АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/4338/2013
Головуючий у 1-й інстанції: Чех Н.А.
Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук
Н.В.

суддів Білич
І.М., Кулікова С.В.

при секретарі
Заліській Г.Г.

за участю заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києва справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в
інтересах якого діє представник за
довіреністю ОСОБА_2, на ухвалу
Дніпровського районного суду м.Києва
від 05 лютого 2014 року у справі за заявою
ОСОБА_1, заінтересовані особи -
Дніпровський районний відділ ДМС
України в м.Києві, Комунальне
підприємство «Керуюча дирекція
Дніпровського району міста Києва»,
Дніпровська районна в м.Києві державна
адміністрація про встановлення факту
родинних відносин та проживання однією
сім»єю з померлим,-

встановила:

В липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із заявою, яку в ході розгляду
справи доповнив щодо фактичних
обставин, про встановлення факту
родинних стосунків між померлим ОСОБА_3
та ОСОБА_1 , визнання його членом сім»ї
наймача, встановлення факту проживання
в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 і після смерті ОСОБА_3.

Заяву обґрунтовує тим, що він є
племінником померлого по материнській
лінії (мати є рідною сестрою ОСОБА_3).

Квартира АДРЕСА_1 була надана у 1962 році
його дідові по батьковій лінії. З 1981
року у квартирі стали проживати тільки
його батьки, а після народження він та
сестра, де і були зареєстровані.

В 1990 році був проведений родинний обмін
квартирами, внаслідок якого у цій
квартирі став проживати його дядько
ОСОБА_3 У 2003 році, після закінчення
школи, заявник переїхав проживати до
свого дядька, де і проживав до дня
смерті останнього (15 травня 2004 року),
допомагаючи по господарству, оскільки
дядько тяжко хворів. Зазначає, що
залишився проживати і після смерті
дядька у цій квартирі.

Вказує, що разом зі своєю матір»ю
сплатив борги за житлово-комунальні
послуги, які накопичилися до смерті
дядька, та продовжує оплачувати
поточні платежі.

Необхідність у встановленні фактів
обґрунтовує тим, що оскільки квартира
не була приватизована, встановлення
таких фактів дає підстави для
реєстрації у цій квартирі місця
проживання заявника.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м.Києва від 05 лютого 2014 року заяву
залишено без розгляду на підставі ч.6
ст.235 ЦПК України.

Не погодившись із постановленою
ухвалою, ОСОБА_1, в інтересах якого діє
представник за довіреністю ОСОБА_2,
подано апеляційну скаргу, у якій
просить ухвалу скасувати, справу
направити до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

В апеляційній скарзі посилається на
помилковість висновків суду першої
інстанції про залишення позовної заяви
без розгляду у зв»язку із тим, що
вбачається спір про право. Вважає, що
заява про встановлення фактів була
прийнята судом до розгляду та її
розгляд повинен бути завершений у
порядку окремого провадження, що
свідчить про порушення норм
процесуального права.

В судовому засіданні заявник та його
представник апеляційну скаргу
підтримали.

Заінтересовані особи в судове
засідання не з»явились, про день, час і
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили.

Колегія суддів ухвалила слухати справу
за відсутності нез»явившихся осіб на
підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення заявника та його
представника, розглянувши справу в
межах доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість постановленої ухвали,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
виходячи з наступного.

Залишаючи заяву без розгляду,
суд першої інстанції виходив з того, що
виник спір про право користування
житловим приміщенням, що виключає
розгляд справи в порядку окремого
провадження.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.234 ЦПК України
справи про встановлення фактів, що
мають юридичне значення, розглядаються
в порядку окремого провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного
цивільного судочинства, в порядку
якого розглядаються цивільні справи
про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст.256 ЦПК України у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

За змістом ст.256 ЦПК України
встановлення факту в порядку окремого
провадження не пов»язується з
подальшим вирішенням спору про право, а
залишення заяви про встановлення факту
без розгляду можливо у разі, якщо у
такій справі встановлення факту
пов»язане з необхідністю вирішення в
судовому порядку спору про право.

Звертаючись до суду із заявою про
встановлення факту родинних стосунків
заявника з померлим ОСОБА_3, визнати
його членом сім»ї наймача (в контексті
ст.ст. 64, 65 ЖК Української РСР),
встановлення факту проживання в
АДРЕСА_1 заявника і після смерті ОСОБА_3,
встановлення таких фактів заявник
пов»язує із його правом на реєстрацію
місця проживання у зазначеній
квартирі.

Із вказаного убачається наявність
спору щодо набуття заявником житлових
прав на квартиру, оскільки факт
спільного проживання, належність
заявника до членів сім»ї наймача є
предметом доказування при вирішенні
питання про набуття особою права
користування жилим приміщенням, що
виключає можливість вирішення питання
в порядку окремого провадження.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо
відсутності спору про право є
помилковими та відхиляються колегією
суддів.

Доводи апеляційної скарги в частині
порушення норм процесуального права з
посиланням на необхідність завершення
розгляду справи по суті у порядку
окремого провадження, є
безпідставними, оскільки не
ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до ст.235 ч.6 ЦПК України,
яка кореспондується із ст.256 ч.4 ЦПК
України, визначено, якщо під час
розгляду справи у порядку окремого
провадження виникає спір про право,
який вирішується в порядку позовного
провадження, суд залишає заяву без
розгляду і роз»яснює заінтересованим
особам, що вони мають право подати
позов на загальних підставах.

Відповідно до ст.312 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає ухвалу без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

З огляду на наведене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишення без
змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 205, 218, 303, 304, 307, 312, 313-315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах
якого діє представник за довіреністю
ОСОБА_2, відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду
м.Києва від 05 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді
І.М. Білич

С.В.Кулікова