Номер провадження № 22-ц/785/1554/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Плавич Н.Д.

суддів: Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М.

при секретарі - Орловій С.І.

у відкритому судовому засіданні у
присутності апелянта, позивача
ОСОБА_2, представника відповідача
ОСОБА_3, діє по довіреності,

розглянула апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_3

на рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 11.10.2013р.

по справі за позовом ОСОБА_2 в
інтересах малолітньої доньки, ОСОБА_4,
до ОСОБА_3

про стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів,
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

в червні 2012р. позивач ОСОБА_2 в
інтересах малолітньої ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до відповідача
ОСОБА_3 з позовом про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів, відшкодування моральної
шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилалася на те, що відповідач, її
колишній чоловік, з яким вони проживали
тривалий час, як чоловік і жінка без
реєстрації шлюбу, в 2008р. шлюб між ними
було зареєстровано, ІНФОРМАЦІЯ_1. в
сім'ї народилася дитина, ОСОБА_4, після
розірвання шлюбу дитина залишилася
проживати з матір'ю.

На підставі рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 16.11.2010р.
відповідач ОСОБА_3 зобов'язаний
сплачувати аліменти на користь
позивача на утримання дитини, ОСОБА_4, в
розмірі ? частини всіх доходів але не
менше ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
щомісячно, починаючи з 13.09.2010року до
повноліття дитини, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач посилалася на те,
що у відповідача є заборгованість по
сплаті аліментів, яка виникла
починаючи з вересня 2010р. до кінця 2010р.,
коли сума аліментів взагалі не
сплачувалася або сплачувалася не в
повному розмірі, внаслідок чого не
погашалася заборгованість по
аліментам за попередні місяці.

В ході розгляду справи, позивач
уточнила позовні вимоги і просила
стягнути з відповідача на її користь
суму пені за прострочення сплати
аліментів у розмірі 18383,83грн., у
відшкодування моральної шкоди
10000,00грн., посилаючись на те, що
внаслідок несвоєчасної сплати
аліментів відповідачем вона і
малолітня дитина зазнали душевні
страждання, пережили стресову
ситуацію.

Відповідач ОСОБА_3, його представник
позовні вимоги не визнали, в
обґрунтування своїх заперечень
посилалися на те, що заборгованість по
сплаті аліментів утворилася не з вини
відповідача.

Рішенням суду 1 інстанції від 11.10.2013р.
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково. Суд стягнув з відповідача на
користь позивача ОСОБА_2 неустойку за
прострочення сплати аліментів в сумі
18383,83грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
про стягнення моральної шкоди
відмовлено.

Суд стягнув з відповідача на користь
держави судовий збір в сумі
114,70грн.(а.с.272-274).

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення місцевого
суду від 11.10.2013р., постановити нове
рішення про відмову в позові,
посилаючись на те, що рішення суду не
грунтується на доказах, що зібрані по
справі, просив звернути увагу, що
заборгованість по аліментам виникла
лише в 2010р. і 2012р. і не з його вини, а
також на те, що на теперішній період у
нього взагалі відсутня заборгованість
по аліментам.

В апеляційному суді апелянт, і його
представник доводи апеляційної скарги
підтримали.

Позивач надала свої заперечення на
апеляційну скаргу, вважає рішення
законним і обґрунтованим.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю - доповідача, доводи
скарги, заперечення на неї, оглянувши в
судовому засіданні розрахунок
заборгованості по аліментам, який за
запитом апеляційного суду надійшов з
Комінтернівського районного
управління юстиції Одеської області
від 13.02.2014р., колегія дійшла висновку
апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково з наступних підстав.

Задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 в
частині стягнення неустойки за
прострочення сплати аліментів в
повному обсязі, стягнувши з
відповідача на користь позивача
18383,83грн., суд 1 інстанції виходив з
того, що у відповідача виникла
заборгованість по сплаті аліментвів за
2010рік і в 2012році. Сума пені розрахована
за правилами ст.196 СК України. Доводи
відповідача про те, що відсутня його
вина, суд не прийняв до уваги,
посилаючись на те, що відповідач
сплачує мінімальну суму аліментів і
повинен був знати про періодичне
збільшення цієї суми з урахуванням
данних Управління статистики щодо
середньомісячної заробітної плати.

Колегія з висновком суду в цій частині
вимог не погоджується.

По матеріалам справи встановлено, що
відповідач ОСОБА_3 є батьком дитини,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.9).

На підставі рішення Приморського суду
м. Одеси від 16.11.2010р. відповідач ОСОБА_3
зобов'язаний сплачувати аліменти на
користь позивача на утримання дитини,
ОСОБА_4, в розмірі ? доходів але не
менше ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
щомісячно, починаючи з 13.09.2010 року до
повноліття дитини, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

З урахуванням рішення суду 1 інстанції
від 16.11.2010р., яке набрало чинності, у
відділі ДВС Комінтернівського
районного управління юстиції Одеської
області на підставі Постанови від
08.02.2011р. було відкрито виконавче
провадження щодо примусового
стягнення аліментів з ОСОБА_3(а.с.11).

Позивач надала розрахунок пені за
прострочення сплати аліментів на
утримання дитини за період з 13.09.2010р.(
дата призначення аліментів за рішенням
суду) по 17.07.2013р., що складає суму
18383,83грн. (а.с.249-261).

За поясненнями позивача
заборгованість по аліментам у
відповідача мала місце в 2010р. і в 2012р.,
але сума заборгованості їм погашалася
не однією сумою, а поступово, і борг по
аліментам переходив з місяця в місяць,
що і стало підставою для нарахування
пені по сумі заборгованості, з
урахуванням періодичної проплати суми
боргу по аліментам.

Статтею 196 СК України передбачена
відповідальність за прострочення
сплати аліментів.

Передбачено, що при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення.

Згідно ст. 196 СК України неустойка
нараховується на суму несплачених
аліментів за кожен місяць окремо
шляхом умноження на 1 відсоток та на
кількість прострочених днів і
остаточно її розмір визначається
шляхом складання визначених таким
способом сум.

Для перевірки розрахунку, що надала
позивач, колегія витребувала
Розрахунок заборгованості по
аліментам за кожний місяць окремо за
період з 13.09.2010р. по 17.07.2013р. з
Комінтернівського районного
управління юстиції Одеської області.
Розрахунок від 13.02.2014р. приєднаний до
матеріалів справи.

Колегія встановила, що розрахунок
неустойки визначено позивачем, а також
судом 1 інстанції правильно, з
урахуванням того, що у відповідача
виникла сума заборгованості в 2010р. і в
2012р., але цю суму заборгованості
відповідач сплачував поступово.

Встановлено, що починаючи з грудня 2012р.
по теперішній час сума заборгованості
у відповідача відсутня, починаючи з
січня 2013р. по липень 2013р. державною
виконавчою службою зафіксована
переплата по аліментам. Вказане
підтверджується Розрахунком, який
приєднаний до справи.

Колегія проаналізувала доводи
відповідача, його пояснення щодо
причин виникнення заборгованості по
аліментам в 2010р. і в 2012р.

По Розрахунку заборгованості
відповідач не сплачував аліменти 18
днів вересня, жовтень, листопад, 16 днів
грудня в 2010р. За поясненнями
відповідача аліменти з нього були
стягнуті на підставі рішення від
16.11.2010р. з 13.09.2010р. ( час звернення
позивача з позовом) і державний
виконавець не повідомив його своєчасно
про середньостатистичні данні по
середньомісячній заробітній платі, що
і стало підставою для затримки виплати
аліментів.

В 2012р. у відповідача виник борг по
сплаті аліментів в січні - березні 2012р.
по 38,25грн. щомісячно, в серпні 2012р. борг
також 38,25грн., вересень, жовтень,
листопад 2012р. борг по 2,50 грн. щомісячно.
Аліменти не були взагалі нараховані на
дитину в квітні - липні 2012р. Щодо
заборгованості за вказаний період
відповідач пояснював, що в квітні -
липні 2012р. ним були внесені гроші на
виплату аліментів, але виконавча
служба перерахувала ці суми як
аліменти на дружину, позивача ОСОБА_2,
оскільки в цей же період він сплачував
також аліменти на дружину по 600,00грн.
щомісячно. Що стосується
заборгованості по 38,25грн. і 2,50грн.,
відповідач пояснював, що виконавча
служба своєчасно не повідомила його
про зміну статистичних даних по
середньомісячній зарплаті.

Частиною 2 вказаної норми СК України
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану.

Перевірив розрахунок неустойки,
встановивши, що починаючи з січня 2013р.
відповідач регулярно сплачує аліменти
на дитину, заборгованість відсутня,
враховуючи, що відповідач фактично
визнав свою вину і пояснив причину
виникнення заборгованості по
аліментам, колегія вважає, що є
підстави для зменшення суми неустойки
і зменшує розмір неустойки до 2000грн.
Стягнення суми неустойки з відповідача
на користь позивача, яка виховує
малолітню дитину, зобов'яжуть
відповідача бути відповідальним при
виплаті аліментів на дитину. Тому
рішення в частині вимог позивача про
стягнення неустойки скасовується, з
ухваленням нового рішення в цій
частині позовних вимог ОСОБА_2

Рішенням суду 1 інстанції відмовлено
в задоволенні позовних вимог позивача
про відшкодування моральної шкоди.
Позивач рішення місцевого суду в цій
частині не оскаржує.

Колегія з вказаним висновком
суду погоджується.

При вирішенні позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди суду
необхідно в кожній справі з'ясовувати
характер правовідносин сторін,
встановлювати якими правовими нормами
вони регулюються, чи допускає
відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при
даному виді правовідносин. Законом не
передбачено відшкодування моральної
шкоди по спору, що виник між сторонами.
Тому рішення суду в цій частині
позовних вимог залишається без змін.

При зверненні до суду позивач ОСОБА_2
була звільнена від сплати судового
збору, у відповідності з вимогами ст. 88
ЦПК України сума судового збору
пропорційно частині задоволених
позовних вимог в сумі 243,60грн.
стягується з відповідача на користь
держави.

Керуючись ст. ст.
303,307ч1п2,309ч1п.п.3,4,316,317,319 ЦПК України,
судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити,
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 11.10.2013р. в частині позовних
вимог ОСОБА_2 в інтересах малолітньої
доньки, ОСОБА_4, до ОСОБА_3 про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в інтересах
малолітньої доньки, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_3 про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
неустойку за прострочення сплати
аліментів на дитину, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 2000,00грн.( дві тисячі
грн.00коп.).

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 11.10.2013р. про відмову в
позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди
залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави на
відповідний рахунок судовий збір в
сумі 234,60грн.

Рішення набирає чинності негайно після
його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

судді апеляційного суду Одеської
області: Плавич Н.Д.

Ващенко Л.Г.

Вадовська Л.М.