У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді
Григоренка М.П.,

суддів: Максимчук З.М.,
Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Демчук
Ю.Ю., з участю прокурора Данілей В.Д. та
представника Державної казначейської
служби України Гнатишина К.Р.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Рівненського міського суду від
16 січня 2014 року в цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до держави Україна в
особі Державної казначейської служби
України про стягнення майнової шкоди,
завданої злочином,

В С Т А Н О
В И Л А :

02 листопада 2012 року ОСОБА_2
звернулася в Рівненський міський суд з
позовом до держави Україна в особі
Державної казначейської служби
України, в якому просила стягнути з
відповідача на її користь 86314 грн.
майнової шкоди, завданої злочином.

В обґрунтування позовних вимог
вказувала, що прокуратурою
Шевченківського району м. Києва 17
березня 2006 року була порушена
кримінальна справа стосовно директора
ПП „Промбуд" ОСОБА_3 та провідного
спеціаліста ПП „Промбуд" ОСОБА_4 за
фактом зловживання службовим
становищем та заволодіння коштами
ОСОБА_2, за ознаками злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 190 КК
України. Під час досудового слідства
було встановлено, що фірма „Промбуд" в
особі ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_2
договір-доручення № 08/09-05 від 08.09.2005
року на пайову участь у фінансуванні
будівництва житлового будинку,
відповідно до якого ПП „Промбуд"
зобов'язувалося по завершенню
будівництва будинку за адресою:
АДРЕСА_1, передати документи для
оформлення права власності на
однокімнатну квартиру, а ОСОБА_2 внести
грошові кошти в розмірі 60 % вартості
об'єкту, що становить 125583 грн.

______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/509/2014
Головуючий у 1 інстанції :
Герасимчук М.К.

Доповідач :
Григоренко М.П.

Грошові кошти в сумі 125583 грн. нею
були внесені на розрахунковий рахунок
ПП „Промбуд", що підтверджується
довідкою даного підприємства від 08.09.2005
року.

Зазначала, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не мали
підстав для укладення вказаного
договору, а внесені нею грошові кошти
були привласнені ОСОБА_4

Постановою про порушення кримінальної
справи від 17 березня 2006 року
встановлено, що внаслідок злочину їй
було завдано майнову шкоду, на загальну
суму 86314 грн.

Постановою Шевченківського районного
суду від 11.02.2008 року кримінальна справа
за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні
злочинів передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст.
15, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК
України та ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366
КК України повернута для додаткового
розслідування. Досудове слідство у
даній справі триває до цього часу.

Також вказує, що кримінальну
справу про обвинувачення ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 190 КК України, у якій
вона визнана потерпілою, закрито.

Вважає, що оскільки особи, які
заволоділи її коштами внаслідок
злочину не встановлені, шкода не
відшкодована, тому у відповідності до
ст. 1177 ЦК України, вона повинна
відшкодовуватися державою.

Із цих підстав просив позов
задовольнити.

Рішенням Рівненського міського
суду від 16 січня 2014 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з
держави Україна в особі Державної
казначейської служби України 86314 грн.
майнової шкоди, завданої злочином
відмовлено за безпідставністю.

В поданій на рішення суду апеляційній
скарзі ОСОБА_2, покликається на його
незаконність, через порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи.

Вказує, що засновник ПП „Промбуд"
ОСОБА_4 та директор ОСОБА_3 не мали
підстав укладати з нею договір, проте
ОСОБА_3, зловживаючи службовим
становищем з корисливих мотивів,
достовірно знаючи, що договір з ТОВ
„Біо-Оріана" розірваний, уклала
договір з ОСОБА_2 А грошові кошти, які
були нею внесені ПП „Промбуд", шляхом
обману привласнив ОСОБА_4

Досудовим слідством встановлено, що
внаслідок злочину їй завдано майнову
шкоду на загальну суму 86314 грн.

До сьогоднішнього часу у кримінальному
провадженні особи, які заволоділи її
коштами внаслідок злочину не
встановлені і майнова шкода не
відшкодована.

Зазначає, що відповідно до ст. 1177 ЦК
України майнова шкода, завдана майну
фізичної особи внаслідок злочину,
відшкодовується державою, якщо не
встановлено особу, яка вчинила цей
злочин.

Крім того, вказує, що відсутність
механізму реалізації закону про
відшкодування майнової шкоди Державою,
у випадках, коли шкода завдана особі
злочином, а особа, яка вчинила цей
злочин, не встановлена, не може
позбавляти права громадянина на
відшкодування такої шкоди за рахунок
Держави.

Вважає, що суд першої інстанції
безпідставно відмовив у задоволенні її
позову.

Із цих підстав просить скасувати
оскаржуване рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

В поданих запереченнях на апеляційну
скаргу прокуратура м. Рівне вказує, що
вважає рішення суду першої інстанції
законним та обґрунтованим, а тому
просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи
прокурор та представник Державної
казначейської служби України просили
відхилити апеляційну скаргу, а рішення
суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які з'явились в судове засідання,
перевіривши доводи апеляційної скарги
та вивчивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив із того, що ці вимоги є
передчасними, оскільки до теперішнього
часу триває розслідування
кримінальної справи, яка була порушена
за заявою позивача і по якій останню
визнано потерпілою.

Крім того, суд першої інстанції
вказав, що відповідно до частини 2
статті 1177 ЦК України умови та порядок
відшкодування майнової шкоди, завданої
майну фізичної особи, яка потерпіла
від злочину, встановлюється законом,
але на даний час такий закон є
відсутній і в Державному бюджеті
України на 2012 рік витрати на такі цілі
не передбачались.

Даний висновок суду першої інстанції
відповідає фактичним обставинам
справи, наявним у справі доказам та
ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також
не спростовують правильності
висновків суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_2 як в своїй
позовній заяві, так і в апеляційній
скарзі прямо зазначає осіб, які на її
думку незаконно заволоділи її
грошовими коштами, тому відсутні
підстави для застосування положень
статті 1177 ЦК України вже із цих підстав.

Та обставина, що відносно
вказаних позивачем осіб, які на її
думку незаконно заволоділи її
грошовими коштами, було винесено
постанову про закриття кримінальної
справи, на розсуд колегії суддів, ще не
означає, що дана постанова є остаточною
і позивач позбавлена можливості
оскаржити цю постанову у встановленому
законом порядку.

У разі, якщо позивач погоджується із
постановою про закриття кримінальної
справи відносно службових осіб ПП
„Промбуд" ОСОБА_4 та ОСОБА_3, на
підставі п. 2 ст. 6 КПК України, тому, на
розсуд колегії суддів, у позивача вже
відсутні правові підстави
стверджувати, що якась інша особа, яка
на даний час не є встановленою,
незаконно заволоділа її грошовими
коштами, оскільки після передачі
позивачем своїх грошових коштів ПП
„Промбуд", ці грошові кошти вже
рахуються грошовими коштами вказаного
підприємства, а не позивача.

Матеріали справи свідчать про те,
що правовідносини між ОСОБА_2 та ПП
„Промбуд", службові особи якого на
думку позивача незаконно заволоділи її
грошовими коштами, виникли у зв'язку із
укладенням договору - доручення на
пайову участь у фінансуванні
будівництва житлового будинку, тобто
має перед усім цивільно-правовий спір
між позивачем та вказаною юридичною
особою, а частина перша статті 1172 ЦК
України прямо передбачає, що юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Проте, в матеріалах справи
відсутні будь-які дані, що позивач
пред'являла будь-які вимоги до ПП
„Промбуд" з приводу своїх грошових
коштів, які вона передавала саме цьому
приватному підприємству відповідно до
укладеного договору - доручення на
пайову участь у фінансуванні
будівництва житлового будинку, саме
яке тепер і має нести цивільно-правову
відповідальність перед позивачем.

З огляду на те, що в першу чергу
саме із цих підстав позовні вимоги
ОСОБА_2 не підлягали до задоволення,
тому інші доводи апеляційної скарги не
мають будь-якого значення для
вирішення даної цивільної справи,
оскільки є похідними та другорядними.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції були правильно, всебічно і
повно встановлені обставини справи,
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення Рівненського міського суду від
16 січня 2014 року підлягає залишенню без
змін, як ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-314, 315
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від
16 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають право оскаржити
ухвалу апеляційного суду та рішення
суду першої інстанції до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий
Григоренко М.П.

Судді :
Максимчук З.М.

Рожин Ю.М.