Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді:
- Максимчук З.М.,

суддів:
- Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

при секретарі судового
засідання - Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Рівне
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 26 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Рівневтормет» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та моральної шкоди,

в с
т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського
суду від 26 березня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено
за недоведеністю позовних вимог.

В поданій на рішення
апеляційній скарзі ОСОБА_4 доводить про
незаконність та необґрунтованість
рішення суду через неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, неповне
з»ясування всіх обставин справи, які
мають значення для вирішення спору.

Посилаючись на ст.47 КЗпП України
зазначає, що власник або
уповноважений ним орган зобов»язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в ст. 116 КЗпП України, тобто в
день звільнення. У відповідності до
ст.117 КЗпП України у разі невиплати з
вини власника або уповноваженого ним
органу належних звільненому
працівникові сум у строки, зазначені в
ст. 116 КЗпП України при відсутності
спору про їх розмір підприємство,
установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. Вважає, що
оскільки остаточний розрахунок з нею
було проведено 16.09.2013 року, то вона має
право на стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні. Вказує, що середній
заробіток розраховується відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України від 08.02.1995 року №100 «Про
затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати".
Відповідно до п.2 Порядку
середньомісячна заробітна плата
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з виплат за останні два
календарні місяці роботи, що передують
події, з якою пов»язана відповідна
виплата, тобто за вересень і серпень
місяць 2012 року. Посилаючись на практику
Європейського суду з прав людини
вважає, що

________________________________________________________________________
________

Справа №569/23216/14-ц

Головуючий у 1 інстанції - Є.І. Сидорук

Провадження № 22-ц/787/1125/2014

Суддя-доповідач - З.М.Максимчук

відповідач порушив її право на
отримання законної винагороди за
виконану роботу у вигляді заробітної
плати, що в сенсі ст.1 Протоколу №1 до
Конвенції з прав людини є також
порушенням права на мирне володіння
майном. Внаслідок такого порушення не
мала можливості вести нормальний
спосіб життя, змушена була докладати
додаткових зусиль для матеріального
забезпечення себе та своєї родини, що
призвело до душевних страждань.

Просить скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.

В запереченнях на апеляційну
скаргу ПАТ «Рівневтормет» зазначає, що
з доводами апелянта, викладеними в
апеляційній скарзі не погоджується і
вважає рішення суду першої інстанції
таким, що прйняте у відповідності з
вимогами норм матеріального та
процесуального права, а апеляційна
скарга є такою, що не підлягає до
задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення доводів апеляційної
скарги зі сторони відповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що є підстави для
задоволення апеляційної скарги
частково, виходячи із наступного.

Відмовляючи в задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що оскільки позивачка не
з»явилась до суду, не надала своїх
заперечень стосовно визначення
розрахунку відповідачем, який в суді
першої інстанції заперечив проти
правильності нарахування робочих днів
в які вона працювала, визначення
середнього заробітку та визначення
місяців за які позивачка просить
нарахувати заробіток, то виходячи з
вимог законності рішення суду, вважав
необґрунтованими та недоведеними
позовні вимоги. А оскільки право на
відшкодування моральної шкоди є
похідним від захищеного судом права,
позовна вимога про відшкодування
моральної шкоди задоволенню також не
підлягає.

Проте з такими висновками суду
першої інстанції колегія суддів
погодитись не може.

Судом установлено, що з 10.09. 2010
року по 14.09.2012 року ОСОБА_4 перебувала у
трудових відносинах з ПАТ
«Рівневтормет».

Наказом від 03.09.2012 року № 64 ОСОБА_4
було звільнено з роботи за згодою
сторін, відповідно до ст. 36 КЗпП
України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.47 КЗпП
України власник, або уповноважений ним
орган зобов»язаний в день звільнення
видати працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст. 116
КЗпП України.

Таким чином, закон прямо покладає на
підприємство, установу, організацію
обов'язок провести зі звільненим
працівником повний розрахунок -
виплатити всі суми, що належать йому; у
разі невиконання такого обов'язку з
вини власника або уповноваженого ним
органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП
Українивідповідальність.

В день звільнення, тобто 14.09.2012
року відповідач розрахунок не провів.
Між сторонами виник спір щодо трудових
прав працівника після звільнення з
роботи.

Рішенням Рівненського міського
суду Рівненської області від 20.03.2013
року, залишеного Ухвалою апеляційного
суду Рівненської області без змін
стягнуто з ПАТ «Рівневтормет» на
користь ОСОБА_4 нараховану, але не
виплачену заборгованість по
заробітній платі в розмірі 2504, 32
гривень та середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 17 вересня 2012 року по 20 березня
2013 року в сумі 11486,80 гривень.

Рішенням Рівненського міського
суду Рівненської області від 12 липня
2013 року стягнуто з ПАТ «Рівневтормет»
на користь ОСОБА_4 середній заробіток
за весь час затримки виплати
заборгованості по заробітній платі з
21.03.2013 року по 31.07.2013 року в розмірі 1864,04
гривень.

Вказані рішення суду першої
інстанції в апеляційному порядку не
оскаржувались і є чинними.

Відповідно до п.2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року № 100
середньомісячна заробітна плата
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з виплат за останні два
календарні місяці роботи, що передують
події, з якою пов»язана відповідна
виплата.

Таким чином, при визначенні
середнього заробітку необхідно взяти
виплати за липень і серпень місяці 2012
року, тобто виплати, за останні два
календарні місяці роботи ОСОБА_4, що
звільнилась 14.09.2012 року.

Згідно п.5 Порядку вбачається,
що нарахування виплат у всіх випадках
збереження середньої заробітної плати
провадиться виходячи з розміру
середньоденної /годинної/ заробітної
плати.

Нарахування виплат, що
обчислюються із середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи
проводяться шляхом множення
середньоденного /годинного заробітку
на число робочих днів /годин/, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна /годинна/
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі /календарні/ дні на число
відпрацьованих робочих днів /годин/, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період. У разі коли середня
місячна заробітна плата визначена
законодавством як розрахункова
величина для нарахування виплат і
допомоги, вона обчислюється шляхом
множення середньоденної заробітної
плати на середньомісячне число робочих
днів у розрахунковому періоді.

Як випливає із тексту позовної
заяви ОСОБА_4 16.09.2013 року ПАТ
«Рівневтормет» провело з нею
остаточний розрахунок.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП
України працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського, міськрайонного суду
в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до роз»яснень, що
містяться в п.25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.12.1999 року
№13 «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці» згідно
із якими не проведення розрахунку з
працівником у день звільнення або якщо
в цей день він не був на роботі,
наступного дня після його звернення з
вимогою про розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст.117 КЗпП України.

У цьому разі перебіг тримісячного
строку починається з наступного дня
після проведення зазначених виплат,
незалежно від тривалості затримки
розрахунку.

Таким чином, початком
перебігу тримісячного строку для
звернення до суду позивачки з позовом
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку та моральної
шкоди є 17.09.2013 року, а позивачка
звернулась 20.12.2013 року, тобто після
сплину трьохмісячного строку.

У разі пропуску без поважних
причин строків, установлених ст.233
цього Кодексу, районний, районний у
місті, міський чи міськрайонний суд
може поновити ці строки.

З огляду на наведене, в разі
пропуску строку на звернення до суду
з»ясуванню підлягають причини такого
пропуску й за наявності поважних
причин цього підлягає поновленню
загальний строк.

Матеріалами справи
встановлено, що позивачка з заявою про
поновлення строку на звернення до суду
не зверталася, клопотання про
поновлення пропущеного строку не
заявляла, причини пропуску та доказів в
підтвердження наявності поважних
причин пропуску звернення до суду з
позовом не надавала, не встановлено їх
і в судовому засіданні апеляційного
суду.

Відповідно до п.4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів» встановлені
статтями 228, 233 КЗпП України строки
звернення до суду застосовуються
незалежно від заяви сторін. У кожному
випадку суд зобов»язаний перевірити і
обговорити причини пропуску цих
строків, а також навести у рішенні
мотиви, чому він поновлює або вважає
неможливим поновити порушений строк.
Якщо місячний чи тримісячний строк
пропущено без поважних причин, у позові
може бути відмовлено з цих підстав.

Як вбачається з п.16
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної /немайнової/ шкоди» до вимог
про відшкодування моральної шкоди у
випадках, передбачених трудовим
законодавством застосовується
тримісячний строк позовної давності
/ст.233 КЗпП/.

Виходячи із вищенаведеного,
колегія суддів вважає, що хоча вимоги
позову є обґрунтованими, однак
позивачем пропущено строк звернення до
суду з позовом, і не подано заяви про
поновлення цього строку, то за таких
обставин, і у відповідності до ст.309 ЦПК
України апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню
та необхідно ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову в зв»язку
з пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ст..ст. 307, 309, 313, 314, 317
ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково .

Рішення Рівненського міського
суду Рівненської області від 26 березня
2014 року за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Рівневтормет» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та моральної
шкоди - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4
відмовити за пропуском строку
звернення до суду.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
З.М.Максимчук

Судді:
М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук