Головуючий суду 1 інстанції - Тарасов
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 2/1219/377/12
Провадження № 22ц/782/2196/14
РІШЕННЯ

Іменем України

16 червня 2014 року
м. Луганськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів - Ступіної Я.Ю., Темнікової В.І.,

при секретарі: Булгаковій М.Е.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новопсковського районного
суду Луганської області від 01 квітня 2014
року

у цивільній справі за позовом
кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості, -

в с т а н
о в и л а:

У жовтні 2012 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості, в обґрунтування якого
вказав, що відповідно до укладеного
договору кредитної лінії № 331 від 21.04.2010
року відповідач ОСОБА_3 отримала кредит
у розмірі 17000 грн. зі сплатою 70 % річних
від загальної суми залишку кредиту за
кожен день користування кредитом
строком на 24 фактичних місяці від дати
отримання кредиту.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором 21.04.2010 року між позивачем та
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладені
договори поруки, відповідно до умов
яких останні зобов'язалися відповідати
перед позивачем за зобов'язаннями
ОСОБА_3, що випливають із кредитного
договору № 331 від 21.04.2010 року, як
солідарні боржники.

В порушення вимог закону та умов
договору відповідач ОСОБА_3
зобов'язання за вказаним кредитним
договором належним чином не виконує, у
зв'язку з чим за період з 18.07.2012 року по
10.10.2012 року поточна заборгованість за
вказаним кредитним договором
становить 10365,70 грн.

Позивач просив стягнути солідарно з
відповідачів на кредитної спілки
«Імперіал ЛТД» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 10365,70
грн. та судові витрати.

Рішенням Новопсковського районного
суду Луганської області від 01 квітня 2014
року позовні вимоги кредитної спілки
«Імперіал ЛТД» до ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості задоволені. Суд стягнув
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на користь кредитної спілки
«Імперіал ЛТД» заборгованість за
кредитним договором № 331 від 21.04.2010 року
у розмірі 10365,70 грн. Вирішено питання
про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову кредитної
спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, про час і місце повідомлені
належним чином і в установленому
законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Із апеляційної скарги вбачається, що
відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
рішення суду не оскаржують, а
відповідачем ОСОБА_2 рішення суду
оскаржується тільки в частині себе,
тому в частині інших відповідачів
рішення суду не є предметом перегляду
судом апеляційної інстанції згідно
положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України та п. 15
постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку" № 12 від 24.10.2008 року, згідно яких
у разі якщо апеляційна скарга подана
на рішення щодо частини вирішених
вимог, суд апеляційної інстанції
відповідно до принципу
диспозитивності не має права робити
висновків щодо неоскарженої частини ні
в мотивувальній, ні в резолютивній
частині судового рішення, а в описовій
частині повинен зазначити в якій
частині вимог судове рішення не
оскаржується.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої
інстанції виходив з того, що ним були
встановленні факти про те, що
відповідно до укладеного договору
кредитної лінії № 331 від 21.04.2010 року
відповідач ОСОБА_3 отримала кредит у
розмірі 17000 грн. зі сплатою 70 % річних
від загальної суми залишку кредиту за
кожен день користування кредитом
строком на 24 фактичних місяці від дати
отримання кредиту. Позивач свої
обов'язки перед відповідачем ОСОБА_3 з
приводу передачі грошей виконав у
повному обсязі, надавши чергові транші
кредитних ліній від 21.04.2010 року, 22.04.2010
року та 05.05.2010 року. Підписавши
кредитний договір, ОСОБА_3 прийняла на
себе зобов'язання погашати кредит у
порядку та строки відповідно до умов
договору.

В забезпечення виконання зобов'язання,
21.04.2010 року між позивачем та ОСОБА_2
укладений договір поруки № 331/1,
відповідно до умов якого остання
зобов'язалася відповідати перед
позивачем за зобов'язаннями ОСОБА_3, що
випливають із кредитного договору № 331
від 21.04.2010 року, як солідарні боржники.

21.04.2010 року між позивачем та ОСОБА_4
укладений договір поруки №331/2,
відповідно до умов якого остання
зобов'язалася відповідати перед
позивачем за зобов'язаннями ОСОБА_3, що
випливають із кредитного договору № 331
від 21.04.2010 року, як солідарні боржники.

21.04.2010 року між позивачем та ОСОБА_5
укладено договір поруки № 331/3,
відповідно до умов якого остання
зобов'язалася відповідати перед
позивачем за зобов'язаннями ОСОБА_3, що
випливають із кредитного договору № 331
від 21.04.2010 року, як солідарні боржники.

Також судом встановлено, що рішенням
Старобільського районного суду
Луганської області від 14.02.2011 року,
рішенням Новопсковського районного
суду Луганської області від 28.02.2011 року
та заочним рішенням Старобільського
районного суду Луганської області від
20.12.2011 року з відповідачів на користь
позивача у солідарному порядку було
стягнуто заборгованість за вказаним
кредитним договором у розмірі 5838,55 грн.,
3577,13 грн. та 18065,38 грн. відповідно.

Відповідач зобов'язання за вказаним
кредитним договором належним чином не
виконує, у зв'язку з чим за період з
18.07.2012 року по 10.10.2012 року
заборгованість за вказаним кредитним
договором становить 10365,70 грн.

Тому суд першої інстанції з
урахуванням зазначених обставин,
керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 549, 554, 610-612, 1054
ЦК України, дійшов висновку про
стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь кредитної
спілки «Імперіал ЛТД» заборгованість
за кредитним договором № 331 від 21.04.2010
року в сумі 10365,70 грн.

Висновки суду та встановлені ним
обставини в оскаржуваній частині
відповідають матеріалам справи та
законодавству, яке регулює
правовідносини, які склалися між
сторонами.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачем неправомірно в
односторонньому порядку збільшено
відсоткову ставку за кредитним
договором з 70 % до 140 % без згоди
поручителя ОСОБА_2, що є зміною умов
кредитного договору та порушенням ст.
1056-1 ЦК України, п. 6.1, 6.2 договору поруки
не заслуговують на увагу, виходячи з
наступного.

Спірні правовідносини, які виникли між
сторонами врегульовані ст. 1054, 553,554 ЦК
України.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що
розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Так, п. 3.7 кредитного договору № 331 від
21.04.2010 року передбачено, що у разі
несвоєчасного надходження
(прострочення) планового платежу
повністю або частково, з першого дня
прострочення за рішенням Кредитного
комітету цей кредит може визнаватися
кредитом з підвищеним ризиком.

В п. 3.8 вищевказаного кредитного
договору зазначено, що протягом строку
визнання кредиту кредитом з підвищеним
ризиком процентна ставка за ним
встановлюється у розмірі 140 % річних від
суми залишку кредиту.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, вибору
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. Отже свобода договору
означає право громадян або юридичних
осіб вступати чи утримуватися від
вступу у будь-які договірні відносини.
Свобода договору проявляється також у
можливості, наданій сторонам визначити
умови такого договору.

Кредитний договір № 331 від 21.04.2010 року
та договір поруки № 331/1 від 21.04.2010 року
між позивачем та відповідачами ОСОБА_3,
ОСОБА_2 укладені з урахуванням
волевиявлення сторін, оскільки підписи
на договорах є доказом того, що сторони
погодилися з його умовами.

Зазначені вище обставини свідчать про
те, що можливість та умови
застосування відсоткової ставки у
розмірі 140% були передбачені сторонами
ще під час підписання сторонами
договору і відповідачка ОСОБА_3 з ними
погодилася.

Оскільки відповідач ОСОБА_3
зобов'язання за вказаним кредитним
договором належним чином не виконує,
тому позивач правомірно у
відповідності до п. 3.8 кредитного
договору № 331 від 21.04.2010 року застосував
процентну ставку у розмірі 140 %. Даний
договір не визнано недійсним.

При цьому слід зауважити, що в даному
випадку мова йде не про зміну основної
відсоткової ставки за користування
кредитом, передбаченої п. 3.1 кредитного
договору , яка залишилася незмінною, а
про застосування підвищеної
відсоткової ставки, передбаченої та
узгодженої сторонами за порушення
виконання умов договору. А згідно
договору поруки № 331/1 від 21.04.2010 року
боржник і поручитель ОСОБА_2 несуть
солідарну відповідальність перед
кредитором.

Крім того, в силу ч. 3 статті 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сини, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного
Суду України „Про судове рішення у
цивільній справі" № 14 від 18.12.2009 року
зазначено, що оскільки обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ лише в тому разі,
коли в них беруть участь ті самі особи
або особа, щодо якої встановлено ці
обставини, чи їх правонаступники
(частина третя статті 61 ЦПК), то в інших
випадках - ці обставини встановлюються
на загальних підставах.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 21 січня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до кредитної спілки
«Імперіал ЛТД», ОСОБА_3 про визнання
зобов'язання, що виникло з договору
поруки, припиненими та припинення
договору поруки, яке набрало законної
сили встановлено, що підстави для
застосування п.п. 3.7, 3.8 договору
кредитної лінії № 331 від 21 квітня 2010
року мали місце та кредитодавець був
вправі їх застосувати. Отже кредитна
спілка «Імперіал ЛТД» діяла в межах
договору, будь-яких змін в кредитний
договір та договір поруки не вносила,
тому підстав для застосування
наслідків передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК
України не має.

Отже, рішенням суду встановлено, що
кредитна спілка «Імперіал ЛТД» вправі
протягом визнання кредиту кредитом з
підвищеним ризиком застосовувати
процентну ставку за договором у
розмірі 140% річних від суми залишку
кредиту. Будь-яких змін в кредитний
договір № 331 від 21.04.2010 року та договір
поруки, укладений між позивачем та
ОСОБА_2, кредитна спілка «Імперіал ЛТД»
не вносила. Таким чином, відповідачем
ОСОБА_2 під час розгляду цієї справи не
можуть оспорюватися обставини, які
були встановлені рішенням суду
апеляційного суду від 21 січня 2014 року.

Посилання апелянта на те, згідно рішень
Старобільського районного суду та
Новопсковського районного суду
Луганської області з відповідачів на
користь кредитної спілки «Імперіал
ЛТД» в солідарному порядку стягнута
заборгованість за відсотками в сумі 49427
грн. 63 коп. та на виконання рішень судів
було відкрито зведене виконавче
провадження, під час якого 07.12.2012 року
проведені прилюдні торги з реалізації
арештованого нерухомого майна, яке
належало апелянту, і переможцем торгів
визнано позивача, який придбав
квартиру за 68700 грн., та кошти від
реалізації були перераховані в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором, не заслуговують на увагу,
оскільки доказів того, що
заборгованість за кредитним договором
погашена у повному обсязі відповідачем
не надано. Отже, відсутні підстави
вважати, що ОСОБА_3 зобов'язання за
кредитним договором виконано належним
чином.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи рішенням Старобільського
районного суду Луганської області від
14.02.2011 року, рішенням Новопсковського
районного суду Луганської області від
28.02.2011 року, заочним рішенням
Новопсковського районного суду
Луганської області від 27.07.2011 року,
заочним рішенням Старобільського
районного суду Луганської області від
20.12.2011 року, рішенням Новопсковського
районного суду Луганської області від
15.10.2012 року з відповідачів на користь
позивача у солідарному порядку було
стягнуто заборгованість за вказаним
кредитним договором у розмірі 5838,55 грн.,
3577,13 грн., 2806,30 грн.,18065,38 грн., та 19140,27 грн.
відповідно.

Вказаними рішеннями з відповідачів
стягнута заборгованість за відсотками,
про що зазначає сам апелянт в
апеляційній скарзі, станом на 17.07.2012
року. В позовній заяві по даній справі
позивач просить стягнути
заборгованість за відсотками за період
з 18.07.2012 року по 10.10.2012 року.

Зазначені вище обставини, свідчать про
те, що позивачем заявлені вимоги про
стягнення заборгованості за
відсотками за інший період ніж вже є
рішення суду, якими стягнута
заборгованість за відсотками.

Також згідно п. 3.6 договору кредитної
лінії № 331 від 21.04.2010 року погашення
заборгованості позичальника перед
кредитодавцем здійснюється в
наступному порядку: в першу чергу
сплачуються всі нараховані проценти, а
за відсутності заборгованості по
процентах - погашається сума кредиту.

Оскільки відповідач ОСОБА_3
зобов'язання за договором кредитної
лінії № 331 від 21.04.2010 року належним
чином не виконувала, тому виникла
заборгованість за відсотками, яка
відповідно до п. 3.6 договору підлягає
погашенню в першу чергу і тільки у разі
відсутності заборгованості за
відсотками здійснюється погашення
суми кредиту.

Нарахування відсотків за умовами
договору кредитної лінії № 331 від 21.04.2010
року здійснюється до моменту
повернення кредиту.

Доказів того, що зобов'язання за
договором кредитної лінії виконано
належним чином апелянтом апеляційному
суду надано не було.

Доводи апеляційної скарги відносно
того, що умови договору є
несправедливими на підставі п. 2 ст. 18
Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки заборгованість
по відсоткам значно перевищує суму
отриманого кредиту, не заслуговують на
увагу, оскільки з позовом про визнання
кредитного договору та договору поруки
недійсними сторони не зверталися, суд
же згідно ст. 11 ЦПК України розглядає
цивільні справи в межах заявлених
позовних вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

В той же час, проаналізувавши
встановлені судом першої інстанції
обставини по справі, колегія суддів
вважає, що встановивши дійсні
обставини по справі, суд першої
інстанції помилково дійшов висновку в
частині солідарного стягнення
заборгованості за кредитним договором
з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 без
урахування положень ч.ч.1, 3 ст. 554 ЦК
України.

Так, згідно ч.1 ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 3 ст. 554 ЦК України
особи, які спільно дали поруку,
відповідають перед кредитором
солідарно, якщо інше не встановлено
договором поруки.

Аналіз цих положень свідчить про те, що
лише у разі, якщо поручителі спільно
поручилися, тобто одним договором, то
вони відповідають перед кредитором
солідарно. У разі укладення декількох
договорів поруки на виконання одного й
того самого зобов'язання, то положення
ч. 3 ст. 554 ЦК України не застосовуються.
У такому випадку кредитор має право
пред'являти вимогу до кожного з
поручителів на підставі окремого
договору, відповідно до яких кожен із
поручителів відповідає перед
кредитором разом із боржником як
солідарні боржники.

Як вбачається із матеріалів справи,
21.04.2010 року між кредитною спілкою
«Імперіал ЛТД» та ОСОБА_3 укладено
договір кредитної лінії № 331, згідно
умов якого ОСОБА_3 отримала кредит у
розмірі 17000 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 70 %
річних від загальної суми залишку
кредиту за кожен день користування
кредитом строком на 24 місяця від дати
отримання кредиту та діє до повного
виконання зобов'язань.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором 21.04.2010 року між кредитною
спілкою «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2
укладено договір поруки № 331/1
відповідно до умов якого, остання взяла
на себе обов'язок відповідати за
зобов'язаннями ОСОБА_3, що випливають з
кредитного договору № 331 від 21.04.2010
року.

Згідно п. 1.1. договору поруки № 331/1
поручитель зобов'язується перед
кредитором відповідати солідарно в
повному обсязі за своєчасне та повне
виконання боржником зобов'язання за
кредитним договором № 331 від 21.04.2010
року, а також додатковими угодами до
нього, що укладені та можуть бути
укладені в майбутньому.

Пунктом 3.1 договору поруки № 331/1 від
21.04.2010 року передбачено, що поручитель
відповідає по зобов'язаннях за
вищезазначеним кредитним договором
перед кредитором в тому ж обсязі, що і
боржник.

З матеріалів справи вбачається, що
21.04.2010 року між позивачем та
поручителями ОСОБА_4, ОСОБА_5 були
укладені окремі договори поруки № 331/2,
№ 331/3, згідно умов яких поручитель
зобов'язується перед кредитором
відповідати солідарно в повному обсязі
за своєчасне та повне виконання
боржником зобов'язання за кредитним
договором № 331 від 21.04.2010 року, а також
додатковими угодами до нього, що
укладені та можуть бути укладені в
майбутньому.

Зазначене вище, свідчить про те, що
кожен із поручителів відповідає перед
кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» разом
із боржником ОСОБА_3 як солідарні
боржники.

Матеріали справи не містять доказів
того, що поручителі спільно дали
поруку.

За таких обставин у суду першої
інстанції не було правових підстав для
солідарного стягнення заборгованості
за кредитним договором з ОСОБА_2 з
іншими поручителями.

За таких обставин, рішення суду в
частині солідарного стягнення
заборгованості за кредитним договором
з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення, яким стягнути з
ОСОБА_3, ОСОБА_2 солідарно на користь
кредитної спілки "Імперіал ЛТД"
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 10365 грн. 70 коп., стягнути з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно на користь
кредитної спілки "Імперіал ЛТД"
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 10365 грн. 70 коп.; стягнути з
ОСОБА_3, ОСОБА_5 солідарно на користь
кредитної спілки "Імперіал ЛТД"
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 10365 грн. 70 коп.

В іншій оскаржуваній частині рішення
суду залишити без змін.

Рішення суду стосовно боржника ОСОБА_3,
поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_5 не
переглядається з зазначених вище
підстав.

Керуючись ст.ст. 303,309,319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Новопсковського
районного суду Луганської області від
01 квітня 2014 року в оскаржуваній частині
змінити, скасувавши в частині
солідарного стягнення заборгованості
за кредитним договором з ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та в цій частині
ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2 солідарно на користь
кредитної спілки "Імперіал ЛТД"
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 10365 грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, ОСОБА_4, ідентифікаційний
номер НОМЕР_3 солідарно на користь
кредитної спілки "Імперіал ЛТД"
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 10365 грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, ОСОБА_5, ідентифікаційний
номер НОМЕР_4 солідарно на користь
кредитної спілки "Імперіал ЛТД"
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 10365 грн. 70 коп.

В іншій оскаржуваній частині рішення
суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили
негайно після його проголошення, але
може бути оскаржене безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
його проголошення у касаційному
порядку.

Головуючий

Судді: