Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №2-800/12
Головуючий у 1-й інст.
Моголівець Ігор Андрійович
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Жигановської О.С.

суддів: Кочетова
Л.Г., Якухно О.М.

при секретарі судового

засідання
Камінній М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну
справу за позовом ПАТ „Райффайзен
Банк Аваль" в особі Житомирської
обласної дирекції ПАТ „Райффайзен
Банк Аваль" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 27.12.2013 року

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 27.12.2013 року задоволено
позов ПАТ „Райффайзен Банк Аваль"
/надалі Банк/. З відповідачів на користь
Банку стягнуто заборгованість за
кредитним договором: №Z012/110/423 від 13.06.2007
року в сумі 1 639 840,69 грн.; №Z012/110/117 від
05.03.2008 року в сумі 795 936,38 грн. Вирішено
питання щодо відшкодування судових
витрат.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким стягнути
лише прострочену заборгованість.
Зокрема, апелянт зазначає, що позивачем
не надано доказів виконання Банком
умов кредитних договорів в частині
виконання обов'язку про перерахування
ОСОБА_3 та отримання ним кредитних
коштів; заявлено вимоги про стягнення
заборгованості за кредитними
платежами, строк оплати по яким ще не
настав; договори поруки є припиненими.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що між ВАТ
„Райффайзен Банк Аваль",
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_3 13.06.2007 року укладено кредитний
договір №Z012/110/423, за яким позивач надав
відповідачу кредит в сумі 182 000 доларів
США та 1 260 000 грн., під 12% річних та зі
строком повернення - 12.06.2017 року.

05.03.2008 року між Банком та ОСОБА_3
укладено кредитний договір №Z012/110/117,
відповідно до якого позивач надав
ОСОБА_3 кредит в сумі 197 000 доларів США та
1 434 000 грн. під 13,25% річних та зі строком
повернення - 04.03.2018 року.

В забезпечення виконання
зобов'язань по названим кредитним
договором між Банком та відповідачкою
ОСОБА_4 було укладено договори поруки, а
саме: 13.06.2007 року - №Z012/110/423/1, а 05.03.2008
року - №Z012/110/117/1.

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України.

Правовими наслідками порушення
основного зобов'язання, забезпеченого
порукою, є солідарна відповідальність
або додаткова (субсидіарна)
відповідальність, якщо така
відповідальність встановлена
договором поруки.

Солідарна відповідальність
означає, що у разі невиконання
боржником основного зобов'язання,
кредитор має право вимагати виконання
зобов'язання в повному обсязі або
частково як від боржника, так і від
поручителя, або від них обох разом.

Судом встановлено, що умовами
договорів поруки поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що і позичальник.
Відповідальність поручителя і
позичальника є солідарною /п.3.1
договору/.

Позичальник належним чином умов
договору не виконує, платежі в рахунок
погашення суми кредиту та нарахованих
відсотків не здійснює, у зв'язку з чим
утворилась заборгованість у сумі: 1 639
840,69 грн. - по кредитному договору
№Z012/110/423 та 795 936,38 грн. - по кредитному
договору №Z012/110/117 (а.с.181-190).

На попередження Банку про необхідність
виконання умов договору ні
позичальник, ні поручитель не реагують
(а.с.а.с.118-122), чим порушують взяті на
себе зобов'язання.

При укладенні кредитних договорів його
сторони передбачили право Банку на
дострокове погашення позичальником
заборгованості за кредитом в цілому
або у визначеній Банком частині у
випадках невиконання позичальником
умов цього договору (п.1.9 другої частини
Договору).

Враховуючи наведене, суд 1 інстанції
прийшов до правильного висновку щодо
невиконання відповідачами зобов'язань
за кредитними договорами та стягнув з
них відповідну заборгованість в
солідарному порядку.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Факт отримання кредитних коштів
відповідачем ОСОБА_3 підтверджується
меморіальними ордерами на видачу
кредитних коштів, а також і особистими
поясненнями відповідача та його
представника, зокрема, під час
апеляційного розгляду справи.

Розрахунок суми відсотків за
користування кредитними коштами
наявний в матеріалах справи як додаток
до заяви про уточнення позовних вимог
(а.с.178-190). Та обставина, що даний
розрахунок для апелянта є
незрозумілим, не свідчить про його
неправильність. Будь-яких клопотань
про призначення бухгалтерської
експертизи, проведення взаємозвірки
тощо відповідачами не заявлялось.

Право Банку заявити вимоги про
стягнення заборгованості за
кредитними платежами, строк оплати по
яким ще не настав, тобто на дострокове
погашення позичальником
заборгованості за кредитом прямо
передбачено п.1.9 другої частини
кредитних договорів, що не суперечить
нормам ст.611, ч.2 ст.1050 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Відповідно до змісту п.4.1 договорів
поруки, останні діють до повного
виконання боргових зобов'язань за
кредитними договорами.
Відповідальність поручителя
припиняється лише після виконання
боржником зобов'язань у повному обсязі.
Порука також припиняється, якщо Банк в
межах трирічного терміну з дня
настання строку виконання боргових
зобов'язань не заявить вимоги до
поручителя. Таким чином, строк, після
спливу якого порука вважається
припиненою, встановлена сторонами у
пунктах 4.1 договорів поруки, і він не
закінчився.

Оскільки, рішення суду відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, тому підстав для
його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308,
313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, а рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 27.12.2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: