Справа № 161/9902/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Черняк В.В. Провадження №
22-ц/773/951/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Свистун О.В.,
Завидовської-Марчук О.Г.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю:

представника відповідача- ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства
"Західінкомбанк", третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, на стороні позивача -
Державна іпотечна установа, до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за апеляційною
скаргою представника позивача
Публічного акціонерного товариства
"Західінкомбанк"- Сидун О.С. на рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 28 квітня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 28 квітня 2014 року в задоволенні
позову Публічного акціонерного
товариства "Західінкомбанк" (далі - ПАТ
"Західінкомбанк") відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду, позивач
ПАТ "Західінкомбанк" подав апеляційну
скаргу, в якій покликаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просив оскаржуване рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги банку в даному випадку є
безпідставними, оскільки в судовому
засіданні були доведені факти
порушення умов договору про іпотечне
кредитування саме банком, а не ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
11 листопада 2008 року між ТзОВ КБ
"Західінкомбанк", правонаступником
якого є ПАТ "Західінкомбанк", та ОСОБА_2
був укладений договір про іпотечний
кредит №1111/08-964, за умовами якого
останній надано кредит в розмірі 500 000
грн. зі сплатою процентів за
користування кредитними коштами з
розрахунку 14% річних з кінцевим
терміном повернення до 11 листопада 2028
року (а.с.13-16).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

У забезпечення виконання зобов'язань
між банком та відповідачем укладено
іпотечний договір від 11листопада 2008 р.,
посвідчений приватним нотаріусом
Луцького міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстрований в
реєстрі за № 2597.

06 лютого 2009 року між позивачем та
ОСОБА_2 укладений договір банківського
вкладу № ДД-2477-01.980, у відповідності з
яким остання передала банкові в якості
депозитного вкладу грошові кошти в
сумі 140000 грн. під 23% річних з наступним
збільшенням цієї суми - тіла депозиту
до 392 139,66 грн. із змінами відсоткової
ставки.

12 грудня 2008 року між ТзОВ КБ
"Західінкомбанк" та Державною
іпотечною установою Кабінету
Міністрів України (далі - Установа)
укладено договір про відступлення
права вимоги № 2450/08 (далі - договір №
2450/08), згідно з умовами якого банк
передав Державній іпотечній установі
всі права вимоги за укладеними між
банком та ОСОБА_2 договором про
іпотечний кредит № 1111/08-964 та договором
іпотеки від 11.11.2008 року (а.с.20-21, т.1).
Вартість права вимоги на момент
укладення договору, включаючи
заборгованість за основним боргом по
кредиту становила 497 916,67 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою, зокрема,
внаслідок передання ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.516 Цивільного кодексу
України заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. Та як
передбачено ч. 2 ст.516 та ч. 2 ст.517 ЦК
України, якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. Боржник має право не
виконувати свого обов'язку новому
кредиторові до надання боржникові
доказів переходу до нового кредитора
прав у зобов'язанні.

Пунктом 8.4 Договору іпотечного кредиту
№ 2450/08 передбачено, що на підставі ст.1071
ЦК України та у відповідності з цим
договором, позичальник уповноважує та
доручає кредитору здійснювати з
поточного рахунку договірне списання
коштів, що підлягають сплаті
позичальником на користь кредитора за
цим договором згідно з графіком
погашення.

За погодженням сторін банк взяв на себе
зобов'язання перераховувати кошти в
рахунок погашення кредиту шляхом
списання з депозитного рахунку
позичальника. З виписки із протоколу
засідання Кредитного комітету КБ
«Західінкомбанк» від 20 серпня 2009 року
вбачається, що кредитний комітет банку
вирішив проводити щомісячні
перерахування коштів згідно графіка
сплати чергових платежів на рахунок
Державної іпотечної установи за
рахунок коштів відповідних осіб,
розміщених в КБ "Західінкомбанк" ТзОВ, в
тому числі і з коштів відповідача
ОСОБА_2 (а.с. 99 т.1).

В суді першої інстанції було
встановлено і не заперечувалось
сторонами по справі, що з 06 лютого 2009
року по січень 2012 року, згідно
вищезгаданого рішення кредитного
комітету, проводилось погашення
кредиту та списання щомісячних
відсотків шляхом проведення банком
внутрішніх банківських операцій -
списання з рахунку депозитних коштів
ОСОБА_2 в рахунок погашення кредиту.

Місцевим судом вірно встановлено, що у
позивача виникло право на задоволення
вимог за кредитним договором за
рахунок списання депозитних коштів на
погашення кредиту.

Посилання апелянта на те, що протокол
засідання кредитного комітету не є
правочином у розумінні ст.ст. 202, 203 ЦК
України та про відсутність його
оригіналу в матеріалах справи
спростовуються наступним.

Відповідно до ст.44 Закону України
"Про банки і банківську діяльність"
банк зобов'язаний утворити постійно
діючий підрозділ з управління
ризиками, в якому зосереджені функції з
управління ризиками та який відповідає
за розроблення, впровадження
внутрішніх положень і процедур
управління ризиками, інформує
керівництво про ризики, прийнятність
їх рівня та надає пропозиції щодо
необхідності прийняття керівництвом
відповідних рішень. Для забезпечення
додаткових заходів з метою управління
ризиками банки створюють постійно
діючі комітети, зокрема: кредитний
комітет, який щомісячно оцінює якість
активів банку та готує пропозиції щодо
формування резервів на покриття
можливих збитків від їх знецінення.

Кредитний комітет - колегіальний орган
банку, який уповноважений приймати
рішення щодо можливості та умов
проведення кредитних операцій у межах
наданого йому відповідного права, а
також вирішувати інші питання
кредитних зв'язків із позичальниками
та виконувати функції відповідно до
повноважень, визначених
внутрішньобанківським положенням про
кредитний комітет. Рішення щодо
можливості та умов проведення банком
кредитних операцій приймається
кредитним комітетом, який є
оперативним і постійно діючим органом
банку.

Отже протокол, копія якого долучена за
клопотанням сторони відповідача, є
дійсним, ніким не скасованим, а тому у
банку не було правових підстав для
припинення погашення кредитної
заборгованості шляхом списання коштів
з депозитного вкладу ОСОБА_2

Таким чином, списання грошових коштів з
депозитного рахунку позивача
відбувалось на законних підставах з
посиланням на договір про іпотечний
кредит, додаткові угоди до даного
договору, які укладені між сторонами,
та за клопотанням ОСОБА_2

Встановлено, що в односторонньому
порядку, без повідомлення
позичальника, банк припинив
перерахування коштів з рахунків
депозиту відповідача на рахунки
погашення кредиту. Позивач не надав
суду доказів щодо поважності причин
невиконання банком зазначеного
рішення кредитного комітету. Водночас
матеріали справи не містять даних щодо
повідомлення ОСОБА_2 з боку банку про
неможливість виконання основного
зобов'язання за рахунок депозитних
коштів відповідача, що призвело до
утворення заборгованості.

Пунктом 4.1 договору про відступлення
права вимоги сторони передбачили право
Державної іпотечної установи
здійснити зворотнє відступлення права
вимоги банку за умови настання певних
обставин, зокрема, передбачених п. 2.3.1.-
на наступний робочий день з дня
прострочення протягом двох місяців
позичальником сплати чергового
платежу за іпотечним кредитом та
відсотків, згідно умов кредитного
договору.

17.05.2012 р. у зв'язку з настанням обставин,
передбачених п.2.3.1 договору, Державною
іпотечною установою на адресу ПАТ
"Західінкомбанк" було направлено
повідомлення (вимогу) про те, що з 21.05.2012
р. вважаються відступленими права
вимоги за іпотечним кредитом ОСОБА_2, із
зазначенням суми заборгованості за
відступлені права - 448 919,83 грн., яку банк
повинен перерахувати Державній
іпотечній установі не пізніше 24.05.2012р.
Дана вимога була отримана банком 21.05.2012
р., разом з тим до ПАТ "Західінкомбанк"
як кредитора перейшли усі права вимоги
за договором про іпотечнй кредит.

З позовної заяви банку та доданих
розрахунків вбачається, що станом на
11.10.2012 р. у позичальника утворилась
заборгованість перед ПАТ
"Західінкомбанк" на суму 476 310,61 грн. в
т.ч.: непогашений кредит в сумі 422916,79
грн.; несплачені проценти по кредиту за
період з грудня 2011 р. по жовтень 2012 р.- 49
340,25 грн.; пеня в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за порушення
строків сплати тіла кредиту- 1 201,69 грн;
інфляційні втрати зі сплати відсотків -
3,84 грн., а зі сплати кредиту- 1,27 грн.

Внаслідок укладення 12.12.2008 р. договору
про відступлення права вимоги № 2450/08
між ТОВ "Західінкомбанк" та Державною
іпотечною установою кредитором за
вказаним іпотечним кредитом для ОСОБА_2
виступала Державна іпотечна установа.

Статтями 526, 628, 629 ЦК України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу і що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно з п.2.5 кредитного договору
нарахування відсотків здійснюється,
починаючи з дати списання коштів із
позичкового рахунку до дати повного
погашення кредиту.

Відповідно до п.6.2 договору у разі
порушення (невиконання) умов даного
договору позичальник зобов'язаний
сплатити пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми несплаченого платежу, за кожен
день прострочення.

Як передбачено ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Так як договором про відступлення
права вимоги Державній іпотечній
установі передано право вимоги за
договором про іпотечний кредит та
іпотечним договором, та враховуючи, що
банком до грудня 2011 року
перераховувались кошти на погашення
кредиту ОСОБА_2, тому за період з січня
2012 по травень 2012 року відповідачка мала
перед Державною іпотечною установою
заборгованість у розмірі 36 419,69 грн., в
тому числі - борг по тілу кредиту - 10 416,65
грн. (із розрахунку: 2083,33 грн.х5 міс.),
прострочену заборгованість за
відсотками в сумі 25 009,50 грн., та 993,54 грн.
пені за невчасну сплату платежів, яка
утворилася з вини банку, що
безпідставно припинив списання
відповідних сум з депозитного рахунку
ОСОБА_2 та перерахування їх належному
кредитору.

Відповідно до п.5.3.3 договору про
іпотечний кредит у випадку порушення
умов цього договору на вимогу
кредитора достроково повернути кредит
з одночасною сплатою нарахованих
відсотків за користування кредитними
коштами,штрафних санкцій, комісійної
винагороди в разі,якщо дострокове
погашення відбувається в межах строку,
передбаченого п.4.1 договору.

17 квітня 2014 року банком подано уточнену
позовну заяву, в якій зазначено, що
станом на 10 квітня 2014 р. заборгованість
за кредитом складає на загальну суму 619
867,15 грн., в тому числі: непогашений
кредит в сумі 422916,79 грн.; несплачені
проценти по кредиту за період з 11.12.20011р.
по 10.04.2014 р. - 138 030,88 грн.; пеня в розмірі
подвійної ставки НБУ за порушення
строків сплати тіла кредиту - 57 169,08 грн.;
винагорода за обслуговування кредиту -
1750,40 грн. (а.с. 17-19).

З матеріалів справи вбачається, що на
вимогу банку про погашення кредитної
заборгованості ОСОБА_2 подала письмову
заяву від 19.04.2012 року, в якій просила
списати суму заборгованості з її
депозитного рахунку (а.с.80-81).

У зв'язку із пред'явленими вимогами про
погашення утвореної кредитної
заборгованості та на підставі п.8.4 та
п.2.6 Договору про іпотечний кредит від
11.11.2008 р. банком було здійснено
договірне списання з рахунку
банківського вкладу, що належить
відповідачу, у розмірі 325 332,40 грн., в т.ч.:
пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за
порушення строків сплати тіла кредиту -
57169,08 грн. та винагороду за
обслуговування кредиту - 1750,40 грн.;
несплачені проценти по кредиту за
період з 11.12.2011 р. по 10.04.2014 р.- 138030,88 грн.;
непогашений кредит - 128 382,04 грн.

Позивач вважає, що залишок
заборгованості відповідача ОСОБА_2 по
тілу кредиту становить 294 534,75 грн., який
просить з неї стягнути.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення. Прострочення боржника не
настає, якщо зобов'язання не може бути
виконане внаслідок прострочення
кредитора.

Згідно зі ст.613 ЦК України, кредитор
вважається таким, що прострочив, якщо
він відмовився прийняти належне
виконання, запропоноване боржником,
або не вчинив дій, що встановлені
договором, актами цивільного
законодавства чи випливають із суті
зобов'язання або звичаїв ділового
обороту, до вчинення яких боржник не
міг виконати свого обов'язку. Боржник
за грошовим зобов'язанням не сплачує
проценти за час прострочення
кредитора.

За нормами ст.614 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання. несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

З 21.05.2012 року - з часу здійснення
зворотнього переходу права вимоги до
ПАТ "Західінкомбанк", продовжуючи не
погашати кредитну заборгованість за
рахунок списання відповідних сум із
депозитного рахунку ОСОБА_2, банк
допустив прострочення як кредитор.

Беручи до уваги наведене, колегія
суддів вважає, що в суді доведено
відсутність підстав щодо вимоги банку
до ОСОБА_2 про дострокове погашення
всієї суми кредиту, термін дії якого
встановлено до 11 листопада 2028 року, а
також щодо нарахування відповідних
грошових санкцій за прострочення
виконання зобов'язання зі сплати
кредитних коштів.

Як вбачається з графіка погашення
кредиту, який є додатком до кредитного
договору, щомісячний платіж по тілу
кредиту сторони встановили у сумі 2083,33
грн., а також визначили відповідний
розмір відсотків за користування
кредитом (а.с.15-16). Отже за тілом кредиту
за період з травня 2012 року по квітень 2014
року ОСОБА_2 повинна була б сплатити
47916,59 грн. (2083,33 грн.х23 міс.) та за цей же
період 104 522,18 грн. процентів за
користування кредитом, а всього - 152 438,77
грн.

Таким чином, на підставі наведених
правових норм та встановлених судом
першої інстанції обставин,
підтверджених належними доказами,
колегія суддів приходить до висновку,
що місцевий суд з додержанням норм
матеріального права дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність передбачених законом
підстав для задоволення позову ПАТ
"Західінкомбанк", оскільки банк не
надав доказів порушення ОСОБА_2 умов
договору іпотечного кредитування
№1111/08-964 від 11 листопада 2008 року після
прийняття рішення банком про
добровільне списання коштів з
депозитного вкладу.

Отже, наведені позивачем в апеляційній
скарзі доводи не знайшли свого
підтвердження під час перегляду в
апеляційному порядку оскаржуваного
рішення суду, які були предметом
розгляду в суді першої інстанції, судом
їм надана відповідна правова оцінка і
висновків суду, викладених в
оскаржуваному рішенні вони не
спростовують.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача публічного
акціонерного товариства
"Західінкомбанк" відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 28 квітня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: