АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/279/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шавула В.С. Доповідач - Черненкова
Л.А. Категорія 21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 04 липня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи Друга Дніпропетровська
державна нотаріальна контора, приватні
нотаріуси Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання недійсним договору
дарування, -

В С Т А Н О
В И Л А:

07 березня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із зазначеним позовом, за яким
просила суд визнати недійсним договір
дарування від 23.11.2011 року, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрованого в реєстрі за № 4370 на
підставі якого ОСОБА_8 подарував ОСОБА_9
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, посилаючись на те, що 07.06.2012
року помер її батько ОСОБА_8 і вона є
єдиним спадкоємцем першої черги за
законом у зв'язку з чим звернулась до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини. З відповіді МБТІ їй
стало відомо, що спадкодавцем за життя
було укладено договір дарування від
23.11.2011 року, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстрованого в реєстрі за № 4370 на
підставі якого ОСОБА_8 подарував ОСОБА_9
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1. Вважає, що вказаний договір
дарування повинен бути визнаний
недійсним, оскільки її батько на момент
укладання спірного договору не керував
своїми діями та не міг розуміти їх
значення, а тому не міг самостійно
укласти спірний договір. Дане
твердження зроблено позивачем з огляду
на те, що її батько ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто
на момент укладання спірного договору
йому було 84 роки; спадкоємець був
учасником Великої Вітчизняної війни
та переніс контузію головного мозку;
спадкодавець в останні 20 років життя у
зв'язку з погіршенням загального стану
здоров'я приймав багато різних ліків, а
також інших процедур, що також не могло
не відобразитися на його психічному
стані; спадкодавець був тяжко хворою
людиною, що підтверджується медичними
документами. Відповідач бачила майже
безпорадний стан її батька та вмовила
його подарувати квартиру сину позивача
ОСОБА_9, який з 2007 року страждав на
онкологічне захворювання і про це
знали її батько та відповідач.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її син. Договір
дарування надає право відповідачу
успадкувати вказану квартиру після
смерті обдарованого. Спірний договір
дарування був посвідчений нотаріусом
між двома смертельно хворими людьми.
Вважає, що у батька ОСОБА_8
волевиявлення на укладення такого
договору не було вільним та не
відповідало його внутрішній волі.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 04 липня 2013 року
ухвалено: в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 - відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовну
заяву в повному обсязі; стягнути з
відповідача судові витрати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

У судове засідання апеляційної
інстанції апелянт та її представники
неодноразово не з'являються, хоча
належним чином повідомлені про дату,
час та місце розгляду справи в
апеляційному суді Дніпропетровської
області. З урахуванням положень статті
305 ЦПК України, судова колегія вважає за
можливе розглянути справу у
відсутності не з`явившихся сторін.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі нотаріально посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрованого в реєстрі за № 4370
договору дарування від 23.11.2011 року,
батько позивача ОСОБА_8 подарував
належну йому на праві власності
квартиру АДРЕСА_1 своєму онуку ОСОБА_9
Дарувальник ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3
року. На випадок смерті залишив
заповіт, яким своє майно заповідав
онуку ОСОБА_9 Обдаровуваний ОСОБА_9
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. З виписки із
амбулаторної карти вбачається, що за
своє життя ОСОБА_8 неодноразово
проходив стаціонарне лікування з
приводу різних хвороб, але на
диспансерному обліку не перебував.

Відмовляючи у задоволенні позову,
районний суд виходив з того, що
позивачем не доведені обставини, на які
вона посилається, як на підстави своїх
вимог щодо визнання недійсним договору
дарування.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції.

Спірні правовідносини виникли у сторін
по справі щодо визнання недійсним
договору дарування від 23 листопада 2011
року на підставі ч.3 ст. 203, ч.1 ст.215, ч.1 ст.
225 ЦК України.

Згідно договору дарування від 23
листопада 2011 року (а.с.147 том 2) ОСОБА_8
подарував належну йому на праві
власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_9
Вказаний договір дарування
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрований в реєстрі за № 4370, а
також зареєстрований в КП «ДМБТІ»
Дніпропетровської обласної ради за
реєстраційним номером майна: 29246443 від
16.01.2012 року (а.с. 11 том 1).

Обставини вчинення даного правочину
підтверджуються копією завіреної
нотаріальної справи (а.с. 146- 163 том 2).

Згідно ч.1 ст.717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами), які встановлені частинами
першою - третьою, п'ятою та шостою
статті 203 цього Кодексу.

Аналізуючи матеріали справи судова
колегія дійшла висновку про те, що
відсутні докази відсутності
волевиявлення ОСОБА_8 на вчинення
спірного правочину - договору
дарування, отже не має підстав для
визнання його недійсним за вказаними
підставами.

Згідно вимог ст. 225 ЦК України ч. 1 -
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Позивач є спадкоємцем першої черги за
законом після смерті свого батька
ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а
тому дарування останнім своєї квартири
за життя іншій особі, позбавило
позивача успадкувати вказане майно
після смерті батька.

Згідно роз'ясненням у постанові
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", - правила
статті 225 ЦК поширюються на ті випадки,
коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Частина 1 статті 145 ЦПК України
передбачає обов'язкове призначення
експертизи також за клопотанням хоча б
однієї із сторін, якщо у справі
необхідно встановити: 2) психічний стан
особи.

Ухвалою судової колегії судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31 жовтня
2013 року призначена по справі судова
посмертна психіатрична експертиза
щодо психічного стану ОСОБА_8 під час
посвідчення спірного договору
дарування (а.с. 167-171 том 2).

Згідно висновку за актом № 10
амбулаторної (посмертної)
судово-психіатричної експертизи від 03
квітня 2014 року (а.с.193-195 том 2) ОСОБА_8 за
життя в період часу на момент складання
договору дарування 23 листопада 2011 року
не страждав психічними розладами. За
своїм психічним станом в цей період
часу він міг розуміти значення своїх
дій та керувати ними.

Досліджуючи висновок амбулаторної
(посмертної) судово-психіатричної
експертизи від 03 квітня 2014 року, судова
колегія дійшла висновку, що відсутні
підстави для застосування до спірних
правовідносин ч.1 ст. 225 ЦК України та
визнання спірного договору дарування
недійсним з цих підстав.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи в апеляційній скарзі не
спростовують висновків суду та
стосуються переоцінки доказів у
справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції
постановлено у відповідності з
вимогами закону та не має підстав для
його скасування, і доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України
судова колегія, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 04 липня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді колегії