Справа № 369/283/14-ц
Провадження № 2/369/810/14
РІШЕННЯ

Іменем України

08 травня 2014 року
Києво-Святошинський районний суд
Київської області у складі:
головуючого судді Волчка А.Я.,

за участю секретаря
Шевчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області про визнання
договору дарування недійсним та
визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач у січні 2014 року звернувся в
суд з зазначеним позовом посилаючись
на те, що на підставі договору
дарування від 22 лютого 1984 року йому
належав на праві власності житловий
будинок АДРЕСА_1 житловою площею 41,6кв.м.
з господарськими будівлями і
спорудами, в якому він проживає і
зареєстрований з 1929 року.

У лютому 1997 року у позивача різко
погіршилося здоров'я, виникла загроза
смерті. З період з лютого по червень 1997
року позивач ОСОБА_1 неодноразово
перебував на стаціонарному лікуванні з
хворобою серця.

У липні 1997 року дружина позивача
ОСОБА_4 запропонувала ОСОБА_1 вчинити на
її користь договір дарування належного
йому будинку АДРЕСА_1 з метою
полегшення оформлення спадщини в разі
його смерті.

Так як позивач на той час знаходився в
депресивному, пригніченому настрої,
фактично очікував смерті, і йому було
байдуже на долю свого майна, то 08
вересня 1997 року він підписав договором
дарування, посвідчений державним
нотаріусом Першої київської обласної
державної нотаріальної контори
Сподіним І.Л., яким подарував своїй
дружині ОСОБА_4 жилий будинок АДРЕСА_1 з
господарськими будівлями і спорудами.
Після укладення зазначеного договору
загроза смерті минула, стан здоров'я
позивача значно покращився. Дружина
ОСОБА_1 ОСОБА_4 на прохання розірвати
укладений договір дарування запевнила
позивача, що вчинить на його користь
заповіт.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла і
з'ясувалося, що за життя вона заповіт не
складала. Крім позивача спадкоємцями
першої черги за законом після смерті
ОСОБА_4 стали відповідачі - ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, які прийняли спадщину у
встановленому законом порядку.

Позивач просив суд визнати
недійсним договір дарування житлового
будинку АДРЕСА_1 з господарськими
будівлями і спорудами, укладений 08
вересня 1997 року між ним та ОСОБА_4, як
такий, що укладено на вкрай невигідних
для нього умовах внаслідок збігу
тяжких обставин.

Окрім договору дарування, позивач
також просив визнати недійсним рішення
виконавчого комітету
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради від 27 лютого 1999 року №26 про
передачу у власність ОСОБА_4 земельної
ділянки площею 0,0917га для
обслуговування житлового будинку по
АДРЕСА_1, та Державний акт на право
приватної власності на землю, виданий
ОСОБА_4 09.07.1999 року, як такі що порушують
його права та інтереси.

У процесі розгляду справи в якості
співвідповідача було залучено
Софіївсько-Борщагівську сільську раду
Києво-Святошинського району Київської
області.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні проти задоволення позову не
заперечував, просив суд розглянути
справу згідно чинного законодавства.

Відповідач ОСОБА_3 та представник
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради в судове засідання не з'явилися,
про час і місце розгляду справи
повідомлені.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
брали участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи та
зібрані в ній докази, знаходить, що
позов підлягає до задоволення за
наступних підстав.

Судом установлено, що 22 лютого 1984
року мати позивача ОСОБА_6 за договором
дарування, посвідченим Першою
Київською обласною державною
нотаріальною конторою по реєстру №972,
подарувала ОСОБА_1 житловий будинок
АДРЕСА_1 житловою площею 41,6кв.м. з
господарськими будівлями і спорудами.

08 вересня 1997 року за договором
дарування, посвідченим державним
нотаріусом Першої київської обласної
державної нотаріальної контори
Сподіним І.Л., позивач ОСОБА_1 подарував
своїй дружині ОСОБА_4 жилий будинок
АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і
спорудами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
від 25.11.2011р. Спадкоємцями за законом
після смерті ОСОБА_4 стали позивач
ОСОБА_1 та відповідачі - ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 Всі спадкоємці прийняли
спадщину шляхом подачі відповідної
заяви до приватного нотаріуса
Києво-Святошинського нотаріального
округу ОСОБА_7

Суд приходить до висновку, що
договір дарування житлового будинку
від 08 вересня 1997 року підлягає визнанню
недійсним як такий, що укладений ОСОБА_1
на вкрай невигідних умовах внаслідок
збігу тяжких для нього обставин.

До спірних правовідносин необхідно
застосувати положення Цивільного
кодексу України 1963 року, які діяли на
час виникнення цих правовідносин.

У відповідності до ст.57 ЦК України
1963 року, угода, укладена внаслідок
обману, насильства, погрози, зловмисної
угоди представника однієї сторони з
другою стороною, а також угода, яку
громадянин був змушений укласти на
вкрай невигідних для себе умовах
внаслідок збігу тяжких обставин, може
бути визнана недійсною за позовом
потерпілого або за позовом державної
чи громадської організації.

Відповідно до п.23 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" №9 від 06.11.2009 року, правочин
може бути визнаний судом недійсним,
якщо його вчинено особою під впливом
тяжкої для неї обставини і на вкрай
невигідних умовах, чим друга сторона
правочину скористалася. Тяжкими
обставинами можуть бути тяжка хвороба
особи, членів її сім'ї чи родичів,
смерть годувальника, загроза втратити
житло чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.
Особа (фізична чи юридична) має вчиняти
такий правочин добровільно, без
наявності насильства, обману чи
помилки. Особа, яка оскаржує правочин,
має довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Як вбачається з матеріалів справи,
у період, який безпосередньо передував
укладенню договору дарування
житлового будинку від 08 вересня 1997
року, у позивача значно погіршився стан
здоров'я, виникла загроза його смерті
від серцево-судинного захворювання,
він неодноразово перебував на
стаціонарному лікуванні.

Відповідно до виписки з історії
хвороби №2557 Київської обласної
клінічної лікарні, з 25.02.1997 року по
19.03.1997 року позивач знаходився на
стаціонарному лікуванні з діагнозом:
Атеросклеротичний кардіосклероз.
Пароксизмальна форма миготливої
аритмії. Пароксизм миготливої аритмії.
З 25.02.1997 року по 26.02.1997 року позивач
проходив лікування в хірургічному
відділенні, з 27.02.1997 року по 11.03.1997 року -
в кардіологічному відділенні, з 11.03.1997
року по 19.03.1997 року - в хірургічному
відділенні.

З 10 червня 1997 року по 17 червня 1997 року
ОСОБА_1 перебував на стаціонарному
лікуванні в Центральній районній
лікарні Києво-Святошинського району,
що підтверджується випискою із
медичної картки стаціонарного хворого
№3302, а в подальший період лікувався
амбулаторно.

Зважаючи на письмові докази у
справі, рішення позивача ОСОБА_1
вчинити на користь дружини договір
дарування житлового будинку АДРЕСА_1
від 08 вересня 1997 року було зумовлено
тяжкою обставиною - хворобою серця
позивача. Укладаючи оспорюваний
договір дарування, позивач вважав, що
таким способом залишає житловий
будинок у спадок своїй дружині на
випадок своєї смерті, а не безоплатно
передає їй це майно у власність. За
відсутності тяжкої хвороби та загрози
життю ОСОБА_1 договір дарування від 08
вересня 1997 року не був би укладений.

Задовольняючи позов, суд також
враховує, що фактичне виконання
договору дарування житлового будинку
від 08 вересня 1997 року не відбулося,
оскільки позивач з 1929 року по
сьогоднішній день проживає і
зареєстрований в будинку АДРЕСА_1, веде
господарство, сплачує комунальні
послуги. Вказані обставини
підтверджується відповідною відміткою
в паспорті позивача (а.с.5зв.), актом
обстеження житлових умов жителя села
Софіївська Борщагівка (а.с.10), актом
звіряння розрахунків ПАТ
«Київобленерго» від 05.09.2013р. (а.с.13),
довідкою "Київоблгаз" за 2013р. (а.с.14).

Згідно положень ст.128 ЦК України
(редакції 1963 року), право власності
(право оперативного управління) у
набувача майна за договором виникає з
моменту передачі речі, якщо інше не
передбачено законом або договором.

З огляду на ст.48 ЦК України
(редакції 1963р.), недійсною є та угода, що
не відповідає вимогам закону, в тому
числі ущемлює особисті або майнові
права неповнолітніх дітей. По
недійсній угоді кожна з сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все одержане за угодою, а при
неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість у
грошах, якщо інші наслідки недійсності
угоди не передбачені законом.

Суд приходить до висновку, що
позивачем не було пропущено
встановлений законом трирічний строк,
протягом якого особа має право
звернутися в суд за захистом своїх прав
чи інтересів, оскільки обчислення
цього строку необхідно рахувати з
моменту, коли ОСОБА_1 дізнався про
порушення своїх прав та законних
інтересів. Як встановлено матеріалами
справи, ОСОБА_1 дізнався про порушення
своїх прав з моменту відкриття
спадщини після смерті дружини ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийняття спадщини
після її смерті відповідачами ОСОБА_2
та ОСОБА_3

Суд визнає також недійсними
рішення виконавчого комітету
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради від 27 лютого 1999 року №26 про
передачу ОСОБА_4 у власність земельної
ділянки по АДРЕСА_1 та виданий ОСОБА_4 на
підставі цього рішення Державний акт
на право приватної власності на землю
від 09 липня 1999 року, оскільки вказана
земельна ділянка надавалась у
власність ОСОБА_4 для обслуговування
житлового будинку АДРЕСА_1, тому
чинність зазначених документів
порушує права та інтереси власника
будинковолодіння ОСОБА_1

Згідно с.44 Земельного Кодексу
України 1990 року, порушені права
власників земельних ділянок і
землекористувачів підлягають
поновленню. Поновлення прав власників
земельних ділянок і землекористувачів
здійснюється Радами народних
депутатів відповідно до їх
компетенції, судом, арбітражним судом
або третейським судом.

У відповідності до ст.392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Таким чином, розглянувши справу в
межах заявлених позовних вимог,
дослідивши всебічно, повно,
безпосередньо та об'єктивно наявні у
справі докази, оцінив їх належність,
допустимість, достовірність,
достатність і взаємний зв'язок у
сукупності, з'ясувавши усі обставини
справи, на які сторони посилалися як на
підставу своїх вимог і заперечень, суд
дійшов висновку про задоволення
позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
судові витрати суд покладає на
відповідачів.

Керуючись ст.ст.48, 57, 128 ЦК України
редакції 1963 року, ст.ст.43, 44 ЗК України
редакції 1990 року, ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215,
218, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області про визнання
договору дарування недійсним та
визнання права власності задовольнити.

Визнати недійсним договір
дарування жилого будинку АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 08
вересня 1997 року, посвідчений державним
нотаріусом Першої Київської обласної
державної нотаріальної контори
Сподіним І.Л., зареєстрований в реєстрі
за №4-3351.

Визнати недійсним Державний акт на
право приватної власності на землю,
виданий ОСОБА_4 09 липня 1999 року на
земельну ділянку площею 0,0917га по
АДРЕСА_1, зареєстрований в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за №1079.

Визнати недійсним рішення
виконкому Софіївсько-Борщагівської
сільської ради від 27 лютого 1999
року №26 про передачу ОСОБА_4 у
власність земельної ділянки по
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною
площею 74,3кв.м., житловою - 41,6кв.м. з
господарськими будівлями та спорудами.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на земельну ділянку площею 0,0917га по
АДРЕСА_1, призначенням для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, право
на яку було посвідчено Державним актом
на право приватної власності на землю,
виданим ОСОБА_4 09 липня 1999 року та
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №1079.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в дохід
держави судовий збір в розмірі 359 грн. 10
коп. з кожного.

Рішення суду може бути
оскаржено до апеляційного суду
Київської області протягом десяти днів
починаючи з дня наступного після його
проголошення.

Суддя:

А.Я. Волчко