Провадження № 22ц/782/1987/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

головуючого: Гаврилюка
В.К.

суддів: Околота Г.М.,
Дмитрієвої Л.Д.

при секретарі : Арутюнян
Р.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
апеляційною скаргою ПАТ «Страхова
компанія «Українська страхова група»

на заочне рішення Жовтневого районного
суду м. Луганська від 02 січня 2014 року

за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова
компанія «Українська страхова група»,
третя особа ТОВ «Порше Мобіліті», про
стягнення страхового відшкодування та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2013 року позивач звернувся із
зазначеним позовом до суду,
посилаючись на те, що 08.11.2012р. об 9-30год у
м. Луганську під час перебування на кв.
Молодіжний, належному йому автомобілю
«Фолксваген Поло» д.н. НОМЕР_1 під час
ДТП за участю невідомого транспортного
засобу було завдано ушкодження. 08.11.2012р.
на підставі укладеного з відповідачем
договору добровільного страхування
автомобільного засобу № 28-0199-12-01342 від
18.10.2012р. ОСОБА_1 звернувся на адресу
страховика - ПАТ «СК «Українська
страхова група» з заявою про настання
страхового випадку. Того ж дня,
відповідно до п. п. 11.11 вищевказаного
договору позивачем та страховою
компанією було погодженого ремонтне
підприємство - ТОВ «Прайм Кар», яке мало
надати документи, що необхідні для
визначення розміну страхового
відшкодування, а саме наряд-замовлення,
калькуляції, рахунки, із зазначенням
переліку відновлювальних робіт, їх
вартості та вартості деталей, що
підлягають заміні. Згідно наданого ТОВ
«Прайм Кар» рахунку № 3341 від 12.11.2012р.,
вартість робіт та запчастин, що
необхідні для відновлення автомобіля
позивача, станом на 12.11.2012р. склала
13311,90грн. В подальшому ПАТ СК
«Українська страхова група» для
з'ясування обставин настання
страхового випадку звернулась на
адресу ДП «Центр експертних
досліджень» та замовило
транспортно-трасологічне дослідження
та отримало висновок № 172-12, згідно
якого спеціалістом було встановлено,
що пошкодження автомобіля позивача не
могли статися при обставинах,
зазначених ним в заяві про настання
страхового випадку. Пославшись на
вищевказаний висновок спеціаліста та
п. 15.1.4 договору страхування, страхова
компанія відмовила позивачеві у
виплаті страхового відшкодування за
вищевказаним страховим випадком.
Позивач вважає вищевказану відмову
відповідача незаконною та такою, що
порушує умови договору страхування,
оскільки дослідження, на яке послався
відповідач було здійснено без огляду
пошкодженого автомобіля, за цифровими
фотознімками. Посилаючись на
вищевказані обставини та положення
ст.ст. 979, 988, 990 ЦК України, позивач
просив суд стягнути з відповідача на
його користь страхове відшкодування в
сумі 13311,90грн. Крім того, зазначаючи про
те, що незаконною відмовою у виплаті
страхового відшкодування, страхова
компанія завдала йому душевних
страждань, позивач просив суд стягнути
з відповідача на його користь
відшкодування моральної шкоди в сумі
10000 грн.

Рішенням суду першої інстанції позовні
вимоги задоволено в повному обсязі,
стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова група» на користь
ОСОБА_1 заборгованість з виплати
страхового відшкодування 13311,90грн.,
відшкодування завданої моральної
шкоди в сумі 10000грн., судові витрати на
правову допомогу в сумі 1000грн. Стягнуто
з Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Українська
страхова група» на користь Державного
бюджету судовий збір в сумі 229,4грн..

В апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати рішення суду, як незаконне та
необґрунтоване, постановлене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, зазначає, що
судом неповно встановлені обставини,
що мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, а тому просить ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Вислухавши доповідь судді,
розглянувши справу у межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів вважає апеляційну
скаргу слід задовольнити частково з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України законним і обґрунтованим є
рішення, коли суд виконав всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені у судовому засіданні.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб. Згідно зі ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
наданих сторонами доказів. Крім того,
згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на основу своїх
вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 18.10.2012р. між
позивачем, як страхувальником та
відповідачем, як страховиком було
укладено договір № 28-0199-12-01342
добровільного страхування належного
позивачеві автомобілю (а.с. 11-18).Згідно
вищевказаним договором, позивач
застрахував належний йому автомобіль
від ряду ризиків, у тому числі від
пошкоджень внаслідок ДТП. Відповідно
до п. 14 вищевказаного договору,
відповідач, як страховик, зобов'язався
в разі настання страхового випадку
сплатити на користь вигодонабувача чи
позивача страхове відшкодування, в
порядку та на умовах, визначених
зазначеним договором страхування.
08.11.2012р. об 9-30год у м. Луганську під час
перебування на кв. Молодіжний,
належному позивачу автомобілю
«Фолксваген Поло» д.н. НОМЕР_1 під час
ДТП за участю невідомого транспортного
засобу було завдано ушкодження, (а.с. 9)
08.11.2012р. ОСОБА_1 звернувся на адресу
страховика - ПАТ «СК «Українська
страхова група» з заявою про настання
страхового випадку. Того ж дня,
відповідно до п. п. 11.11 вищевказаного
договору позивачем та страховою
компанією було погодженого ремонтне
підприємство - ТОВ «Прайм Кар», яке мало
надати документи, що необхідні для
визначення розміну страхового
відшкодування, а саме наряд-замовлення,
калькуляції, рахунки, із зазначенням
переліку відновлювальних робіт, їх
вартості та вартості деталей, що
підлягають заміні. Згідно наданого ТОВ
«Прайм Кар» рахунку № 3341 від 12.11.2012р.,
вартість робіт та запчастин, що
необхідні для відновлення автомобіля
позивача, станом на 12.11.2012р. склала
13311,90грн. (а.с.8). Відповідно до довідки
ДАІ від 08.11.2012р. на кв. Молодіжний в
районі будинку № 4 на автомобіль
позивача було здійснено наїзд іншим
транспортним засобом, внаслідок чого
автомобіль позивача отримав
ушкодження у вигляді деформації
багажника та заднього бамперу,
відповідно до умов договору
страхування зазначена подія є
страховим випадком (а.с. 9).

В подальшому ПАТ СК «Українська
страхова група» для з'ясування
обставин настання страхового випадку
звернулась на адресу ДП «Центр
експертних досліджень» та замовило
транспортно-трасологічне дослідження
та отримало висновок № 172-12, згідно
якого спеціалістом було встановлено,
що пошкодження автомобіля позивача не
могли статися при обставинах,
зазначених ним в заяві про настання
страхового випадку, а саме при
нерухомому положенні автомобіля
позивача на дворовій території буд. № 4
кварталу Молодіжний м. Луганська.
Пославшись на вищевказаний висновок
спеціаліста та п. 15.1.4 договору
страхування, страхова компанія
відмовила позивачеві у виплаті
страхового відшкодування за
вищевказаним страховим випадком, з
підстав надання страхувальником
недостовірних відомостей щодо часу,
місця та обставин настання страхового
випадку (а.с. 19,20). Позивач звертався до
третьої особи з метою отримання
повноважень на подання позову що
вбачається з його письмового звернення
на що отримав відмову (а.с.34,35)

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 991 ЦК України, а
також п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про
страхування», страховик має право
відмовитись від виплати страхового
відшкодування у разі подання
страхувальником завідомо неправдивих
відомостей про об'єкт страхування або
про факт настання страхового випадку.

Відповідно до п. 15.1.4 договору
страхування від 18.10.2012р. № 28-0199-12-01342,
однією з підстав відмови у виплаті
страхового відшкодування є надання
страхувальником недостовірних
відомостей щодо часу, місця та обставин
настання страхового відшкодування.

В підтвердження факту надання
позивачем недостовірних відомостей
про час, місце та обставини настання
страхового відшкодування, страхова
компанія посилається на висновок № 172-12
від 30.11.2012р. складеного ДП Центр
Експертних Досліджень м. Київ. Як видно
зі змісту вищевказаного висновку,
дослідження питання про те, чи могли
утворитись пошкодження, зафіксовані на
автомобілі «Фолксваген Поло» д.н.
НОМЕР_1 внаслідок описаного механізму
пригоди, проведено за цифровими
фотознімками автомобіля позивача.

Порядок призначення та проведення
судових експертиз, а також досліджень,
регламентовано Інструкцією про
призначення та проведення судових
експертиз та Науково-методичних
рекомендацій з питань підготовки та
призначення судових експертиз та
експертних досліджень, затвердженої
Наказом Міністерства юстиції України
від 08.10.98р. №53/5.

Згідно до п.п. 1.3, 1.4 зазначеної
Інструкції, судова експертиза,
дослідження проводиться за дорученням
правоохоронних органів, посадових осіб
Державної податкової адміністрації
України, Державної митної служби
України, Державної виконавчої служби,
на замовлення адвокатів, захисників та
осіб, які самостійно захищають свої
інтереси, та їх представників,
нотаріусів банківських установ,
страхових компаній, а також інших
юридичних і фізичних осіб виконуються
експертні дослідження, що потребують
спеціальних знань та використання
методів криміналістики і судової
експертизи.

Під час проведення експертиз
(експертних досліджень) з метою
виконання певного експертного
завдання експертами застосовуються
відповідні методи дослідження,
методики проведення судових експертиз,
а також нормативно-правові акти та
нормативні документи (міжнародні,
національні та галузеві стандарти,
технічні умови, правила, норми,
положення, інструкції, рекомендації,
переліки, настановні документи
Держспоживстандарту України), а також
чинні республіканські стандарти
колишньої УРСР та державні
класифікатори, галузеві стандарти та
технічні умови колишнього СРСР,
науково-технічна, довідкова
література, програмні продукти тощо.

Згідно до п. 2 .2 Інструкції на експерта
покладає обов'язок особисто провести
повне дослідження, дати обґрунтований
та об'єктивний письмовий висновок на
поставлені питання, а в разі
необхідності роз'яснити його.

Відповідно до абз. 2 п. 1.6 Інструкції за
наявності обставин, що зумовлюють
неможливість або недоцільність
проведення експертизи в експертній
установі за зоною регіонального
обслуговування, орган (особа), який (яка)
призначає експертизу (залучає
експерта), зазначивши відповідні
мотиви, доручає її виконання експертам
іншої експертної установи.

Крім того, відповідно до п. 3.9
Інструкції якщо необхідно провести
експертизу (дослідження) на місці події
або огляд об'єкта за його
місцезнаходженням, особа, яка замовила
дослідження, повинна забезпечити
прибуття експерта, безперешкодний
доступ до об'єкта, а також належні умови
для його роботи, а в разі потреби
викликати учасників процесу або інших
осіб.

Однак не дивлячись на те, що
застрахований автомобіль позивача на
час дослідження знаходився в м.
Луганську, спеціаліст визнав за
можливе провести дослідження
дистанційно, тобто у м. Києві, уникнувши
при цьому безпосереднього дослідження
пошкодженого автомобіля, а страхова
компанія, як замовник вищевказаного
дослідження не забезпечила огляд
об'єкта за його місцезнаходженням та
прибуття експерта на місце події або
знаходження пошкодженого автомобіля,
при цьому підстав вважати, що позивач
буде заперечувати проти такого огляду
та дослідження, відповідач не мав.

Відповідно до п. 3.5 Інструкції
дослідження може бути проведено за
фотознімками лише у разі коли об'єкт
дослідження не може бути представлений
експертові.

Однак жодних обставин, які б вказували
на неможливість надання об'єкту
дослідження експертові, ні відповідач,
ні експерт не вказали.

Крім того в висновку спеціаліста
зазначено що у конструкціях передніх
кутових задніх частин автомобілів
легкового типу усіх відомих марок
немає комплектуючих деталей з вузькими
вертикально - горизонтально
орієнтованими елементами (а.с.26) при
цьому у списку використаної літературі
для дослідження відсутні будь які
відомості які саме моделі легкових
автомобілів спеціаліст дослідив та які
методи дослідження при цьому
використав.

За вказаних обставин та враховуючи
встановлені в судовому засіданні
порушення вимог Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та Науково-методичних
рекомендацій з питань підготовки та
призначення судових експертиз та
експертних досліджень, затвердженої
Наказом Міністерства юстиції України
від 08.10.98р. № 53/5, які були допущені
відповідачем та експертом під час
проведення дослідження та складання
висновку № 172-12 від 30.11.2012р., суд дійшов
правильного висновку, що вказане
дослідження не може бути належним та
достатнім доказом надання позивачем
недостовірної інформації про час,
місце та обставини страхового випадку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, в
разі настання страхового випадку
страховик зобов'язаний сплатити
страхове відшкодування.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином та в строк.

Відповідно п. 18 Пленуму ВССУ № 4 від
01.03.2013 р. якщо за договором страхування
визначений вигодонабувач, він повинен
бути залучений до участі у справі
(стаття 985 ЦК, стаття 3 Закону України
«Про страхування»).

Відповідно до наведених положень
закону договір страхування надає право
третій особі (вигодонабувачу) вимагати
від страховика здійснити страхову
виплату на свою користь, тобто наділяє
вигодонабувача правами
страхувальника, хоча і не покладає на
нього обов'язків останнього.

При розгляді таких справ суди повинні
враховувати положення статей 636, 985 ЦК,
статтю 3 Закону України «Про
страхування», і у разі якщо буде
встановлено, що вигодонабувач
відмовився від пред'явлення позову до
страховика або сума страхової виплати
більша, ніж має отримати вигодонабувач,
страхувальник/потерпілий не
позбавлений права на пред'явлення
позову про виплату страхового
відшкодування на свою користь на
загальних підставах.

Що до прав вигодонабувача на отримання
страхового відшкодування, то судом
враховано, що з моменту настання
страхового випадку та відмови у
виплаті позивачу страхового
відшкодування, третя особа із позовом
до суду не зверталась на прохання
надати повноваження для звернення до
суду та отримання страхового
відшкодування позивачу відмовила та
вище зазначенні роз'яснення вищого
спеціалізованого суду, а тому позивач
має законні права на звернення до суду
із зазначеним позовом на загальних
підставах.

З огляду на вказане суд обґрунтовано
визнав позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ СК
«Українська страхова група» про
стягнення страхового відшкодування в
сумі 13311,90грн такими, що підлягають
задоволенню.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 в
частині стягнення з відповідача
моральної шкоди, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
спричинення позивачеві моральної
шкоди.

Згідно до ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода серед іншого може
полягати у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про захист прав споживачів»
споживачі мають право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
недоліків продукції (дефекту в
продукції), відповідно до закону.

Разом із тим, у п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року N 4 (зі змінами, внесеними
постановою від 25 травня 2001 року № 5)
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» зазначено, що при вирішенні
спору про відшкодування моральної
шкоди підлягає обов'язковому
з'ясуванню наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Суд першої інстанції при прийнятті
рішення в повній мірі не звернув уваги
на зазначені положення, визначаючи
розмір моральної шкоди, виходячи із
обставин справи, не врахував вимоги
розумності та справедливості, і
суттєво завищив розмір відшкодування
моральної шкоди.

Враховуючи характер дій відповідача,
інші обставини справи, вимоги
розумності та справедливості,
відшкодування моральної шкоди слід
встановити в розмірі 5000 (тридцять
тисяч) гривень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, згідно із п.3
ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України -
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, ураховуючи,
що суд встановив характер
правовідносин сторін, але висновки
суду в частині стягнення моральної
шкоди не відповідають обставинам
справи, тому відповідно до ст. 309 ЦПК
України вказані обставини є
підставами для зміни рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Страхова
компанія «Українська страхова група»
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 02 січня 2014 року змінити,
зменшивши розмір моральної шкоди
стягнутої з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова група» на користь
ОСОБА_1 з 10000 (десяти тисяч) гривень до 5000
(п'яти тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржене протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :