Головуючий суду 1 інстанції - Степіна
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Провадження № 22ц/782/2090/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого - Фарятьєва С.О.

суддів - Лісіциної А.І., Стахової
Н.В.

при секретарі - Соловей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на
рішення Жовтневого районного суду
м.Луганська від 15 квітня 2014 року за
позовом ОСОБА_2 до ПАТ „Державний
ощадний банк України" в особі
Луганського міського відділення №7511,
3-тя особа ОСОБА_3 про припинення
правовідносин, пов`язаних з виконанням
договору поруки,-

В С Т А Н О В И
Л А :

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з зазначеним позовом до ПАТ
„Державний ощадний банк України" в
особі Луганського міського відділення
№7511, обґрунтовуючи його тим, що 17.06.2005
року між банком і ОСОБА_3 (боржник) було
укладено договір відновлювальної
кредитної лінії №3Д-74 (Кредитний
договір), згідно з яким банк надав їй
кредит в сумі 98000 грн. на 60 місяців з
терміном остаточного погашення не
пізніше 17.06.2010 року, зі сплатою
відсотків у розмірі 24% річних.

В забезпечення виконання ОСОБА_3
кредитних зобов`язань за вищевказаним
договором у цей же день між банком та
боржником і ним, тобто позивачем, було
укладено Договір поруки, відповідно до
якого він виступав як поручитель за
виконання боржником зобов`язань за
кредитним договором.

У відповідності із Договором поруки
термін «Зобов`язання» визначається як
зобов`язання боржника перед
кредитором, що виплаває з Кредитного
договору, а саме: здійснити погашення
кредиту в розмірі 98.000 грн., сплатити
кредитору відсотки за користування
кредитом, штрафи та інші платежі у
розмірі, порядку та на умовах
зазначених у Кредитному договорі. Тому
зазначений Договір поруки є
самостійним договором, який закріпив
права та обов`язки сторін щодо
виконання зобов`язань, покладених на
нього (позивача).

Відповідно до того ж Договору поруки
він (позивач) зобов`язався перед
відповідачем солідарно відповідати у
повному обсязі за своєчасне та повне
виконання боржником зобов`язань за
Кредитним договором і де було
зазначено про зобов`язання перед
відповідачем саме у сумі 98.000 грн.

27 липня 2007 року між банком та боржником
було укладено додаткову угоду №13 до
Кредитного договору, відповідно з якою
суму кредиту було збільшено до 176.680 грн.

Таким чином банк без його, тобто
поручителя згоди, збільшив процентну
ставку за кредитом, а тому підстав для
покладання на нього відповідальності
за невиконання або неналежне виконання
боржником своїх зобов`язань перед
банком немає, оскільки порука
припинилася.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд визнати припиненими
правовідносини, пов`язані з виконанням
договору поруки, укладеному 17.06.2005 року
між ним та відповідачем, визнати
договір поруки, укладений 17.06.2005 року
між ними припиненим та стягнути судові
витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Луганська від 15 квітня 2014 року
задоволенні позовних вимог позивачу
було відмовлено за необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивач просить
рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити по справі нове
рішення яким його позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі,
оскільки вважає, що суд неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права.

Заперечень на апеляційну скаргу до
матеріалів справи не надійшло.

Заслухавши доповідача, вислухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що підстав для
задоволення скарги немає.

В силу ст.124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з вимогами ст.2 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів», суд,
здійснюючи правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечує кожному
право на справедливий суд та повагу до
інших прав і свобод, гарантованих
Конституцією і законами України.

Положеннями ст.4 ЦПК України
передбачено, що здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

У відповідності із ч.1 ст.11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних та
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Крім того, вимогами ст.ст.213,214 ЦПК
України передбачено, що рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання:

Чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин та
інше.

З матеріалів справи вбачається, що
вказані вимоги закону судом першої
інстанції виконано було.

В силу ст.553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

У відповідності із вимогами ст.559 ЦК
України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов`язання, а також у разі зміни
зобов`язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Судом встановлено, що 17 червня 2005 року
між ВАТ„Державний ощадний банк
України" в особі Луганського міського
відділення №7511 (кредитор) та ОСОБА_3
(боржник) було укладено договір
відновлювальної кредитної лінії №3Д-74,
згідно з яким банк надав їй кредит в
сумі 98.000 грн. на 60 місяців з терміном
остаточного погашення не пізніше 17.06.2010
року, зі сплатою відсотків у розмірі 24%
річних.

У цей же день між вказаним банком та
ОСОБА_2, тобто позивачем, був укладений
договір поруки згідно якого останній,
як поручитель, бере на себе прямі
зобов'язання відповідати перед
кредитором по зобов'язаннях боржника
по зазначеному кредитному договору і
відповідають вони, разом з ОСОБА_3 по
цих зобов'язаннях, як солідарні
боржники.

Крім того, також у цей день між
зазначеним банком та ОСОБА_3, ОСОБА_2 і
ОСОБА_4, на забезпечення вимог
вищезазначеного Кредитного договору,
було укладено договір іпотеки,
предметом якого є квартира,
розташована у АДРЕСА_1.

27 липня 2007 року між кредитором та
боржником було укладено додаткову
угоду №13 до Кредитного договору від 17
червня 2005 року, відповідно з якою суму
кредиту було збільшено до 176.680 грн. Крім
того, договором про внесення змін від 27
липня 2007 року, укладеним між кредитором
та ОСОБА_3, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 у зв`язку із
збільшенням ліміту кредитування, було
внесено зміни і до договору іпотеки від
17 червня 2005 року, де зазначено про
збільшення суми кредитування з 98.000 грн.
до 176.800 грн. 00 коп.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач при
укладанні договору про внесення змін
від 27 липня 2007 року свою згоду на
внесення змін до договору іпотеки від 17
червня 2005 року надав, що
підтверджується його підписом на цьому
договорі, посвідченому приватним
нотаріусом Луганського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, копія
якого знаходиться в матеріалах справи.

Крім того, Ощадбанк своїм листом №79/144
від 08.04.2008 року, спрямованим на адресу
де мешкає позивач, поставив його до
відома, що заборгованість за Кредитним
договором ОСОБА_3, де майновим
поручителем є він, станом на 08.04.2009 року
складає 181639 грн. 32 коп., у т.ч.
заборгованість за основним боргом -
176.231,77 грн., заборгованість по процентам
за користування кредитом - 4.866,89 грн. і
заборгованість по пені - 540,66 грн.

Доказів про те, що йому було невідомо
про збільшення суми ліміту з 98.000 грн. до
176.800,00 грн. позивач, як того вимагає ст.60
ЦПК України, суду не надав. До того ж
ОСОБА_3, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 проживають за
однією адресою у вищевказаній квартирі
і вказаний договір від 27 липня 2007 року
було підписано ними трьома.

З вищевказаними висновками суду першої
інстанції вважає за необхідне
погодитись і судова колегія
апеляційного суду, оскільки зроблені
вони на підставі встановлених ним у
судовому засіданні обставинах справи,
всебічно, повно та об'єктивно
досліджених доказах, наданих
сторонами, та на підставі правильного
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам чинного
законодавства та матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги позивача
висновків суду першої інстанції не
спростовують і не дають суду
апеляційної інстанції підстав вважати,
що судом при розгляді справи були
порушені або неправильно застосовані
норми матеріального чи процесуального
права.

Також слід зазначити, що судовою
колегією не може бути прийнято до уваги
та розглянуто доводи уточненої
апеляційної скарги, поданої апелянтом
28.05.2014 року, оскільки згідно з вимогами
ст.ст.300, 303 ЦПК України доповнити чи
змінити апеляційну скаргу апелянт має
право на протязі строку на апеляційне
оскарження і апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції. Уточнюючи ж свою апеляційну
скаргу апелянт, здійснив зазначену
процесуальну дію поза межами строку на
апеляційне оскарження рішення суду від
15 квітня 2014 року, що є неприпустимим.

Підстав для скасування рішення суду
судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307,
ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Жовтневого районного суду
м.Луганська від 15 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів
після її проголошення.

Головуючий:

Судді: