У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді
Григоренка М.П.,

суддів: Максимчук З.М.,
Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Демчук
Ю.Ю., з участю представника позивача
ОСОБА_1 та представника відповідача
ОСОБА_2, розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на рішення Рівненського
районного суду від 25 березня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні
власністю, стягнення моральної та
матеріальної шкоди,

В С Т А Н О
В И Л А :

12 червня 2012 року ОСОБА_4 звернувся
в Рівненський районний суд з позовом до
ОСОБА_3, в якому просив зобов'язати
відповідача усунути перешкоди у
користуванні власністю, стягнути з
відповідача на його користь 37155,40 грн.
матеріальної шкоди, 15000 грн. моральної
шкоди, 5000 грн. витрат на правову
допомогу, 4700 грн. вартість оплати
висновків судової експертизи.

В обґрунтування позовних вимог
вказував, що відповідно до Державного
акту №11945 від 22.05.2002 року він володіє на
праві приватної власності земельною
ділянкою площею 0,15 га, що знаходиться
на території с. Обарів, вул. Ринкова
Обарівської сільської ради, проте
відповідач самовільно заволодів та
використовує частину цієї земельної
ділянки, площею 0.0275 га, влаштувавши
насип для проїзду до свого будинку.

Незважаючи на те, що за захистом своїх
прав він неодноразово звертався до
Головного управління Держкомзему у
Рівненській області і починаючи з 2010
року ОСОБА_3 тричі було винесено
приписи про усунення порушень
земельного законодавства, проте
останній жодний із цих приписів не
виконав.

______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1062/2014
Головуючий у 1 інстанції :
Штогун О.С.

Доповідач :
Григоренко М.П.

Відповідно до висновку
будівельно-технічного дослідження
Волинського відділення Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 12.10.2011 року розмір
завданих йому матеріальних збитків
становить 37155 грн. 40 коп. Розмір
завданої моральної шкоди він оцінив в
сумі 15000 грн.

Із цих підстав просив позов
задовольнити.

Рішенням Рівненського районного суду
від 25 березня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у
користуванні ОСОБА_4 земельною
ділянкою в с. Обарів Рівненського
району Рівненської області, яка
належить останньому на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю від 22.05.2002 року,
шляхом звільнення самовільно зайнятої
частини земельної ділянки та
приведення її у придатний для
використання стан.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1500
грн. в рахунок відшкодування
заподіяної моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо стягнення
судових витрат.

В поданій на рішення суду апеляційній
скарзі ОСОБА_3 покликається на його
незаконність в частині задоволення
позовних вимог, через порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи.

Вважає, що по справі відсутні докази,
які б підтверджували його вину у
заподіянні ОСОБА_4 майнової та
моральної шкоди.

Наявні в матеріалах справи акти та
приписи відповідних посадових осіб
також не є достатніми та переконливими
доказами його вини у завдані позивачу
шкоди та самовільного зайняття ним
земельної ділянки останнього.

Складались акти та виносилися приписи
з приводу одних і тих же обставин під
час розгляду адміністративної справи з
оскарження постанови про накладення
адміністративного стягнення від 06.09.2010
року № 41 Рівненським районним судом та
після ухвалення судом постанови про її
скасування.

Постанова про накладення
адміністративного стягнення від 23.03.2011
року № 1 є лише доказом притягнення
відповідача до адміністративної
відповідальності за ст. 188-5 КУпАП, та не
є доказом вини відповідача у
самовільному захопленні частини
земельної ділянки позивача та не
перебуває в причинно-наслідковому
зв'язку з розміром майнової та
моральної шкоди.

Крім того, судом не враховано, що
постанова від 06.09.2010 року № 41 про
накладення адміністративного
стягнення на ОСОБА_3 за ст. 53-1 КУпАП (за
самовільне зайняття земельної ділянки)
- скасована постановою Рівненського
районного суду від 02.03.2011 року, яка
набрала законної сили. Тому покликання
позивача на цю постанову, як на доказ
вини відповідача у заподіянні майнової
шкоди самовільним зайняттям частини
його земельної ділянки є
безпідставним.

Також вказує, що судом не
конкретизовано які саме дії має
вчинити відповідач для приведення
земельної ділянки у придатний для
використання стан і яким саме має бути
цей стан.

