________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 1512/5602/2012
Провадження № 6/520/459/14
УХВАЛА

25.06.2014 року

Київський районний суд м.
Одеси у складі :

головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі подання головного
державного виконавця Другого
Київського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_1 про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України,

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2014 року головний
державний виконавець Другого
Київського відділу виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
звернувся до суду з поданням, в якому
просить суд встановити тимчасове
обмеження у праві виїзду – ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянину України
(мешкає за адресою: АДРЕСА_1) ІПН НОМЕР_1
до виконання зобов’язань за рішенням.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника – фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Суд негайно розглядає
подання, зазначене в частині першій
цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Дослідивши та проаналізувавши
матеріали справи, суд вважає, що
подання не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено, що в
провадженні Київського районного суду
м. Одеси перебувала цивільна справа №
1512/5602/2012 року за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_3 олексія Ігоровича про стягнення
аліментів на утримання дитини.

Рішенням Київського
районного суду м. Одеси від 31.08.2012 року
позовні вимоги ОСОБА_3 – задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь позивачки –
ОСОБА_3 на утримання доньки – ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти у розмірі 1000
гривень, починаючи з 18.04.2012 року й до
досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до
18 травня 2014 року, а також на користь
держави судовий збір у розмірі 220,40
гривень.

Вищевказане рішення в
законному порядку оскаржене не було, а
від так набрало законної сили, що
відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України.

Судове рішення (постанова,
ухвала) – це акт судової влади, що
здійснює захист порушених або
оскаржених прав громадян і організацій
шляхом підтвердження наявності або
відсутності правовідносин і
розпорядженням відповідних дій в
майбутньому.

Обов'язок виконувати судове
рішення (постанову) випливає не з
рішення (постанови) суду як такого, а із
санкцій, передбачених нормами права, що
були застосовані судом. Навіть у тих
випадках, коли закон передбачає
відповідальність за невиконання
рішень, ця відповідальність має на меті
примусити зобов'язану рішенням суду
особу виконати розпорядження норми, що
застосував суд.

Одними з властивостей
судового рішення, що вступило в законну
силу є: можливість примусового
виконання судового рішення мимо волі
зобов'язаної особи та обов'язковість,
яка полягає в тому, що судове рішення,
що вступило в законну силу, стає
обов'язковим для всіх органів,
підприємств, установ, організацій,
посадових осіб і громадян і підлягають
виконанню на всій території України.
Рішення, що вступило в законну силу, є
обов'язковим і підлягає точному
виконанню. Усі державні органи,
посадові особи й окремі громадяни,
зобов'язані сприяти виконанню рішення
суду, виконуючи вимоги державного
виконавця.

15.08.2013 року Київський
районний суд м. Одеси видав виконавчий
лист № 1512/5602/2012 з примусового виконання
вищевказаного рішення суду.

22 серпня 2013 року старшим
державним виконавцем другого
Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_1 винесено
постанову ВП № 39492703 про відкриття
виконавчого провадження.

Копію зазначеної постанови
із супровідним листом в порядку,
встановленому ст. 31 Закону України «Про
виконавче провадження», направлено
сторонам. Боржнику надано 7-денний
строк для добровільного виконання
рішення суду.

Боржником в добровільному
порядку не виконано рішення суду,
згідно розрахунку заборгованості по
аліментам від 30.05.2014 року
заборгованість по аліментам боржника
ОСОБА_2 в розмірі 25013, 97 гривень станом
на 18.05.2014 року.

Згідно відповіді ДПС України було
встановлено, що відсутня інформація
про джерела отримання доходів
боржником та відсутня інформація про
зареєстровані розрахункові рахунки за
боржником.

Згідно відповіді Одеського
обласного міського центру зайнятості
боржник не перебуває на обліку у
вищевказаному центрі.

Згідно довідки УДАІ ГУМВС
України в Одеській області за
боржником транспортні засоби не
зареєстровані.

Матеріали справи не містять
жодних документів, окрім копій
зазначених виконавчих листів та копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 22.08.2013 року, а саме:
відсутні відомості з КП «БТІ ОМР» та
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції щодо
наявності або відсутності нерухомого
майна, що зареєстровано за боржником
ОСОБА_2, відсутні акти виходу за адресою
реєстрації та мешкання боржника, тощо.

Враховуючи викладене, суд не
може встановити чи виконувались
державним виконавцем взагалі
які-небудь дії з виконання рішення
суду, окрім звернення із поданням про
заборону виїзду за кордон.

При вирішенні даного
питання суд враховує той факт, що право
громадян України на пересування є
конституційним правом (ст. 33
Конституції України), тому обмеження
такого права може бути передбачено
тільки Законами України.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України – до виконання
зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положень
пункту 5 частини першої статті 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України» вiд
21.01.1994 року № 3857-XII громадянинові
України може бути тимчасово відмовлено
у видачі паспорта, зокрема, якщо він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання зобов'язань.

Громадянинові України, який
має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених пунктами 1-9
частини першої цієї статті.

Разом із тим, в сенсі ст.2
Протоколу №4 до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
який гарантує деякі права і свободи, не
передбачені в Конвенції та у Першому
протоколі до неї, яка є частиною
національного законодавства, та ст. 33
Конституції України, кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Виходячи зі змісту подання,
а також враховуючи відсутності у
матеріалах справи документів, які
могли б підтвердити злісне ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням суду, суд
не вбачає підстав для прийняття
рішення про обмеження ОСОБА_5 у праві
виїзду за межі України.

На підставі викладеного та
керуючись ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в’їзду в
Україну громадян України», п.8 ст. 19
Закону України «Про державну
прикордонну службу України», ст.377-1 ЦПК
України, суд –

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання
головного державного виконавця
Другого Київського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції ОСОБА_1 про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України – відмовити.

Копію ухвали невідкладно
направити до Другого Київського
відділу Державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
– для відома.

Ухвала може бути оскаржена
шляхом подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Одеської області
через Київський районний суд м. Одеси
протягом п’яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п’яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя

Ку
риленко О. М.