У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Дніпродзержинської міської ради, треті
особи: управління головного
архітектора Дніпродзержинської
міської ради, управління земельних
ресурсів Дніпродзержинської міської
ради, Обласне комунальне підприємство
«Дніпродзержинське бюро технічної
інвентаризації», про визначення
поштової адреси та визнання права
власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, на
рішення Заводського районного суду
м. Дніпродзержинська
від 29 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що на виконання рішення виконавчого
комітету Дніпродзержинської міської
ради депутатів трудящих «Про
будівництво гаражів» № 876 від
23 грудня 1971 року та рішення виконавчого
комітету Дніпродзержинської міської
ради № 123 від 24 лютого 1972 року
управлінням головного архітектора
виконавчого комітету міської ради було
розроблено типовий проект і типовий
план комплексу гаражів у районі
трамвайного парку по АДРЕСА_1. Під
будівництво гаражів було виділено і
відведено в натурі на місцевості
земельну ділянку з перспективою
розвитку на майбутній час. На цій
земельній ділянці йому було виділено
місце НОМЕР_1 під будівництво гаражу як
працівнику Дніпродзержинського
авторемонтного заводу. Будівництво
гаражів кожним із забудовників
здійснювалось власними силами і
коштами. Гараж був побудований у 1984
році. Бажаючи оформити побудований
гараж і зареєструвати його, він виконав
усі узгодження з компетентними
організаціями щодо дотримання
комунікаційних ліній відносно
побудованого гаража. У 2012 році
державним проектним Інститутом
«Дніпродзержинськцивільпроект»
виконаний технічний висновок про
відповідність технічного стану
елементів гаражу вимогам будівельних
нормативів і стандартів, згідно якого
всі будівельні конструкції гаражу
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 перебувають у
задовільному стані. Після виконання
всіх технічних заходів 24 липня 2009 року
він звернувся до БТІ м.
Дніпродзержинська із замовленням про
проведення технічних
інвентаризаційних робіт з
виготовленням технічної документації
і реєстрації права власності на гараж,
однак, йому було відмовлено з
посиланням на необхідність
установлення адреси гаража. На
виконання вимог БТІ він звернувся до
міської ради із заявою про надання
гаражу окремої поштової адреси, але
йому було відмовлено з посиланням на
рішення міського виконавчого комітету
№ 425 від 26 серпня 2009 року, яким
було затверджене Положення про порядок
надання адреси об'єктам нерухомого
майна у м. Дніпродзержинську. Тому
просив суд визнати поштову адресу на
збудований ним за власні кошти гараж,
площею 17,82 кв.м, розташований на
земельній ділянці площею 0,0018 га в
єдиному боксі комплексу гаражів по
АДРЕСА_1 - гараж НОМЕР_1 АДРЕСА_1 та
визнати за ним право власності на
вказаний гараж.

Рішенням Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 29 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 січня 2014 року, у
задоволені позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що позивачем не надано
належних правовстановлюючих
документів на спірний гараж, які б
давали підстави для визнання за ним
права власності.

З такими висновками судів погодитись
не можна, оскільки ці висновки
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що рішенням
виконавчого комітету
Дніпродзержинської міської ради
депутатів від 23 грудня 1971 року № 876 «Про
будівництво гаражів» дозволено
будівництво гаражів для автомашин
особистого користування у районі
залізничного полотна по АДРЕСА_1 згідно
проекту управління головного
архітектора міста (а. с. 20).

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Дніпродзержинської міської
ради депутатів від 24 лютого 1972 року № 123
«Про будівництво гаражів» вирішено
затвердити схему розміщення та
будівництво гаражів особистого
користування громадян, відвести
підприємствам земельні ділянки для
будівництва гаражів особистого
користування в Дніпровському районі
авторемонтного заводу - 60 гаражів (а. с.
21, 22).

Згідно копії списку членів кооперативу
5-го Дніпродзержинського виробничого
об'єднання авторемонт, прізвище ОСОБА_3
вказано у даному списку та за ним
зазначено гараж НОМЕР_1 (а. с. 24-27).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України
якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

У п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
(редакція станом на 26 серпня 2009 року)
(далі - Закон) зазначено, що обов'язковій
державній реєстрації підлягають
речові права на нерухоме майно, що
знаходиться на території України,
фізичних та юридичних осіб, держави,
територіальних громад, іноземців та
осіб без громадянства, іноземних
юридичних осіб, міжнародних
організацій, іноземних держав, а саме:
право власності на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачу було відмовлено у реєстрації
права власності на гараж з підстав
відсутності адреси самостійного
об'єкта нерухомого майна (а. с. 18) та
роз'яснено вирішити це питання
відповідно до Положення про порядок
надання адрес об'єктам нерухомого
майна у м.
Дніпродзержинськ, затвердженого
рішенням виконавчого комітету
Дніпродзержинської міської ради від 26
серпня 2009 року № 425.

Суди, відмовляючи у задоволенні позову,
виходили з того, що у позивача будь-які
правовстановлюючі документи на
спірний гараж відсутні.

Разом з тим, судами встановлено, що
рішенням виконавчого комітету
Дніпродзержинської міської ради
депутатів від 24 лютого 1972 року № 123 «Про
будівництво гаражів» вирішено
затвердити схему розміщення гаражів
особистого користування громадян,
відведено підприємствам земельні
ділянки для будівництва гаражів
особистого користування в
Дніпровському районі авторемонтного
заводу - 60 гаражів (а. с. 21, 22).

Також судами встановлено, що позивачем
побудовано гараж як працівником
зазначеного підприємства на
відведеній цьому підприємству
земельній ділянці у відповідності з
призначенням, для якого така була
надана.

Оскільки земельна ділянка була
відведена Дніпродзержинського
авторемонтному заводу у відповідності
до законодавства, чинного на час
виникнення спірних правовідносин, не
можна вважати, що спірний гараж
побудований на земельній ділянці, не
відведеній для цієї мети.

При цьому суд першої інстанції не
залучив до участі у справі юридичну
особу, якій була виділена зазначена
земельна ділянка - Дніпродзержинський
авторемонтний завод, та не з'ясував
правову позицію останнього щодо
позовних вимог ОСОБА_3

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України не врахували норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
не встановили обставин, які мають
значення для правильного вирішення
справи, відповідно до ст. 338 ЦПК
України ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 29 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 січня
2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко