Справа №333/6192/13-ц
Провадження №2/333/1241/14
РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2014 року

м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого -
судді
Тучкова С.С.,

при секретарі
Шелесько Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, цивільну справу
№333/6192/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_2
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, 1/4 частини
всіх видів заробітку (доходу)
відповідача, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з дня
подання позову до суду і до досягнення
дочкою повноліття, посилаючись на те,
що з відповідачем вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі, на даний час
шлюб розірвано, добровільно надавати
матеріальну допомогу відповідач
відмовляється, тому вона вимушена
звернутися до суду.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи була повідомлена своєчасно та
належним чином, надала суду заяву, в
якій просила розглядати справу за її
відсутності, позовні вимоги підтримала
повністю та просила суд їх
задовольнити.

Відповідач, повідомлений судом
належним чином про час та місце
розгляду справи, у судове засідання не
з'явився і не повідомив суд про причини
неявки.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явилася, про час та місце
розгляду справи була повідомлена
своєчасно та належним чином, надала
суду заяву, в якій просила позов
задовольнити частково, а саме стягнути
з відповідача аліменти на утримання
дитини у розмірі 1/6 частини всіх видів
заробітку (доходу) відповідача, у
зв'язку з тим, що на утримані останнього
знаходяться ще двоє неповнолітніх
дітей.

Відповідно до вимог ст.169 ЦПК України
неявка позивача, відповідача та його
представника не перешкоджає розгляду
справи. За таких обставин суд вважає за
можливе розглянути справу без участі
сторін.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши
письмові докази та проаналізувавши
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд приходить до
наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Згідно ст.60 Цивільного процесуального
кодексу України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження
серії НОМЕР_3, виданого 02.12.1997 року
Виконкомом Вищетарасівської сільської
ради Томаківського району
Дніпропетровської області, сторони є
батьками неповнолітньої дитини -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Згідно довідки №918 від 07.09.2013 року,
виданої Міським комунальним
підприємством «Основаніє» Запорізької
міської ради, встановлено, що дитина
знаходиться на утриманні матері
ОСОБА_1, проживає разом з нею (а.с.22).

Отже, судом встановлено, що на даний час
дитина знаходиться на утриманні матері
ОСОБА_1, проживає разом з нею.

Відповідно до свідоцтва про
народження, серії НОМЕР_4, ОСОБА_2 є
батьком неповнолітньої дитини - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.36).

Згідно свідоцтва про народження, серії
НОМЕР_5, ОСОБА_2 є батьком
неповнолітньої дитини - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.37).

На підставі рішення Шевченківського
районного суду м.Запоріжжя від 31.03.2014
року з ОСОБА_2 стягнуто на користь
ОСОБА_6 аліменти на утримання
неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ОСОБА_5 у
розмірі по 1/6 частці заробітку
відповідача на кожну дитину, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
25.02.2014 року і до досягнення дітьми
повноліття.

Відповідно до довідки вих.№91/б від
13.03.2014 року ОСОБА_2 з 20.08.2001 року працює
на посаді інженера в ТОВ
«Укравтозапчастина», його дохід за
період з 01.09.2013 року по 28.02.2014 року склав
14102,38 гривень (а.с.64).

Таким чином, добровільно відповідач
ОСОБА_2 матеріальної допомоги на
утримання дитини - ОСОБА_3 не надає, хоча
є працездатним.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
батько (батьки) або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про
права дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
батьки несуть однакову
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
в усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 Сімейного кодексу України
передбачено, що батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу
України за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з
якнайкращого забезпечення інтересів
дитини, оскільки відповідач має
регулярний постійний дохід (працює в
ТОВ «Укравтозапчастина» та отримує
заробітну платню), а інші обставини, які
б давали підстави для призначення
аліментів у твердій грошовій сумі,
відсутні, суд приходить до висновку, що
аліменти на утримання дитини мають
бути присуджені у частці від доходу її
батька.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу
України при визначенні розміру
аліментів суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини і
платника аліментів, наявність у
останнього інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного
кодексу України частка заробітку
(доходу) матері, батька, яка буде
стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу
України мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст.184 Сімейного
кодексу України.

Таким чином, при визначенні частки
доходу відповідача, яка підлягає
стягненню як аліменти, суд враховуючи,
що ОСОБА_2 має ще двох дітей, які
перебувають на його утримані, має
постійний дохід у вигляді заробітної
плати, виходячи з принципу розумності,
вважає за необхідне стягнути з
відповідача аліменти на користь ОСОБА_1
на утримання неповнолітньої дитини -
ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/6 частини
всіх видів заробітку (доходу)
відповідача щомісяця, але не менш, ніж
30% прожиткового мінімуму відповідного
віку дитини.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу
України встановлено, що аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову.

Таким чином, у зв'язку із викладеним,
аналізуючи зібрані у справі докази та
вимоги чинного законодавства,
приймаючи до уваги положення ст.11
Цивільного процесуального кодексу
України щодо розгляду справ в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, виходячи з
якнайкращого забезпечення інтересів
дитини, враховуючи обставини справи, а
також те, що відповідач визнав позов в
частині стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини у
розмірі 1/6 частини його доходу, суд
вважає за можливе задовольнити позов
частково.

Так як задоволена основна вимога
позивача, яка була звільнена від сплати
судового збору при подачі заяви, з
відповідача повинен бути стягнений в
дохід держави судовий збір,
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Керуючись ч.2 ст.27 Конвенції про
права дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
ст.ст.180-183, 191 СК України, ст.8 Закону
України «Про охорону дитинства»,
ст.ст.10, 11, 59, 60, 209, 214-215, 367 ЦПК України
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4
(ідентифікаційний номер - НОМЕР_1), на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5
(ідентифікаційний номер - НОМЕР_2), на
утримання неповнолітньої дитини -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі
1/6 частини всіх видів заробітку (доходу)
відповідача щомісяця, але не менш, ніж
30% прожиткового мінімуму відповідного
віку дитини, починаючи з 07.08.2013 року і до
повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, судовий
збір в дохід держави в розмірі 229
(двісті двадцять дев'ять) гривень 40
копійок.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів
підлягає негайному виконанню у межах
суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м.Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя
С.С.
Тучков