АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3655/14
Головуючий 1-ї інстанції -
Справа № 642/537/14ц
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 12» червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Костенко Т.М.,

при секретарі: Попій Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Ленінського
районного суду м. Харкова від 26 березня
2014 року за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про визнання правочину недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

26 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ
«УкрСиббанк») про визнання правочину
недійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що 05
жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ
«УкрСиббанк» укладено договір № 0
про надання споживчого кредиту,
відповідно до умов якого ПАТ
«УкрСиббанк» зобов'язалося надати йому
однією сумою, а він прийняти, належним
чином використовувати і повернути
кредит (грошові кошти) в іноземній
валюті в сумі 84 500,00 доларів США, що
дорівнює еквіваленту 426 725,00 грн. за
курсом Національного банку України на
день укладення цього договору,
терміном до 05 жовтня 2028 року.
Відсоткова ставка за користування
кредитом дорівнює 10,5 відсотків річних
протягом першого місяця та підлягає
перегляду протягом наступного терміну
(далі - кредитний договір).

05 жовтня 2007 року між сторонами по
справі було укладено додаткову угоду №
1 до кредитного договору, відповідно до
умов якої відсоткова ставка підлягає
зміні у випадках настання обставин,
передбачених кредитним договором, а
саме: відсоткова ставка за
користування кредитними коштами
встановлюється в розмірі подвійної
відсоткової ставки, збільшується не
більше ніж на 10 відсотків для кредитів
у національній валюті та не більш ніж
на 5 відсотків для кредитів в іноземній
валюті, відповідно до розміру ставки,
що діє згідно кредитного договору,
встановлюється на рівні діючих
відсоткових ставок Банку за програмами
кредитування.

З огляду на зазначене, відповідач має
право підвищувати відсоткову ставку в
односторонньому порядку, лише за
наявності власної ініціативи, без
укладення сторонами за кредитним
договором відповідної угоди про
внесення змін до договору.

Таким чином, відповідачем порушується
ряд норм Цивільного кодексу України,
Закону України «Про захист прав
споживачів» та постанови НБУ № 168,
оскільки відповідно до даних норм
кредитор не має права в
односторонньому порядку, без укладення
додаткової угоди до договору змінювати
відсоткову ставку за кредитним
договором.

У зв'язку з зазначеним, його було
введено в оману щодо дійсної сукупної
вартості кредиту.

Крім того, в кредитному договорі та
додатковій угоді № 1 не зазначений
перелік і вартість всіх сукупних
послуг та фінансових зобов'язань
споживача, які пов'язані з отриманням,
обслуговуванням і погашенням кредиту,
також не зазначено їх у відсотковому
значенні та в грошовому виразі, не
вказана вартість зобов'язань
споживача, абсолютне подорожчання
кредиту у грошовому виразі.

Відповідачем в типовій формі
кредитного договору протиправно
визначена конкретна страхова компанія,
в якій підлягає страхувати майно
споживача. Також, останнім не вказано в
кредитному договорі та додатковій
угоді до нього і не повідомлено про
назву та адресу бюро, до якого
передається інформація для формування
його кредитної історії.

В кредитному договорі не має суттєвої
умови - відповідальність банку. Не
попереджено, що валютні ризики під час
виконання кредитного договору несе
споживач.

В кредитному договорі вказано, що від
імені банку діє особа - Бражник Н.В.,
однак з тексту виданої на її ім'я
довіреності вбачається, що вона не
уповноважена на укладення кредитних
договорів.

Не зважаючи на реорганізацію
відповідача, кредитний договір,
всупереч вимогам законодавства,
переукладений з ОСОБА_1 не був.
Відповідачем не надано належних
доказів переходу прав та обов'язків від
АКІБ «УкрСиббанк» до ПАТ «УкрСиббанк».

Таким чином, істотна частина
кредитного договору та додаткової
угоди суперечать законодавству та
спрямовані на створення дисбалансу
договірних прав та обов'язків на його
шкоду, не відповідають засадам
справедливості та розумності.

Зважаючи на зазначене, просив суд
визнати недійсним вказаний кредитний
договір, судові витрати покласти на
відповідача.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції представником ПАТ
«УкрСиббанк» подано заперечення на
позовну заяву, в якому відповідач
просив суд у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити. Вказав, що своїм підписом на
кредитному договорі позивач
підтвердив, що ознайомлений у
письмовій формі з умовами надання
кредиту, в тому числі вартістю кредиту,
його особливостями, перевагами та
недоліками, методикою, яка
використовується банком для
визначення валютного курсу, строків і
комісій, пов'язаних із конвертацією
валюти платежу у валюту зобов'язання
під час погашення заборгованості за
кредитом та відсотками за користування
ним. Інформацією про сукупну вартість
кредиту з урахуванням реальної
відсоткової ставки та значення
абсолютного подорожчання кредиту,
вартості, видів та предметів супутніх
послуг, а також іншої інформації,
надання якої вимагає чинне
законодавство. Ніяких застережень або
зауважень з боку ОСОБА_1 щодо неповного
розуміння або незгоди з умовами
договору під час його підписання, не
надано, продовж 14 днів з моменту
вручення споживачеві примірника
укладеного кредитного договору згоду
на його укладення не відкликав.
Посилання позивача щодо
несправедливості зміни відповідачем в
односторонньому порядку відсоткової
ставки, зазначеної в кредитному
договорі та додатковій угоді до нього,
не відповідає дійсності, оскільки при
їх укладенні сторони погодили, що за
порушення зобов'язань за кредитним
договором, буде встановлена подвійна
відсоткова ставка в розмірі 21 відсотку.
Також, посилання позивача щодо
відсутності з боку ПАТ «УкрСиббанк»
повідомлення про бюро, в якому буде
знаходитися інформація щодо його
кредитної історії, не є підставою для
визнання правочину недійсним. Позивач
з заявою щодо знаходження бюро
кредитних історій до ПАТ «УкрСиббанк»
не звертався.

Рішенням Ленінського районного суду
Харківської області від 26 березня 2014
року в позові ОСОБА_1 до ПАТ
«УкрСиббанк» про визнання правочину
недійсним відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати, позов задовольнити. При
цьому посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
висновки суду не відповідають дійсним
обставинам по справі, а його доводам,
викладеним в позовній заяві та в суді
першої інстанції належної оцінки не
надано.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 апеляційну
скаргу підтримав.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи
та обговоривши наведені в скарзі
доводи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1 про визнання правочину
недійсним суд першої інстанції виходив
із того, що при укладенні договору про
надання споживчого кредиту від 05
жовтня 2007 року № 0 було дотримано
всі передбачені законом істотні умови
договору, котрі були обумовлені згодою
сторін, як узгоджені сторонами, так і
прийняті ними. На момент укладення
вказаного договору, обидві сторони
мали необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасників
було вільним та відповідало їхній
внутрішній волі, що підтверджено
власноручними підписами та печатками
сторін. ПАТ «УкрСиббанк» було
задоволено потреби позивача та надано
в користування грошові кошти, при цьому
передбачено порядок та умови, при яких
можлива зміна відсоткової ставки за
кредитом. Під час укладення кредитного
договору позивач надав свою згоду на
те, що банк має право збільшувати
розмір відсоткової ставки за кредитом.
На підтвердження доводів позивача щодо
реорганізації банку та вчинення
відповідачем правочину без
відповідного дозволу (ліцензії)
доказів не надано. Крім того, ОСОБА_1 не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження того, що договір було
укладено позивачем під впливом
помилки чи обману.

Колегія суддів погоджується з даними
висновками суду першої інстанції
зважаючи на нижчезазначене.

Під час розгляду справи судом
апеляційної інстанції встановлено,
підтверджується письмовими доказами,
що містяться в матеріалах справи та не
оспорюється сторонами, що 05 жовтня 2007
року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк»
укладено договір № 0 про надання
споживчого кредиту, відповідно до умов
якого АКІБ «УкрСиббанк» зобов'язалося
надати ОСОБА_1 однією сумою, а він
зобов'язався прийняти, належним чином
використовувати і повернути банку
кредит (грошові кошти) в іноземній
валюті в сумі 84 500,00 доларів США 00
центів та сплатити відсотки за його
користування шляхом внесення
ануїтетних платежів в порядку ї на
умовах, визначених цим договором.
Вказана сума кредиту дорівнює
еквіваленту 426 725,00 грн. за курсом
Національного банку України на день
укладення цього договору (а.с. 11- 14).

Відповідно до п.1.2. кредитного договору
термін надання кредиту (грошових
коштів) до 05 жовтня 2028 року. Позичальник
зобов'язується повертати суму кредиту
та сплачувати відсотки шляхом сплати
ануїтетних платежів у розмірі 835,00
доларів США 00 центів в день сплати
ануїтетних платежів, за виключенням
випадків, передбачених п.1.2.4.
кредитного договору (а.с. 11).

Відповідно до п.1.3. кредитного договору,
за використання кредитних коштів у
межах установленого строку
кредитування відсоткова ставка
встановлюється в розмірі 10,5 відсотків
річних. По закінченню 30 календарних
днів, рахуючи з дати видачі кредиту та
кожного наступного місяця
кредитування, відсоткова ставка
підлягає перегляду відповідно до умов
п. 10.2 договору. У випадку, якщо банк не
повідомив позичальника про зміну
розміру відсоткової ставки на
наступний місяць строку кредитування в
порядку, передбаченому п. 10.2. даного
договору, застосовується розмір
відсоткової ставки, діючий за цим
договором в попередньому періоді.
Сторони домовились, що умовами цього
договору може бути встановлений новий
розмір відсоткової ставки за
користування кредитом у разі настання
будь-якої із обставин, передбачених
п.10.2. договору (а.с. 11, зворотна
сторінка).

В п. 8 кредитного договору встановлено
відповідальність сторін (а.с. 13).

Відповідно до п. 10.2. кредитного
договору сторони погодили, що протягом
дії цього договору банк відповідно до
умов п.1.3.1. може змінити розмір
відсоткової ставки в сторону
збільшення у разі настання будь-якої з
наступних обставин, а саме: порушення
позичальником кредитної дисципліни;
та/або погіршення фінансового стану
позичальника, документально
підтвердженого в результаті
моніторингу, що проводиться банком
відповідно до внутрішніх нормативних
документів на підставі довідки про
доходи, тощо, а також даних по виконанню
позичальником кредитної дисципліни,
тобто своєчасного погашення
заборгованості та/або виконання інших
зобов'язань, передбачених договором;
та/або здійснення поточних коливань
відсоткових ставок за вкладами та/або
кредитами, або зміни у
грошово-кредитній політиці НБУ. У
випадку настання перших двох обставин,
відсоткова ставка за користування
кредитними коштами встановлюється в
розмірі подвійної відсоткової ставки,
що діє відповідно до п.1.3.1. кредитного
договору, у випадку настання останньої
обставини відсоткова ставка
збільшується не більше ніж на 10
відсотків для кредитів у національній
валюті та не більше ніж на 5 відсотків
для кредитів в іноземній валюті,
відповідно до ставки, що діє згідно
п.1.3.1. (а.с. 13, зворотна сторінка).

Відповідно до п. 10.5. кредитного
договору строк його дії встановлюється
з дня укладення і до повного погашення
суми кредиту, сплати нарахованих
відсотків та/або пені у разі її
нарахування (а.с. 13, зворотна сторінка).

Крім того, 05 жовтня 2007 року між
сторонами по справі було укладено
додаткову угоду № 1, відповідно до якої
сторони погодили внести зміни до
кредитного договору, а саме: додати до
договору додаток № 1 - «Графік платежів,
визначення сукупної вартості кредиту»;
додаток № 2 - «Тарифи банку»; п.1.3.5.
виклали в наступній редакції: « 1.3.5.
позичальник згідно умов договору
сплачує банку комісію на умовах,
зазначених у цьому договорі»; п. 3.5.
доповнили новим п.п. 3.5.5., а п.5.2 та п.7.5.
доповнили новими абзацами (а.с. 25).

Позивачем заявлено вимогу, щодо
визнання правочину (кредитного
договору) недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції стосовно того, що договір про
надання кредиту укладається на власний
розсуд кредитора і позичальника та з
урахуванням вимог цивільного
законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. У договорах за участю
фізичної особи - споживача
враховуються вимоги законодавства про
захист прав споживачів.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла до висновку, що укладений
кредитний договір та додаткова угода
до нього не містять підстав для
визнання їх недійсними, оскільки під
час їх укладення сторонами по справі
було додержано вимоги, встановлені ст.
203 ЦК України, а саме, зміст кредитного
договору та додаткової угоди до нього
не суперечить ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; на момент укладення
кредитного договору сторони по справі
мали необхідний обсяг цивільної
дієздатності, їх волевиявлення було
вільним і відповідало їх внутрішній
волі, кредитний договір спрямований на
реальне настання правових наслідків -
отримання кредитних коштів та
подальшого їх погашення відповідно до
встановлених умов. Зазначене
підтверджується фактом підписання
сторонами кредитного договору та
додаткової угоди до нього.

Власноручне підписання ОСОБА_1
кредитного договору та додаткової
угоди до нього свідчить про те, що він
погоджується також і з пунктом 10.2.
договору, якими встановлено, що ПАТ
«УкрСиббанк» може змінити розмір
відсоткової ставки в сторону
збільшення у разі настання будь-якої із
прямо передбачених в ньому обставин
(а.с. 13).

Також колегія суддів вважає
правильними висновки суду першої
інстанції стосовно того, що зміна
відсоткової ставки за ініціативою
відповідача не суперечить вимогам ч.2,3
ст. 1056-1 ЦК України, оскільки положення
яким закріплено, що фіксована
процентна ставка є незмінною протягом
усього строку кредитного договору,
встановлений договором розмір
фіксованої процентної ставки не може
бути збільшено банком в
односторонньому порядку, умова
договору щодо права банку змінювати
розмір фіксованої процентної ставки в
односторонньому порядку є нікчемною,
було внесено до Цивільного Кодексу
України 12 грудня 2008 року Законом
України № 661-VI, а кредитний договір та
додаткова угода до нього укладені 05
жовтня 2008 року.

Керуючись ч.1 ст. 5 ЦК України стаття 1056-1
ЦК України не регулює відносини, що
виникли між сторонами по справі,
оскільки вони виникли до моменту
набрання чинності Законом України №
661-VI та доповнення ЦК України
статтею1056-1 .

За таких обставин, вказані доводи не
можуть бути визнані обґрунтованими.

Що ж стосується доводів позивача
стосовно того, що АКІБ «УкрСиббанк», з
яким укладено спірний договір, було
реорганізовано, а з ПАТ «УкрСиббанк»
договір не укладався, то вони
спростовуються доказами, що містяться
в матеріалах справи.

Так, відповідно до п.1.1. Статуту ПАТ
«УкрСиббанк» комерційний інноваційний
банк «Харківінкомбанк»
перереєстровано у закрите акціонерне
товариство. Згідно з рішенням
загальних зборів акціонерів від 18
червня 1992 року найменування
комерційний інноваційний банк
«Харківінкомбанк» було змінено на
акціонерний комерційний інноваційний
банк «УкрСиббанк». Рішенням загальних
зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року
акціонерний комерційний інноваційний
банк «УкрСиббанк» у зв'язку з
приведенням своєї діяльності у
відповідність до норм ЗУ «Про
акціонерні товариства» змінив своє
найменування на публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк», яке виступає
правонаступником по всіх правах та
зобов'язаннях акціонерного
комерційного інноваційного банку
«УкрСиббанк» (а.с. 108).

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що переукладення
кредитного договору позивачем з ПАТ
«УкрСиббанк» не вимагається.

Також позивачем на надано до суду
першої та апеляційної інстанції
будь-яких доказів на підтвердження
своїх посилань щодо вчинення
відповідачем правочину без
відповідного дозволу (ліцензії) та не
уповноваженою на те особою. Натомість,
матеріали справи містять данні, які
спростовують зазначені посилання
позивача, а саме, відповідно до Розділу
9 кредитного договору - «Гарантії»
підписанням даного договору банк
підтверджує, що у нього є всі необхідні
ліцензії і дозволи НБУ, необхідні для
видачі та обслуговування кредиту за
даним договором, що даний договір
підписаний з боку банку уповноваженою
на те особою і підписання даного
договору не є перевищенням її
повноважень (а.с. 13).

Що ж стосується посилань позивача
стосовно його помилки щодо обставин,
які мають істотне значення, у зв'язку з
чим кредитний договір підлягає
визнанню недійсним на підставі ст. 229 ЦК
України, то суд апеляційної інстанції
вважає їх необґрунтованими та не
доведеними, оскільки позивачем не
надано будь-яких належних та
допустимих доказів на їх
підтвердження.

Крім того, колегія суддів вважає
неспроможними посилання позивача щодо
вчинення ним кредитного договору під
впливом омани, оскільки ним не доведена
наявність умислу в діях відповідача та
факт обману.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем по справі не надано належних
та допустимих доказів на підтвердження
обставин, на які він посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, у
зв'язку з чим, колегія суддів не вбачає
правових підстав для скасування
рішення суду першої інстанції та
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 26 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: