Справа № 165/649/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Свередюк А.В. Провадження №
22-ц/773/1012/14 Категорія: 53 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю представника відповідача
Бабичука С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до державного підприємства
«Нововолинський ремонтно-механічний
завод» (далі - ДП «Нововолинський РМЗ»)
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
за апеляційною скаргою відповідача ДП
«Нововолинський РМЗ» на рішення
Нововолинського міського суду від 14
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 01 липня 1988 року
вона працювала на посаді бухгалтера в
ДП «Нововолинський РМЗ». 28 серпня 2012
року її було звільнено з роботи за
власним бажанням у зв'язку з виходом на
пенсію. В день звільнення підприємство
не провело з нею повного розрахунку по
вихідній допомозі. Рішенням
Нововолинського міського суду від 22
лютого 2013 року з відповідача на її
користь стягнуто 6684,43 грн. нарахованої
але не виплаченої вихідної допомоги
при звільненні. Дані кошти відповідач
виплатив їй лише 26 лютого 2014 року.

Тому просила стягнути на свою користь
42884,10 грн. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 29 серпня 2012 року по 25 лютого 2014
року.

Рішенням Нововолинського міського
суду від 14 травня 2014 року позов
задоволено.

Постановлено стягнути з ДП
«Нововолинський РМЗ» на користь ОСОБА_2
42884 грн. 10 коп. середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
за період з 29 серпня 2012 року по 25 лютого
2014 року та в дохід держави - 243 грн. 60
коп. судового збору.

Ухвалою Нововолинського міського суду
від 19 травня 2014 року внесено
виправлення в це рішення, а саме -
змінено стягнуту з відповідача в дохід
держави суму судового збору з 243 грн. 60
коп. на 428 грн. 84 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ДП
«Нововолинський РМЗ» просить
скасувати рішення від 14 травня 2014 року
і ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позову, виключивши зі
строку обчислення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
період перебування під арештом
банківських рахунків підприємства. При
цьому покликається на неповне
з'ясування судом обставин справи та
порушення норм матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких мотивів.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про
працю (далі - КЗпП) України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Згідно із ст. 117 цього Кодексу в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Аналіз вищенаведених норм
матеріального права дає підстави для
висновку про те, що передбачений
частиною 1 статті 117 КЗпП України
обов'язок роботодавця щодо виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні настає за
умови невиплати з його вини належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП України, при
цьому визначальними є такі юридично
значимі обставини як невиплата
належних працівникові сум при
звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Не проведення з вини власника або
уповноваженого ним органу розрахунку з
працівником у зазначені строки є
підставою для відповідальності,
передбаченої статтею 117 КЗпП України,
тобто виплати працівникові його
середнього заробітку за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. Після ухвалення судового
рішення про стягнення не виплачених
при звільненні з роботи працівника
коштів роботодавець не звільняється
від такої відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що з 01
липня 1988 року ОСОБА_2 перебувала в
трудових відносинах ДП
«Нововолинський РМЗ», а 28 серпня 2012
року була звільнена з посади
бухгалтера за власним бажанням у
зв'язку з виходом на пенсію на підставі
ст. 38 КЗпП України, що підтверджується
відповідними записами в трудовій
книжці (а. с. 4).

При звільненні з позивачем не було
проведено повного розрахунку, у зв'язку
з чим рішенням Нововолинського
міського суду від 22 лютого 2013 року
стягнуто з ДП «Нововолинський РМЗ» на
користь ОСОБА_2 6684,43 грн. нарахованої,
але не виплаченої вихідної допомоги
при звільненні (а. с. 5).

Як вбачається з довідок ДП
«Нововолинський РМЗ» №№ 14/076, 14/075 від 26
лютого 2014 року заборгованість
підприємства по вихідній допомозі
ОСОБА_2 виплачена в цей день. Її
середньоденна заробітна плата
становила 113,45 грн. (а. с. 6, 7).

Таким чином, період затримки
розрахунку складає 378 робочих днів - з 29
серпня 2012 року (перший робочий день
після звільнення) по 25 лютого 2014 року
(останній робочий день перед
проведенням розрахунку). Тому до
стягнення підлягає 42884,10 грн. (113,45 х 378).

Виходячи з викладеного, давши вірну
правову оцінку обставинам справи, суд
першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позов.

Доводи апелянта про пропуск ОСОБА_2
встановленого законом строку
звернення до суду з даним позовом не
заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 25 постанови від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», непроведення розрахунку з
працівником у день звільнення або, якщо
в цей день він не був на роботі,
наступного дня після його звернення з
вимогою про розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі
перебіг тримісячного строку звернення
до суду починається з наступного дня
після проведення зазначених виплат
незалежно від тривалості затримки
розрахунку.

Як зазначалося вище, розрахунок з
позивачем був проведений 26 лютого 2014
року (а. с. 6), а з даним позовом до суду
ОСОБА_2 звернулася 11 березня 2014 року (а.
с. 1), тобто в межах тримісячного строку.

За змістом ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівнику мають бути
виплачені всі суми, що належать йому
від підприємства, а не лише заробітна
плата. Необхідність виплати ОСОБА_2
вихідної допомоги при звільненні
встановлена вищезгаданим рішенням
Нововолинського міського суду від 22
лютого 2013 року і визнана відповідачем.
Відтак вказана допомога відноситься до
сум, які належать працівнику від
підприємства.

Той факт, що рішення суду від 22 лютого
2013 року про стягнення з ДП
«Нововолинський РМЗ» на користь ОСОБА_2
вихідної допомоги знаходилося на
примусовому виконанні у державній
виконавчій службі, не свідчить про
відсутність вини відповідача у
несвоєчасній виплаті позивачу
належних їй коштів, оскільки дана
обставина не перешкоджала
підприємству провести повний
розрахунок з працівником добровільно у
встановлений законом строк, не
доводячи спір до судового розгляду і не
очікуючи примусового виконання
рішення.

Також не є доказом відсутності вини
відповідача факт накладення арешту на
його рахунки у зв'язку з наявністю
боргів перед кредиторами. Вказане
свідчить про неналежну організацію
роботи підприємства, яка перешкодила
йому працювати прибутково і своєчасно
розраховуватися за своїми
зобов'язаннями, тобто про його вину.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеними
обставинами справи і не містять
встановлених законом підстав для
скасування оскаржуваного рішення, яке
постановлено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача
державного підприємства
«Нововолинський ремонтно-механічний
завод» відхилити, а рішення
Нововолинського міського суду від 14
травня 2014 року в даній справі з
врахуванням виправлень, внесених в
нього ухвалою цього ж суду від 19 травня
2014 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: