У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді
Григоренка М.П.,

суддів: Ковальчук Н.М.,
Максимчук З.М.,

секретар судового засідання Демчук
Ю.Ю., з участю відповідача, розглянувши
у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу комунального
підприємства „Будинкоуправління" на
рішення Дубровицького районного суду
від 24 березня 2014 року в справі за
позовом комунального підприємства
„Будинкоуправління" до ОСОБА_1 про
зобов'язання укласти договір про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій,

В С Т А Н О
В И Л А :

21 лютого 2014 року КП
„Будинкоуправління" звернулося в
Дубровицький районний суд з позовом до
ОСОБА_1, в якому просило зобов'язати
останнього укласти договір про надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, а також
стягнути судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог
вказувало, що рішенням виконавчого
комітету Дубровицької міської ради від
31.10.2008 року №336 КП „Будинкоуправління"
визначено виконавцем послуг по
утриманню будинків і споруд та
прибудинкових територій. Позивач
підготував договір про надання послуг
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій на основі
типового договору, затвердженого
Постановою КМУ № 529 від 20.05.2009 року та
неодноразово звертався до відповідача
з пропозицією укласти відповідний
договір, проте останній відмовляється
від укладання вказаного договору.

Із цих підстав просило позов
задовольнити.

Рішенням Дубровицького районного суду
від 24 березня 2014 року в задоволенні
позову КП „Будинкоуправління" до
ОСОБА_1 відмовлено.

______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1131/2014
Головуючий у 1 інстанції :
Отупор К.М.

Доповідач :
Григоренко М.П.

В поданій на рішення суду апеляційній
скарзі КП „Будинкоуправління"
покликається на його незаконність,
через порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також невідповідність
висновків суду дійсним обставинам
справи.

Вказує, що необхідність укладення
договору на надання
житлово-комунальних послуг
передбачено законом і його укладення
визначено як обов'язок, а не право
сторін. Форма і зміст (умови) типового
договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій затверджено
постановою КМУ від 20 травня 2009 року №
529.

Зазначає, що укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору суперечить вимогам ст.ст. 6, 627,
630 ЦК України, ст.ст. 19, 20 ЗУ „Про
житлово-комунальні послуги".

Із цих підстав просить скасувати
оскаржуване рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким зобов'язати ОСОБА_1
укласти з КП „Будинкоуправління"
договір про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій, а також стягнути з
відповідача на користь позивача судові
витрати.

В ході апеляційного розгляду справи
відповідач просив відхилити
апеляційну скаргу, а рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
відповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги та вивчивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Залишаючи без задоволення
позовні вимоги КП „Будинкоуправління",
суд першої інстанції послався на
положення ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України,
якими закріплено принцип свободи
договору та дійшов висновку, що позивач
обрав неналежний спосіб захисту своїх
прав.

Даний висновок суду першої інстанції
відповідає фактичним обставинам
справи, наявним у справі доказам та
ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також
не спростовують правильності
висновків суду першої інстанції.

В постанові Верховного Суду
України від 10 жовтня 2012 року, яка
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України
підлягає обов'язковому застосуванню,
вказано, що ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626,
627 визначає загальні засади цивільного
законодавства, зокрема поняття
договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України
правочин між фізичною і юридичною
особами належить вчиняти у письмовій
формі, за виключенням випадків,
передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України). Інші випадки визнання
договору укладеним зазначені у ст. ст.
642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи
договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України
визначає, що свобода договору полягає в
праві сторін вільно вирішувати питання
при укладенні договору, виборі
контрагентів та погодженні умов
договору.

Закріпивши принцип свободи договору,
ЦК України разом з тим визначив, що
свобода договору не є безмежною,
оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та
ст. 627 цього Кодексу при укладенні
договору, виборі контрагентів,
визначенні умов договору сторони не
можуть діяти всупереч положенням цього
Кодексу та інших актів цивільного
законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з
нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України,
відповідно до яких підставою
недійсності правочинів є суперечність
їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 - IV від 24
червня 2004 року передбачено, що
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають
обов'язки споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24
червня 2004 року передбачений обов'язок
споживача укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Цей обов'язок
відповідає зустрічному обов'язку
виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21
цього Закону, підготувати та укласти зі
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 « Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій» (далі -
постанова № 529).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК
України, ст. ст. 19 - 21 Закону № 1875 - IV від 24
червня 2004 року, постанови № 529
убачається, що умови типового договору,
що набули юридично обов'язкового
значення в силу актів цивільного
законодавства, є обов'язковими для
сторін договору, які не мають права
відступити від їх положень і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України
та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 - IV від 24
червня 2004 року.

Проте, за положенням ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового права або
майнового права та інтересу у
визначені цією статтею способи. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених
ст. 16 ЦК України, не зазначено такого
способу захисту, як установлення
правовідносин (в тому числі шляхом
зобов'язання особи до укладення
відповідних договорів).

Разом з тим, виходячи із загальних
засад цивільного законодавства та
судочинства, права особи на захист у
суді порушених або невизнаних прав, меж
здійснення особою цивільних прав і
виконання цивільних обов'язків (ст. ст.
3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК
України) можна дійти висновку про те, що
в разі невизнання споживачем права
виробника, (виконавця) послуг на
укладення договору про надання
житлово-комунальних послуг, який
відповідає вимогам типового договору,
таке право підлягає захисту судом на
підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом
визнання договору укладеним на умовах,
передбачених нормативним актом
обов'язкової дії.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
Дубровицького районного суду від 24
березня 2014 року підлягає залишенню без
змін, як ухвалене із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-314, 315
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу комунального
підприємства „Будинкоуправління"
відхилити.

Рішення Дубровицького районного суду
від 24 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають право оскаржити
ухвалу апеляційного суду та рішення
суду першої інстанції до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий
Григоренко М.П.

Судді :
Ковальчук Н.М.

Максимчук З.М.