У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за
договором позики за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 12 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Хмельницької
області від 11 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 9 червня 2009 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5
позичили в неї грошові кошти в розмірі
228 357 грн, що були еквівалентом на той
час 30 тис. доларів США, на строк до 9
червня 2011 року, про що вони уклали
відповідний договір позики. 5 квітня 2013
року між ними був підписаний договір
про внесення змін і доповнень до
договору позики від 9 червня 2009 року, за
умовами якого сума позики була
збільшена до 54 тис. доларів США й
встановлено новий строк повернення
грошових коштів до 31 серпня 2013 року. За
виконання зобов'язань за договором
позики зі змінами ОСОБА_6 поручилась
своїм житловим будинком АДРЕСА_1.
Проте відповідачі належним чином
зобов'язання за договором позики у
визначені строки не виконали.

Ураховуючи викладене, позивач просила
суд стягнути в солідарному порядку з
відповідачів заборгованість за
договором позики від 9 червня 2009 року в
розмірі 54 тис. доларів США та
судовий збір у розмірі 3 441 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від
12 грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 11 лютого 2014
року, позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 заборгованість за
договором позики від 9 червня 2009 року в
розмірі 54 тис. доларів США, що є
еквівалентом 431 622 грн. У решті позову
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
оскаржувані судові рішення в частині
відмови в солідарному стягненні боргу
з ОСОБА_6 скасувати, посилаючись на
порушення судами норм матеріального й
процесуального права, та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції не оскаржується, тому в силу
ч. 1 ст. 335 ЦПК України не
переглядається.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що в зробленому
останньою написі на звороті договору
від 5 квітня 2013 року відсутні ознаки
договору поруки, майнової поруки, тому
підстав для солідарного стягнення
боргу з ОСОБА_6 немає.

Проте погодитись із таким висновком
суду не можна, оскільки суд дійшов його
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Судами встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 9 червня
2009 року відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5
позичили у ОСОБА_3 грошові кошти
в розмірі 228 357 грн, що є еквівалентним
30 тис. доларів США, на строк до 9
червня 2011 року, про що укладений
відповідний договір позики. 5 квітня 2013
року між сторонами був підписаний
договір про внесення змін і доповнень
до договору позики від 9 червня 2009 року,
відповідно до якого сума позики була
збільшена до 54 тис. доларів США та
встановлено новий строк повернення
грошових коштів - 31 серпня 2013 року. При
цьому п. 2.2 договору від 5 квітня 2013 року
сторони передбачили, що позичальники
зобов'язуються повернути позикодавцю
грошові кошти до настання вказаного у
п. 2.1 договору терміну в разі, якщо вони
зможуть раніше реалізувати належний
матері ОСОБА_5 - ОСОБА_6,
житловий будинок АДРЕСА_1, у цьому разі
повна сума позичених коштів буде
повернута позикодавцю відразу після
продажу вказаного будинку.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального
права поручитель хоча й пов'язаний із
боржником певними зобов'язальними
відносинами, є самостійним суб'єктом у
відносинах із кредитором. Поручитель,
зокрема, має право висувати
заперечення проти кредитора і в тому
разі, коли боржник від них відмовився
або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього
Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що
напис виконано ОСОБА_6 одночасно з
укладенням договору і на зворотній
стороні договору зазначено місце
укладення - м. Хмельницький, що
спростовує висновок судів про те, що у
написі відсутні відомості про місце
укладення договору.

Крім того, підпис ОСОБА_6 під написом
свідчить про прийняття нею в
односторонньому порядку
відповідальності за договором позики,
а згода ОСОБА_3 на вчинення нею напису
на її примірнику договору свідчить про
згоду позивача на прийняття
волевиявлення ОСОБА_6 щодо
забезпечення виконання договору
позики.

Отже, напис відображає волевиявлення
однієї сторони договору -
ОСОБА_6, та прийняття поруки іншою
стороною - ОСОБА_3

Також ОСОБА_6 у написі на договорі
власноручно визначила обсяг своєї
відповідальності в розмірі 54 тис.
доларів США

Так, ураховуючи сутність поруки,
предметом договору поруки є: перелік
дій, які зобов'язані вчинити поручитель
у випадку невиконання основного
обов'язку боржника; вказівки на
зобов'язання, що забезпечується
порукою; реквізити основного договору.

Проте суди на викладене уваги не
звернули, у порушення вимог ст. ст. 212 -
214, 315 ЦПК України не врахували, що всі
необхідні істотні умови договору
поруки наявні в написі ОСОБА_6, не
встановили фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, дійсних прав і
обов'язків сторін, які випливають з
договору поруки та дійшли передчасного
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_6

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення в частині позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення
боргу за договором позики не можуть
вважатись законними й обґрунтованими,
тому відповідно до ст. 338 ЦПК України
вони підлягають скасуванню з передачею
справи в цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від
12 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Хмельницької області від 11 лютого
2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_3
до ОСОБА_6 про стягнення боргу за
договором позики скасувати, справу в
цій частині передати на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:

Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська