
порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

За ч.2, 3 ст.158 ЗК виключно судом
вирішуються земельні спори з приводу
володіння, користування і
розпорядження земельними ділянками, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, а також спори щодо
розмежування територій сіл, селищ,
міст, районів та областей.

Стаття 198 ЗК передбачає, що кадастрові
зйомки - це комплекс робіт, виконуваних
для визначення та відновлення меж
земельних ділянок. Кадастрова зйомка
включає: геодезичне встановлення меж
земельної ділянки; погодження меж
земельної ділянки з суміжними
власниками та землекористувачами;
відновлення меж земельної ділянки на
місцевості; встановлення меж частин
земельної ділянки, які містять
обтяження та обмеження щодо
використання землі; виготовлення
кадастрового плану.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
до виключної компетенції сільських,
селищних, міських рад відноситься
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

З ст. 20 Закону України "Про землеустрій "
вбачається, що землеустрій проводиться
в обов'язковому порядку на землях усіх
категорій незалежно від форми
власності в разі: розробки
документації із землеустрою щодо
організації раціонального
використання та охорони земель;
встановлення та зміни меж об'єктів
землеустрою; надання, вилучення
(викупу), відчуження земельних ділянок;
встановлення в натурі (на місцевості)
меж земель, обмежених у використанні і
обмежених (обтяжених) правами інших
осіб (земельні сервітути).

Заходи, передбачені затвердженою в
установленому порядку документацією
із землеустрою, є обов'язковими для
виконання органами державної влади та
органами місцевого самоврядування,
власниками землі, землекористувачами.

Власники землі, землекористувачі, при
здійсненні землеустрою зобов'язані
забезпечити доступ розробникам
документації із землеустрою до своїх
земельних ділянок, що підлягають
землеустрою.

Стаття 25 Закону України "Про
землеустрій" передбачає, що
документація із землеустрою
розробляється у вигляді програм, схем,
проектів, спеціальних тематичних карт,
атласів, технічної документації та
поділяється на види в тому числі на:
проекти землеустрою щодо відведення
земельних ділянок; технічна
документація із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про
землеустрій" погодження і затвердження
документації із землеустрою
проводиться в порядку, встановленому
ЗК України, цим Законом та іншими
законами України.

Згідно з ст. 55 Закону України "Про
землеустрій" встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) проводиться відповідно до
топографо-геодезичних і
картографічних матеріалів.

Встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється на
основі технічної документації із
землеустрою, якою визначається
місцеположення поворотних точок меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Документація із землеустрою щодо
встановлення меж житлової та
громадської забудови розробляється у
складі генерального плану населеного
пункту, проектів розподілу територій і
є основою для встановлення меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на
місцевості) закріплюються межовими
знаками встановленого зразка.

У разі, якщо межі земельних ділянок в
натурі (на місцевості) збігаються з
природними та штучними лінійними
спорудами і рубежами (річками,
струмками, каналами, лісосмугами,
шляхами, шляховими спорудами,
парканами, огорожами, фасадами
будівель та іншими лінійними спорудами
і рубежами тощо), межові знаки можуть не
встановлюватися.

Власники землі та землекористувачі, у
тому числі орендарі, зобов'язані
дотримуватися меж земельної ділянки,
закріпленої в натурі (на місцевості)
межовими знаками встановленого зразка.

Межові знаки здаються за актом під
нагляд на збереження власникам землі
та землекористувачам, у тому числі
орендарям.

Застосовуючи зазначенні в рішенні
нормативно-правові акти, беручи до
уваги пояснення сторін, письмові
докази, частково задовольняючи позов
суд виходить з таких мотивів.

Виходячи з системного аналізу
наведених в рішенні норм ЦК України, ЗК,
Закону України "Про землеустрій", суд
констатує, що наявність обставин
порушення порядку надання особам
земельних ділянок має бути підставою
для визнання недійсними відповідних
рішень та актів. У спорах, пов'язаних з
правом власності або постійного
користування земельними ділянками,
недійсними можуть визнаватися як
рішення, на підставі яких видано
відповідні державні акти, так і самі
акти про право власності чи постійного
користування.

Слід констатувати, що прийняття
рішення Білчанської сільської ради
Іванівського району Одеської області
про виділення ОСОБА_2 земельної ділянки
розміром 0,087 га по АДРЕСА_1 та
послідуюча видача їй 17 липня 2007 року
державного акту на право власності на
земельну ділянку відбулась з
порушенням порядку надання земельних
ділянок.

Так, відповідачем Білчанською
сільською радою Іванівського району
Одеської області перед прийняттям
зазначеного рішення не було з'ясовано,
що: земельна ділянка загальною площею
0,32 га за адресою в АДРЕСА_2 первинно
була в користуванні ОСОБА_3, а в
послідуючому після продажу ним будинку
у фактичному користуванні позивача;
земельна ділянка загальною площею 0,51
га за адресою АДРЕСА_1 первинно була в
користуванні ОСОБА_4, а в послідуючому
після продажу ним будинку у фактичному
користуванні ОСОБА_5; суміжними були
зазначені земельними ділянками, які
перебували у фактичному користуванні
позивача та ОСОБА_5; земельна ділянка
площею 0,087 га з 1994 року перебувала в
користуванні інших осіб.

При цьому, закріплення межовими
знаками меж земельної ділянки в натурі
(на місцевості) було здійснено
виконавцем без присутності фактичних
користувачів земельних ділянок,
власників (користувачів) суміжних
земельних ділянок за адресою АДРЕСА_2
та АДРЕСА_1 або уповноваженою ним (ними)
особою. Повідомлення позивача про дату
і час проведення робіт із закріплення
межовими знаками меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості) завчасно до
початку робіт із закріплення межовими
знаками меж земельної ділянки в натурі
(на місцевості) не здійснено, так як
відповідачами не надано доказів
(рекомендованого повідомлення,
документів кур'єрської пошти,
телеграми, інших засобів зв'язку, які
забезпечують фіксацію повідомлення,
оголошення у пресі за
місцезнаходженням земельної ділянки).
В акті про встановлення в натурі меж
земельної ділянки від 02 лютого 2007 року
не зазначено відомості, що
встановлення меж земельної ділянки в
натурі здійснюється за відсутності
позивача у випадку його нез'явлення, як
належним чином повідомленого про час
проведення вищезазначених робіт.
Зазначений акт складений вже після
прийняття Білчанською селищною радою
Іванівського району Одеської області 29
грудня 2006 року рішення № 110 про
передачу ОСОБА_2 земельної ділянки у
власність.

Правовий висновок з питання можливості
визнання недійсними відповідних
рішень про надання земельних ділянок
так і самих актів на право власності на
земельні ділянки зробив Верховний суд
України в постановах від 26 вересня 2012
року по справі № 6-103цс12, від 04 червня 2014
року по справі № 6-46цс14.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог в частині зобов'язання
Білчанської сільської ради
Іванівського району Одеської області
прийняти рішення про виділення та
передачу позивачу в приватну власність
земельної ділянки суд констатує, що
питання організації і здійснення
землеустрою, регулювання земельних
відносин, розпорядження землями
територіальних громад, передачі
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб, надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності, вирішення інших
питань у сфері землеустрою відповідно
до закону відноситься до виключної
компетенції відповідної сільської
ради, а не суду.

За таких обставин суд вважає, що
позивач має інші механізми реалізації
своїх прав в сфері землеустрою за умови
звернення в порядку встановленому ЗК
до Білчанської сільської ради
Іванівського району Одеської області,
інших уповноважених органів для
надання земельної ділянки, здійснення
інших певних дій, а у разі відмови має
право на звернення до суду.

Вирішуючи справу керуючись
процесуальними нормами суд зазначає,
що за ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних або юридичних
осіб, в межах позовних вимог та на
підставі поданих ними доказів.

З ч.1 ст.58 ЦПК України вбачається, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставі своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Таким чином, виходячи з наведених
матеріальних та процесуальних норм,
аналізуючи зібрані у справі докази,
кожен окремо та всі в сукупності суд
вважає можливим позовні вимоги
задовольнити частково.

В порядку визначеному ст.88 ЦПК України
судові витрати підлягають стягненню з
відповідача Білчанської сільської
ради Іванівського району Одеської
області.

Керуючись ст.ст. 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Білчанської
сільської ради Іванівського району
Одеської області, ОСОБА_2 щодо визнання
недійсним рішення про надання
земельної ділянки, визнання недійсним
державного акту на право на земельну
ділянку, зобов'язання виділити та
передати земельну ділянку у власність -
задовольнити частково.

Визнати рішення Білчанської сільської
ради Іванівського району Одеської
області про виділення ОСОБА_2 земельної
ділянки розміром 0,087 га по АДРЕСА_1 -
недійсним.

Визнати державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№655752 виданого 17 липня 2007 року ОСОБА_2 -
недійсним.

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до
Білчанської сільської ради
Іванівського району Одеської області,
ОСОБА_2 в іншій частині відмовити.

Стягнути з Білчанської сільської ради
Іванівського району Одеської області
на користь ОСОБА_1 сплачену суму
судового збору у розмірі 243 (двісті
сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Іванівський районний суд
Одеської області шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду апеляційної
скарги.

СуддяО. О. Кравчук