Зазначає, що фактично насип (частина
якого проходить по ділянці позивача)
було започатковано в 2000-2001 роках
попереднім землекористувачем
земельної ділянки (пізніше наданої у
власність ОСОБА_4) ОСОБА_5 мешканцем с.
Обарів, який використовував його для
доїзду до земельної ділянки наданої
йому для ведення особистого
селянського господарства.

Вважає, що місцевим судом справа
розглянута поверхнево, оскаржуваним
рішенням порушено його конституційні
права на об'єктивний судовий розгляд,
оскільки не було враховано того, що він
фактично проживає та є зареєстрований
в іншому місці, а власником суміжної із
позивачем земельної ділянки є його
дружина, не досліджене судом фактичне
місце розташування земельної ділянки
позивача та інше.

Із цих підстав просить скасувати
оскаржуване рішення суду в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні позову, а в решті
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

В ході апеляційного розгляду справи
представник відповідача підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити.

Представник позивача просив відхилити
апеляційну скаргу, а рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
доводи апеляційної скарги та вивчивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Частково задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції
вважав встановленим, що останній
дійсно на даний час самовільно
використовує частину земельної
ділянки позивача, а тому, керуючись
положеннями ст. 212 ЗК України та ст. 1167
ЦК України, зобов'язав відповідача
звільнити самовільно зайняту ним
земельну ділянку, з приведенням її у
придатний для використання стан за
цільовим призначенням, а також
відшкодувати завдану моральну шкоду, в
розмірі 1500 грн.

Даний висновок суду першої інстанції
відповідає фактичним обставинам
справи, наявним у справі доказам та
ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не
спростовують правильності висновків
оскаржуваного рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 3
вересня 2010 року, 22 березня 2011 року, 18
травня 2011 року в результаті перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства старшим державним
інспектором з контролю за
використанням та охороною земель
Рівненського району ОСОБА_6 було
зафіксовано факт самовільного
використання ОСОБА_3 частини земельної
ділянки позивача, у зв'язку із чим
відповідачу неодноразово виносились
відповідні приписи і за невиконання
яких останнього було притягнуто до
адміністративної відповідальності
(а.с. 15-28).

Твердження ОСОБА_3 про те, що фактично
насип, частина якого проходить по
ділянці позивача, було започатковано
ще в 2000-2001 роках попереднім
землекористувачем земельної ділянки
позивача, який використовував його для
доїзду до земельної ділянки наданої
йому для ведення особистого
селянського господарства, а також про
те, що постанова про притягнення його
до адміністративної відповідальності
за самовільне зайняття ним земельної
ділянки позивача є скасованою, на
увагу не заслуговують, оскільки по
справі встановлено, що саме відповідач
на даний час самовільно використовує
частину земельної ділянки позивача і
відмовляється приводити її у придатний
для використання стан.

Та обставина, що земельна ділянка і
житловий будинок зареєстровані на ім'я
дружини відповідача, також не
спростовують правильності висновків
оскаржуваного рішення, оскільки до
положень сімейного законодавства
майно подружжя є спільним, незалежно
від того на кого із них воно є
зареєстрованим.

Зацікавленість саме відповідача у
наявності насипу на земельній ділянці
позивача також підтверджується
позовною заявою дружини ОСОБА_3 ОСОБА_7
до ОСОБА_4 про встановлення земельного
сервітуту для облаштування під'їду до
свого будинку, яка була подана до
Рівненського районного суду 11 вересня
2012 року (а.с. 77).

Будь-яких доказів про те, що частину
земельної ділянки, на якій знаходиться
насип, використовують також і інші
особи, відповідач суду не надав, тому ці
твердження останнього є голослівними.

Щодо конкретизації, які саме дії має
вчинити відповідач для приведення
земельної ділянки у придатний для
використання стан і яким саме має бути
цей стан, то це питання підлягає
вирішенню відповідно до положень ст. 221
ЦПК України, шляхом роз'яснення
рішення.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції були правильно, всебічно і
повно встановлені обставини справи,
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення Рівненського районного суду
від 25 березня 2014 року підлягає
залишенню без змін, як ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-314, 315
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Рівненського районного суду
від 25 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають право оскаржити
ухвалу апеляційного суду та рішення
суду першої інстанції до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий
Григоренко М.П.

Судді :
Максимчук З.М.

Рожин Ю.М.