Справа № 344/8797/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1462/2014
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Горблянського
Я.Д., Беркій О.Ю.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Міського парку культури і відпочинку
ім.Т.Шевченка про зобов'язання вчинити
дії та відшкодування моральної шкоди,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Івано-Франківського міського
суду від 15 серпня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із вищевказаним позовом. Свої
вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням
Івано-Франківського міського суду від
11 серпня 2009 року, яке набрало законної
сили, її поновлено на роботі на посаді
двірника Івано-Франківського міського
парку культури та відпочинку ім. Т.Г.
Шевченка та стягнуто середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 19 вересня 2008 року по 11 серпня
2009 року. Проте, після поновлення на
роботі роботодавець не перерахував до
Пенсійного фонду України відповідних
внесків за період її перебування у
вимушеному прогулі.

Посилаючись на вказані обставини,
ОСОБА_2 просила поновити їй строк
звернення до суду з позовом,
зобов'язати Івано-Франківський міський
парк культури та відпочинку ім. Т.Г.
Шевченка здійснити відповідні внески
до Пенсійного фонду України за час її
перебування у вимушеному прогулі.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 15 серпня 2013 року у задоволенні
позову відмовлено, у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій вказує на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Апелянт зазначила, що пропустила строк
на звернення до суду через хворобу
чоловіка, який був інвалідом першої
групи і потребував догляду. Після
смерті чоловіка 17.01.2012 року вона
хворіла, тому пропустила строк з
поважних причин. Однак суд, не взяв до
уваги наведених обставин, а також
безпідставно не витребував у
відповідача звіти по перерахунках
коштів до пенсійного фонду, не зважаючи
на заявлене клопотання.

Просила скасувати рішення суду першої
інстанції та передати справу на
розгляд до іншого суду.

В судовому засіданні апеляційного суду
апелянт ОСОБА_2 підтримала доводи
апеляційної скарги, представник
відповідача Ротару В.І. заперечив
доводи апелянта, посилаючись на
обґрунтованість висновків суду першої
інстанції.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про часткове задоволення вимог
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Встановлено, що рішенням
Івано-Франківського міського суду від
11.08.2009 року ОСОБА_2 поновлено на роботі
двірником Івано-Франківського
міського парку культури і відпочинку
та стягнуто середньомісячний
заробіток за час вимушеного прогулу.

В силу дії ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Звертаючись до суду з позовом до
Міського парку культури і відпочинку
ім.Т.Шевченка про зобов'язання вчинити
дії та відшкодування моральної шкоди,
ОСОБА_2 вказала на те, що на виконання
рішення суду відповідач виплатив їй
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу (з 20.09.2008 року по
13.08.2009 року), однак не перерахував
відповідні страхові внески до
Пенсійного фонду України за вказаний
період.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 з
підстав пропуску позивачем строку
позовної давності.

Однак, погодитися в повній мірі з
висновком місцевого суду колегія
суддів не може, оскільки суд
припустився помилки у застосуванні
матеріального та процесуального
закону.

Так, згідно ст.15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно до ст.ст.10,59,60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як роз'яснив Пленум ВСУ у п.11 постанови
«Про судове рішення у цивільній
справі» від 18 грудня 2009 року N 14, правом
на звернення до суду за захистом
наділена особа в разі порушення,
невизнання або оспорювання саме її
прав, свобод чи інтересів, а також у
разі звернення до суду органів та осіб,
яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб або
державні та суспільні інтереси
(частини перша та друга статті 3 ЦПК), то
суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені права,
свободи чи інтереси цих осіб, а якщо
були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це. Встановивши, що строк для звернення
з позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема з індивідуальних відомостей
про застраховану особу, за час
вимушеного прогулу ОСОБА_2 (з 20.09.2008 року
по 13.08.2009 року), із заробітку позивачки
до Пенсійного фонду України
відповідачем нараховано 195,92 грн. (79,12
грн. та 116,83 грн. ) страхового збору
(а.с.176,177).

Відтак посилання ОСОБА_2 щодо не
проведення відповідачем перерахунку
страхових внесків до ПФУ за час
вимушеного прогулу не знайшли свого
підтвердження, тому позовні вимоги не
підлягають до задоволення, у зв'язку з
їх недоведеністю.

Обґрунтовуючи рішення, суд першої
інстанції не звернув уваги на вказані
обставини, а тому рішення не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 309 ЦПК є
підставою для скасування рішення з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307,309, 313-314,316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 15 серпня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до Івано-Франківського
міського парку культури та відпочинку
ім. Т. Шевченка про зобов'язання вчинити
дії та відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча:
Пнівчук О.В.

Судді:
Горблянський Я.Д.

Беркій О.Ю.