У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Черненко В.А.,
Лесько О.О., Червинської
М.Є.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Запорізького міського управління ГУ
МВС України в Запорізькій області,
Державної казначейської служби
України про відшкодування майнової та
моральної шкоди, спричиненої
незаконними діями органу дізнання і
досудового слідства за касаційною
скаргою Державної казначейської
служби України на рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 27
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області
від 26 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом в якому просив
стягнути на його користь з
відповідачів майнову та моральну
шкоду, завдану діями органу дізнання та
досудового слідства.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 31
жовтня 2006 року співробітниками
Ленінського РВ ЗМУ ГУ МВС України в
Запорізькій області було порушено
кримінальну справу за фактом нанесення
тяжких тілесних ушкоджень, що
спричинили смерть ОСОБА_5 Вказував, що 2
листопада 2006 року він був затриманий за
обвинуваченням у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, в
той же день за місцем його проживання
було проведено обшук, в ході якого були
вилучені його особисті речі.
Постановою Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 2 листопада 2006 року
його визнали винним у вчинені
адміністративного правопорушення по
ст. 185 КУпАП і наклали стягнення в
вигляді арешту строком на 10 діб.
Постановою від 13 листопада 2006 року
строк затримання був продовжений. 10
листопада 2006 року його було взято під
варту з утриманням в СІЗО № 10 м.
Запоріжжя. Постановою Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 20
листопада 2006 року відносно нього було
обрано запобіжний захід у виді
тримання під вартою, вказана постанова
була скасована апеляційним судом
Запорізької області. Постановою
слідчого від 10 травня 2007 року відносно
позивача кримінальна справа була
закрита. Зазначав, що у зв'язку з
незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності була
спричинена майнова шкода, яка
складається з вартості пошкодженого
майна, вилученого в ході обшуку, у сумі 3
200 грн, витрат на правову допомогу у
сумі 10 тис. грн, вартості лікування та
реабілітації, втраченого заробітку у
сумі 6 800 грн, а всього 20 тис. грн. Також
зазначав, що крім втрат майнового
характеру йому була завдана моральна
шкода, яку він оцінює у 26 тис. грн.,
оскільки незаконне притягнення до
кримінальної відповідальності
призвело до порушення нормальних
життєвих зв'язків, погіршило стосунки з
оточуючими людьми.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 27 листопада 2013 року позов
ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди
залишено без розгляду.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 27 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 26 лютого 2014 року, позов ОСОБА_4 про
стягнення моральної шкоди задоволено
частково.

Стягнуто за рахунок коштів Державного
бюджету України, шляхом списання
Державною казначейською службою
України коштів з державного бюджету на
користь ОСОБА_4 у розмірі 6 970 грн на
відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі Державна
казначейська служба України,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким у позові відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
та обґрунтованість судових рішень в
межах касаційного оскарження, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позову, з висновком якого погодився й
апеляційний суд, правильно встановив
характер спірних правовідносин сторін
у справі та застосував норми
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини, вирішив спір з
урахуванням конкретних обставин
справи з дотриманням норм
процесуального права.

Зокрема суди дійшли вірного висновку
про те, що діями органу дізнання та
досудового слідства позивачу була
завдана моральна шкода, оскільки
внаслідок незаконного тримання
позивача під вартою, останній був
змушений тимчасово припинити свою
діяльність, був обмежений у вільному
пересуванні та позбавлений нормальних
життєвих зв'язків.

Доводи касаційної скарги та зміст
судових рішень не дають підстав для
висновку про те, що судами при розгляді
справи були допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної
казначейської служби України
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 27 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 26 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

О.О. Лесько

М.Є. Червинська