Справа № 344/7887/14-ц
Провадження № 2/344/3221/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.,

секретаря Іванова О.В.,

за участі позивача ОСОБА_1, позивачки
ОСОБА_2, представника відповідача
Пестова М.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» в особі
Івано-Франківської філії про визнання
кредитного договору недійсним та
поруки припиненою, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області з позовом
до публічного акціонерного товариства
«Банк «Київська Русь» про визнання
кредитного договору недійсним та
поруку припиненою

В судовому засіданні позивачі
підтримали заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив
проти позовних вимог, просив в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та докази
в їх сукупності, встановивши фактичні
обставини справи, суд приходить до
висновку, що позов підлягає до
задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з
кредитним договором №877-04-07-2 від 19.09.2007
року АБ «Київська Русь»
правонаступником якого є ПАТ «Банк
«Київська Русь» надало ОСОБА_1 кредит в
розмірі 30000 грн. з кінцевим терміном
повернення до 19.09.2010 року на умовах,
згідно кредитного договору (а.с.18-20).

В забезпечення виконання кредитних
зобов'язань за вказаним договором між
АБ «Київська Русь», правонаступником
якого є ПАТ «Банк «Київська Русь» та
ОСОБА_2 було укладено договір поруки
№877-04-07-2 від 19.09.2007 року (а.с.21-23) .

Оспорюючи кредитний договір №877-04-07-2
від 19.09.2007 року позивач 1 звернув увагу
суду на те, що цей договір слід визнати
недійсним, оскільки було відсутнє
волевиявлення позивача щодо укладення
саме кредитного договору виходячи з
наступних обставин.

Так, судом встановлено що в 2007 році
знайомий позивача 1 - ОСОБА_5
запропонував укласти договір
страхування життя та недержавне
пенсійне накопичення, на що ОСОБА_1
погодився. З цією метою ОСОБА_1 надав
ОСОБА_5 свій паспорт та
ідентифікаційний код, а також паспорт
та ідентифікаційний код своєї матері -
позивача 2 ОСОБА_2, яка повинна би була
при необхідності отримати гроші у разі
страхового випадку. Попередньо було
оглянуто ОСОБА_1 копії вищезазначених
договорів наданих ОСОБА_5 та домовлено
підписати їх після остаточного
оформлення, як зазначив останній та на
що погодився і ОСОБА_1

В подальшому позивач 1 підписав
запропоновані ОСОБА_5 договори
страхування життя, не перечитуючи їх
остаточно, оскільки із запевнення
останнього цей договір страхування
відповідає всім вимогам законодавства
та попереднім проектам з якими вже
ознайомлювався, не отримавши при цьому
свій примірник договору, так як
запевнив ОСОБА_5 він буде наданий
ОСОБА_1 пізніше. В результаті, договір
страхування так і не був наданий ОСОБА_1
як сторони договору.

В 2008 році позивач 1 отримав перше
повідомлення від ПАТ «Банк «Київська
Русь» про несплату ним кредиту за
кредитним договором №877-04-07-2 від 19.09.2007
року та вимогу погасити
заборгованість.

Після чого, ОСОБА_1 в ПАТ «Банк
«Київська Русь» дізнався про укладений
від його імені кредитний договір з
банком, однак виявив що в матеріалах
кредитної справи не співпадає його
вказане місце роботи (де він взагалі не
працював) та довідка про доходи, які
нібито він отримував за цим місцем
роботи. З пояснення начальника служби
безпеки банку ОСОБА_1 дізнався, що є і
інші подібні кредитні договори, з
неналежними документами, а сам ОСОБА_5,
повідомляв начальника служби безпеки
банку, що за всі аналогічні кредитні
договори, він буде вносити сам платежі
і погашати борг. Також ОСОБА_1
повідомили представники банку, що по
факту укладених всіх кредитних
договорів вже займається управління
боротьби з організованою злочинністю.
При цьому ОСОБА_1 запевнили, що оскільки
проводиться розслідування
компетентними органами, необхідно
отримати остаточний результат такого
розслідування та в разі порушення
кримінальної справи, результату вироку
по ній. Як зазначив суду позивач 1, він
надавав пояснення як свідок по даному
оформленому кредитного договору від
19.09.2007 року, якого він не підписував та
кошти по якому він не отримував, а також
про стосунки з ОСОБА_5

Згодом позивачу 1 та позивачу 2
повідомлено, що відкрито кримінальну
справу по даних обставинах, за якою
ОСОБА_5 та працівники банку проходять
як підозрювані, яка триває на розгляді
і на даний час в Коломийському
міськрайонному суді
Івано-Франківської області, а саме
кримінальна справа №315312, яка була
порушена прокуратурою області 21.01.2009
року за фактом незаконного
заволодіння, привласнення та розтрати
чужого майна службовими особами
першого відділення ІФФ АБ «Київська
Русь» за ознаками злочинів,
передбачених статтями 191 ч.5, 366 ч.2 КК
України, що не заперечили також
сторони.

Як пояснила суду позивач 2 вона жодних
договорів поруки не підписувала, однак
кошти на експертизу відсутні і
експертизу замовляти недоречно,
оскільки порука є припиненою за
вимогами ч.4 ст.559 ЦК України.

Як слідує з наданого витягу із
обвинувального висновку по
кримінальній справі №315312, яка була
порушена прокуратурою області 21.01.2009
року за фактом незаконного
заволодіння, привласнення та розтрати
чужого майна службовими особами
першого відділення ІФФ АБ «Київська
Русь» за ознаками злочинів,
передбачених ст.. ст.. 191 ч.5, 366 ч.2 КК
України (а.с.11-17), ОСОБА_5 отримав у свого
знайомого ОСОБА_1 документи, якого
переконав, що оформить страховку у
страховій компанії «Граве Україна».
Тому, ОСОБА_1 передав ОСОБА_5
світлокопії свого паспорта
громадянина України і копії
ідентифікаційного коду, а також
світлокопії паспорта і
ідентифікаційного коду своєї матері
ОСОБА_2 ОСОБА_6 будучи об'єднана єдиним
умислом з усіма учасниками
організованої групи, підписала надані
ОСОБА_7 документи, завірила їх
печатками першого відділення ІФФ АБ
«Київська Русь» та надала вказані
документи на підпис ОСОБА_1, а підписи
від імені ОСОБА_2, спільно з ОСОБА_5, з
відома та згоди всіх учасників
організованої злочинної групи,
підробили, оскільки її у вказаному
банку не було. Вироку по даній справі на
час прийняття даного рішення ще не
постановлено.

ПАТ «Банк «Київська Русь» звернувся до
Івано-Франківського міського суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_1, як з
позичальника, та ОСОБА_2, як поручителя,
та з ОСОБА_5, як поручителя,
заборгованості в сумі 58 822.08 грн., яка
виникла за кредитним договором №877-04-07-2
від 19.09.2007 року. Рішенням
Івано-Франківського міського суду від
30.04.2014 року позов задоволено частково
та стягнуто з ОСОБА_5 кошти в повному
обсязі в сумі 58 822.08 грн., з врахуванням
того, що ОСОБА_5 в одному з судових
засідань тієї цивільної справи
зазначив, що вимоги банку можуть
пред'являтися тільки до нього, оскільки
саме між ними і виникли такі
правовідносини по отриманих кредитних
коштах, при цьому він сам декілька раз і
погашав перші платежі по кредиту.

Суд вважає доведеними вимоги позивачів
про визнання недійсним кредитного
договору №877-04-07-2 від 19.09.2007 року,
враховуючи як доказ пояснення сторін
за вимогами ст.57 ЦПК України, згідно
якої доказами є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи та
встановлюються на підставі в т.ч.
пояснень сторін.

Правочин - це правомірна, тобто не
заборонена законом, вольова дія
суб'єкта цивільних правовідносин, що
спрямована на встановлення, зміну чи
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правомірність є
конститутивною ознакою правочину як
юридичного факту. У випадках, прямо не
передбачених у законодавстві,
презумпція правомірності правочину
може бути спростована судом. Кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
у ст. 16 ЦК міститься досить широкий
перелік засобів захисту цивільних прав
та інтересів судом, зокрема одним із
них є визнання правочину недійсним.

Недійсність правочину виникає через
те, що дія схожа на правочин, але за
своєю суттю не відповідає його
характеристикам. Недійсність
правочину зумовлюється наявністю
дефектів його елементів: дефекти
(незаконність) змісту правочину;
дефекти (недотримання) форми; дефекти
суб'єктного складу; дефекти волі -
невідповідність волі та волевиявлення.

У правочині зовнішнє волевиявлення
особи до укладення саме такого
договору має відповідати його
внутрішній волі. Вона має бути
спрямована на досягнення відповідного
юридичного наслідку по укладеному
договорі, тому не можуть розглядатися
як правочини ті фактичні дії особи, які
не призводять безпосередньо до
виникнення, зміни чи припинення
цивільних прав та обов'язків. По
оскаржуваному мною правочину,
волевиявлення мого на укладення саме
кредитного договору не було, і наслідку
по укладеному договорі я не настало по
відношенні до позивача 1 як сторони
договору.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Як слідує з ч.3, 5 ст.203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин визнається судом вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
цілеспрямованого введення особою, в
даному випадку ОСОБА_5 що в подальшому
діяв спільно з організованою групою
працівників банку, позивача 1 ОСОБА_1 в
оману щодо фактів, які впливнули на
укладення такого договору. Ознакою
обману по даному договору є умисел
ОСОБА_5, при тому що особа знала про
наявність чи відсутність певних
обставин і про те, ОСОБА_1, якби володів
інформацією укладення кредитного
договору замість запропонованого
договору страхування, не вступив б у
правовідносини по кредиту, які не були
необхідні для нього і невигідні, гроші
позивач 1 не отримував у кредитора та
не бажав їх отримати. Натомість ОСОБА_5,
що зазначено в обвинувальному висновку
по кримінальній справі, отримав у
ОСОБА_1 документи, переконавши, що
оформляє страховку у страховій
компанії «Граве Україна» за переданими
паспортом і копії ідентифікаційного
коду, а також світлокопії паспорта і
ідентифікаційного коду ОСОБА_2, діючи з
усіма учасниками організованої групи,
скористався підписаними мною аркушами
по нібито укладеному зі ОСОБА_1
договору страхування, та як наслідок
при укладенні такого договору ОСОБА_5
отримав кредитні кошти в сумі 30 000 грн..

Правочин, здійснений під впливом
обману, на підставі ст. 230 ЦК України
може бути визнаний судом недійсним.
Обставини, що мають істотне значення
для введення в оману, за ч.1 ст.229 ЦК
України є помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
властивості і якості речі що знижують
можливість використання її за цільовим
призначенням.

А тому, дані вимоги в частині визнання
недійсним оспорюваного кредитного
договору, за вищезазначених підстав є
обґрунтованими.

Що стосується вимоги про визнання
поруки укладеною за договором поруки
№877-04-07-2 від 19.09.2007 року припиненою, то
така вимога також підлягає до
задоволення з наступних підстав.

За ст.553, 554 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. У разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Проте, як вбачається з договору поруки
від 19.09.2007 року №877-04-07-2, укладеного між
ОСОБА_2 та АБ «Київська Русь» (п.4.3)
порука припиняється, якщо кредитор
протягом 6-ти місяців з дня настання
строку виконання зобов'язань не
пред'явив вимогу до поручителя.

За вимогами ч.4 ст.559 ЦК України та п.24
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних відносин» припинення поруки
пов'язується з тим, що кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. При вирішенні таких спорів
суд має враховувати, що згідно зі
статтею 526 ЦК зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Отже, якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково.

Згідно кредитного договору №877-04-07-2
від 19.09.2007 року кредит повинен був
сплатитися позичальником до 19.09.2010
року, отже пред'являти вимогу до
поручителя ОСОБА_2 банк був вправі по
20.03.2011 року включно.

Відповідачем не надано суду доказів в
підтвердження направлення вимоги
поручителю ОСОБА_2, а тому порука навіть
за умовами договору та п.4 ст.559 ЦК
України є припиненою.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом та
ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Виходячи з принципу процесуальної
рівності сторін і враховуючи обов'язок
кожної сторони довести ті обставини, на
які вона посилається, необхідно в
судовому зсіданні дослідити кожен
доказ, наданий сторонами на
підтвердження своїх вимог або
заперечень, який відповідає вимогам
належності та допустимості доказів (п.27
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12.06.2009 р. №2 «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції»).

Пленум Верховного Суду України у п.11
постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове
рішення у цивільній справі» роз'яснив,
що у мотивувальній частині рішення
слід наводити дані про встановлені
судом обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінку всіх доказів.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
позовні вимоги є обґрунтованими та
підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного, відповідно до
ст. 11, 15, 16, 203, 230, 559 ЦК України, керуючись
ст.ст. 10, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» в особі
Івано-Франківської філії про визнання
кредитного договору недійсним та
поруки припиненою задовольнити.

Визнати кредитний договір № 877-04-07-2 від
19 вересня 2007 року, укладений між ОСОБА_1
та публічним акціонерним товариством
«Банк «Київська Русь» недійсним.

Визнати припиненою поруку ОСОБА_2 перед
Публічним акціонерним товариством
«Банк «Київська Русь», яка виникла на
підставі договору поруки № 877-04-07-2 від 19
вересня 2007 року укладеного між ОСОБА_2
та Публічним акціонерним товариством
«Банк «Київська Русь» на виконання
зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним
договором № 877-04-07-2 від 19 вересня 2007
року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Довідка: повний текст рішення
виготовлено 25 червня 2014 року.

Суддя
Бабій О.М.