АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4179/14
Справа № 615/1888/13-ц
Головуючий 1 інстанції
Категорія: договірні
Доповідач: Овсяннікова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року судова
колегія судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Харківської
області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Сащенко
І.С.

при секретарі - Нестерцової І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові апеляційні
скарги Приватного акціонерного
товариства « Авіакомпанія «Українські
вертольоти» та ОСОБА_1 в особі його
представника ОСОБА_2 на рішення
Валківського районного суду
Харківської області від 30 квітня 2014
року по цивільній справі за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Авіакомпанія «Українські вертольоти»
до ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором безпроцентної позики № 144-11
від 11 липня 2011 року та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Авіакомпанія
«Українські вертольоти» про визнання
недійсним зазначеного договору,
стягнення сум належних до виплати при
звільненні та моральної шкоди , -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року Приватне
акціонерне товариство «Авіакомпанія
«Українські вертольоти» звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
боргу за договором безпроцентної
позики № 144-11 від 11 липня 2011 року.

В обґрунтування позову вказали, що 11
липня 2011 року ОСОБА_1 був прийнятий на
роботу до ПрАТ «Авіакомпанія
«Українські вертольоти».

В цей же день між ним та роботодавцем
був укладений договір безпроцентної
позики, відповідно до якого ОСОБА_1
отримав через касу підприємства в
період з 09 серпня 2011 до 17 лютого 2013 року
120 364, 37 грн.. на навчання та зобов'язався
повернути позику до 11 липня 2016 року.

Пунктом 4.2. даного договору
передбачено, що у разі розірвання
трудового договору між сторонами,
ОСОБА_1 зобов'язаний повернути суму
позики в день звільнення.

08 травня 2013 року ОСОБА_1 був звільнений
за власним бажанням, але у визначений
договором строк суму позики не
повернув.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що у
разі прострочення повернення суми
боргу боржник має сплатити штраф в
розмірі 50% від неповерненої суми
позики.

Крім того, договором передбачено, що в
разі несвоєчасного повернення позики,
боржник має сплатити 20% річних за
користування грошима.

Враховуючи, що відповідач вніс в касу
підприємства частину боргу в сумі 15 038,
40 грн. позивач просить стягнути з
ОСОБА_1 суму основного боргу 105 325, 97 грн.,
штраф в розмірі 52 662, 99 грн. та проценти
за користування грошовими коштами в
сумі 10 446, 03 коп., а всього 168 434 грн. 99 коп.

У грудні 2013 року до суду надійшла
зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ПрАТ
«Авіакомпанія «Українські вертольоти»
про визнання недійсним зазначеного
договору, стягнення сум належних до
виплати при звільненні та моральної
шкоди .

В обґрунтування позову вказав, що
керівництво ПрАТ «Авіакомпанія
«Українські вертольоти» уклало з ним
договір позики в день прийняття на
роботу, ввівши в оману.

Насправді, ніяких грошей він не
отримував.

Вважає, що його навчання мало відбутися
за кошти роботодавця, як це передбачено
ст. 201 КЗпП України.

Також зауважив, що договір не
відповідає вимогам закону, який
передбачає надання державою юридичній
особі права на надання фінансових
послуг.

Оскільки такого дозволу ПрАТ
«Авіакомпанія «Українські вертольоти»
не мало, він просить визнати договір
позики недійсним.

Просить також стягнути з ПрАТ
«Авіакомпанія «Українські вертольоти»
кошти належні йому до виплати при
звільненні в сумі 12 446 грн. та
компенсацію за спричинену моральну
шкоду в розмірі 10 000 грн.

Ухвалою суду зустрічний позов
об'єднаний з первісним в одне
провадження.

Представник позивача первісний позов
підтримав, зустрічний позов не визнав
та пояснив, що договір, укладений з
відповідачем про надання
безпроцентної позики на фінансування
навчання повністю відповідає нормам
цивільного закону. Відповідач
власноруч писав заяви про надання йому
сум позики на навчання, отримував ці
суми через касу, про що свідчать
видаткові касові ордери з його
особистим підписом.

ОСОБА_1 звільнився з роботи за власним
бажанням і частково повернув отриману
позику, проте основну суму він не
повернув.

Зазначає , що фінансування навчаня
працівника не є обов'язком роботодавця,
а є його правом.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник
первісний позов не визнали, підтримали
зустрічний позов та пояснили, що умовою
прийняття ОСОБА_1 на роботу було
укладення договору позики, що
підтверджується тим, що сам договір
укладений саме в день
працевлаштування. Крім того, ОСОБА_1
гроші в касі авіакомпанії жодного разу
не отримував, хоча і ставив підписи у
видаткових касових ордерах.

Звільнитись за власним бажанням
наполягало керівництво. Він як і інші
звільнені працівники був запевнений,
що суми, зазначені в договорі позики та
видаткових ордерах, після звільнення
не будуть пред'явлені до повернення.

Рішенням Валківського районного суду
Харківської області від 30 квітня 2014
року:

в задоволенні позову Приватного
акціонерного товариства «Авіакомпанія
«Українські вертольоти» - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Визнано частково недійсним договір
безпроцентної позики №144-11 від 11 липня
2011 року, укладений між Приватним
акціонерним товариством «Авіакомпанія
«Українські вертольоти» та ОСОБА_1, а
саме п.п. 4.2, 6.1, 7.1, 7.2.

В задоволенні вимог зустрічного позову
про стягнення сум належних до виплати
про звільненні в розмірі 12446 грн. та
моральної шкоди в розмірі 10000 грн. -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
Приватне акціонерне товариство
«Авіакомпанія «Українські вертольоти»
подав апеляційну скаргу, в якій просять
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити їх позовні
вимоги та відмовити в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1, оскільки
висновки суду незаконні, не
відповідають обставинам справи.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1
в особі свого представника ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити його позовні
вимоги та відмовити в задоволенні
позову Приватного акціонерного
товариства «Авіакомпанія «Українські
вертольоти», оскільки судом не
застосовано матеріальний закон, який
необхідно було застосувати.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення з'явившихся осіб,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційних скарг
вважає, що скарга Приватного
акціонерного товариства «Авіакомпанія
«Українські вертольоти» - підлягає
задоволенню; скарга ОСОБА_1 в особі його
представника ОСОБА_2 підлягає
задовольнню частково .

Як встановлено судом і підтверджується
матеріалами справи ОСОБА_1 згідно
наказу № 116ок 11 липня 2011 року прийнято
на посаду бортового інженера льотної
служби до ПрАТ «Авіакомпанія
«Українські вертольоти».

В цей же день між ним та ПрАТ
«Авіакомпанія «Українські вертольоти»
укладено договір безпроцентної позики
№ 144-11, згідно умов якого товариство
передає , а ОСОБА_1 отримує кошти та
зобов'язується повернути їх до 11 липня
2016 року.

Згідно наказу № 85ок від 08 травня 2013
року ОСОБА_1 звільнено з посади за ст. 38
КЗпП України за власним бажанням.

Згідно наданих видаткових ордерів за
період з 11 липня 2011 року до 08 травня 2013
року ОСОБА_1 отримано 120 364 ,37 грн.

Відповідно до п.п.4.1;4.2;6.1;8.1;8.2;8.3 договору
безпроцентної позики позичальник
зобов'язаний повернути позику до 11
липня 2016 року.

У разі розірвання трудового договору
між Позикодавцем і Позичальником
незалежно від умов, причин, що стали
підставою для звільнення, (крім
розірвання трудового договору у
випадку змін в організації виробництва
і праці, в тому числі ліквідації,
реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників,
виявленої невідповідності працівника
займаній посаді або виконуваній роботі
внаслідок стану здоров'я, які
перешкоджають продовженню даної
роботи яке підтверджено в
установленому законодавством порядку,
в тому числі незалежною експертизою)
Позичальник зобов'язаний у день
звільнення Позичальника з роботи
повернути позику (частину несплаченої
позики) у повному обсязі у порядку
передбаченому п. 6.2. цього Договору.

Позичальник зобов'язаний повернути
суму позики (або неповернену її
частину) в останній день строку,
встановленого в п. 4.1., 4.2. цього
Договору.

Цей Договір набуває чинності з моменту
надання Позикодавцем суми позики
Позичальнику та діє до повного
виконання Позичальником своїх
зобов'язань за Договором.

Якщо позичальник на момент настання
терміну повернення позики,
встановленого п.4.1. перебуває у
трудових відносинах з Позикодавцем,
трудові відносини носили на протязі
дії договору безперервний характер
(трудовий договір не розривався,
позичальник не перебував у відпусці по
догляду за дитиною) сума позики
Позичальником не повертається,
списання відбувається за рахунок
Позикодавця.

Якщо з позичальником розривається
трудовий договір у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників, виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок стану здоров'я, які
перешкоджають продовженню даної
роботи, яке підтверджено в
установленому законодавством порядку,
в тому числі незалежною експертизою,
сума позики Позичальником не
повертається, списання відбувається за
рахунок Позикодавця.

Оскільки ОСОБА_1 звільнився 08 травня 2013
року, тобто, до визначеного договором
строку - до 11 липня 2016 року; звільнився
за власним бажанням, то отримані ним за
цей період кошти підлягають з нього
стягненню.

Частково сума у розмірі 15 038,40 грн. ним
погашена, то стягненню підлягають 105
325,97 грн., а також передбачений п.7.1 штраф
у розмірі 50% від неповерненої суми
позики, тобто, 52 662,99 грн. та 20% річних
(п.7.2) у сумі 10 446,03 грн., а всього 168 434,99
грн.

Відмовляючи ПрАТ «Авіакомпанія
«Українські вертольоти» у задоволенні
позовних вимог та частково
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та
визнаючи цей договір недійсним у
п.п.4.2;6.1;7.1 та 7.2 суд першої інстанції
виходив з тих обставин, що цей договір
укладено з дискримінаційною ознакою
майнового стану ОСОБА_1, оскільки такі
умови договору позбавляють його
можливості звільнитися за власним
бажанням, що є по суті використанням
примусової праці.

Погодитися з таким висновком суду не
можна.

Відповідно до вимог ст.ст. 626 ч.1; 627 ч.1; 628;
629 ЦК України договором є
домовленість двох або більше
сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір,
в якому містяться елементи різних
договорів (змішаний договір). До
відносин сторін у змішаному договорі
застосовуються у відповідних частинах
положення актів цивільного
законодавства про договори, елементи
яких містяться у змішаному договорі,
якщо інше не встановлено договором або
не випливає із суті змішаного договору.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Укладаючи цей договір сторони
обумовили всі істотні умови щодо
розміру ссуди; її цільове призначення ;
строки та умови повернення та інше.

Цей договір не позбавляє ОСОБА_1
звільнитися за власним бажанням, що, до
речі, і було ним зроблено.

Настання у такому випадку штрафних
санкцій було оговорено сторонами і
заперечень з боку ОСОБА_1 не викликало,
оскільки він такий договір підписав.

Заявляючи позов про визнання цього
договору недійсним, ОСОБА_1 посилається
на вимоги ст. 230 ЦК України, вказуючи, що
його ввели в оману.

Відповідно о вимог ст.. 230 ЦК України
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього
Кодексу), такий правочин визнається
судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Доказів стосовно того, що договір
укладено з введенням ОСОБА_1 в оману,
ним не надано.

Посилання ОСОБА_1, що кошти по цих
видаткових ордерах він не отримував, а
вони зразу перерахувалися товариством
тим структурам, які займалися його
навчанням, безпідставні.

В матеріалах справи на а.с. 13-69
знаходяться ксерокопії заяв ОСОБА_1 на
видачу йому певних сум та видаткові
касові ордери, які містять підпис
ОСОБА_1 та прописом суму , яку він
отримував.

Будь - яких доказів, що він не отримував
ці кошти, ОСОБА_1 не представлено.

Факт написання заяв на видачу коштів та
свій підпис у ордерах ОСОБА_1 не
оспорює.

І в заяві на видачу ссуди ОСОБА_1
зазначає саме про видачу цієї суми, а не
перерахування її на якийсь інший
розрахунковий рахунок відповідної
установи.

Відносно доводів ОСОБА_1, що товариство
згідно ст. 201 КЗпП України повинно було
проводити його навчання за свій
рахунок, колегія враховує наступне.

Відповідно до вимог ст. 201 КЗпП України
для професійної підготовки і
підвищення кваліфікації працівників,
особливо молоді, власник або
уповноважений ним орган організує
індивідуальне, бригадне, курсове та
інше виробниче навчання за рахунок
підприємства, організації, установи.

Однак, навчання працівників за свій
рахунок є правом, а не обов'язком
підприємства.

Саме у зв'язку з тим, що підприємство не
навчає працівників за свій рахунок при
прийнятті ОСОБА_1 на роботу це
обумовлювалося і ОСОБА_1 погодився, що
навчатись він буде за свій кошт,
уклавши договір безпроцентної позики,
оскільки в п.5.1 договору прямо
зазначено, що цільове призначення
позики: навчання.

Як пояснював ОСОБА_1 для здійснення
польотів необхідно отримати допуск,
який видається тільки при проходженні
навчання, строки і порядок проходження
яких визначені Міністерством і іншими
установами (не ПрАТ «Авіакомпанія
«Українські вертольоти») .

Не бажаючи втрачати можливість літати
він і погодився з цими умовами.

Що стосується питання звільнення
ОСОБА_1, то колегія виходить з
наступного.

Як вказує ОСОБА_1 він звільнився не за
власним бажанням, а його, як і декілька
інших працівників , умовило
керівництво, зазначивши, що ці кошти з
них стягуватися не будуть.

Однак, в наказі про звільнення
зазначено, що ОСОБА_1 звільнено за ст. 38
КЗпП України.

При з'ясуванні в судовому засіданні
апеляційної інстанції які обставини
звільнення ним вказані в заяві про
звільнення він зазначив, що писав заяву
просто про звільнення за власним
бажанням без зазначення будь - яких
інших обставин чи підстав.

За таких обставин колегія вважає, що
рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.4, 313, 316,317,319
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Авіакомпанія
«Українські вертольоти» -
задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його
представника ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Рішення Валківського районного
суду Харківської області від 30 квітня
2014 року у частині відмови у
задоволенні вимог зустрічного позову
ОСОБА_1 про стягнення сум належних до
виплат при звільненні в розмірі 12 446
грн. та моральної шкоди в розмірі 10 000
грн. - залишити без зміни.

В іншій частині рішення суду скасувати.

Ухвалити в цій частині нове
рішення.

Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Авіакомпанія
«Українські вертольоти» -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Приватного акціонерного товариства
«Авіакомпанія «Українські вертольоти»
() суму основного боргу
105 325, 97 грн., штраф в розмірі 52 662, 99 грн.
та проценти за користування грошовими
коштами в сумі 10 446, 03 коп., а всього 168 434 (
сто шістдесят вісім тисяч чотириста
тридцять чотири ) грн. 99 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Приватного акціонерного товариства
«Авіакомпанія «Українські вертольоти»
() 2 648 (дві тисячі шістсот
сорок вісім) грн.. 33 коп. сплаченого
судового збору.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 про визнання договору
безпроцентної позики № 144 -11 незаконним
та недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення , однак може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: