Справа № 1312/2-1653/11
Головуючий у 1 інстанції: Гірник Т.А.
Провадження № 22-ц/783/1503/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Тропак О.В.,
Федоришина А.В.

секретаря: Ясиновської
Я.М.

з участю: представника
позивача - Чупіля Р.Р.,

представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 30 листопада 2011 року,

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Личаківського
районного суду м. Львова від 30
листопада 2011 року задоволено частково
позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_3, про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_6 на користь Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
заборгованість по Договору про надання
споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу № 0 від
09.08.2007 року та Договору про надання
споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу № 0 від
30.11.2007 року в розмірі 208 950 грн. 09 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на
користь Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк»
заборгованість по Договору про надання
споживчого кредиту та заставу майна №
0 від 04.01.2007 року та Договору про
надання споживчого кредиту та заставу
майна № 0 від 15.05.2007 року в розмірі
243 117 грн. 30 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_6 на користь Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
2480 грн. 06 коп. судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення є незаконним та
необґрунтованим. Вказує на те, що
районний суд, ухваливши заочне рішення
без належного повідомлення про дату,
місце та час розгляду справи ОСОБА_3,
порушив норми процесуального та
матеріального права. Звертає увагу
суду на те, що суд першої інстанції,
стягнувши солідарно із ОСОБА_3 та інших
відповідачів заборгованість за
кредитними договорами, не встановив чи
був підписаний договір поруки його
стороною (ОСОБА_3), а відтак чи має він
обов'язки поручителя ОСОБА_5 за
перерахованими кредитними договорами.

Просить рішення суду змінити в частині
задоволення позовних вимог до ОСОБА_3
та ухвалити в цій частині нове рішення
про відмову в задоволенні позову
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Районним судом встановлено, що 09.08.2007р.
між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5
укладено Договір про надання
споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу № 0,
відповідно до розділу 1 позивач надав
відповідачу ОСОБА_5 кредит у розмірі
8099,00 доларів США під 13 % річних на
придбання транспортного засобу з
визначеною датою погашення до 09.08.2012
року; 30.11.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_5 було укладено Договір про
надання споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу № 0,
відповідно до розділу 1 позивач надав
відповідачу ОСОБА_5 кредит у розмірі 89
910,00 грн. під 13% річних на придбання
транспортного засобу з визначеною
датою погашення кредиту до 28.11.2014 року;
04.01.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_5 було укладено Договір про
надання споживчого кредиту та заставу
майна № 0, відповідно до розділу 1
позивач надав відповідачу ОСОБА_5
кредит у розмірі 8 304,00 доларів США під 12
% річних на придбання транспортного
засобу з визначеною датою погашення
кредиту до 04.01.2012 року ; 15.05.2007 року між
АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було
укладено Договір про надання
споживчого кредиту під заставу майна №
0, відповідно до розділу 1 позивач
надав ОСОБА_5 кредит у розмірі 15 841,00
доларів США під 13,5 % річних на придбання
транспортного засобу з визначеною
датою погашення кредиту до 15.05.2014 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання позичальника по
кредитному договору про надання
споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу №0 між
банком і ОСОБА_3 09.08.2007 року укладено
договір поруки та між банком та ОСОБА_6
09.08.2007 року укладено договір поруки,
відповідно до яких поручителі взяли на
себе зобов'язання відповідати перед
банком у тому ж обсязі, на тих же умовах
та в ті ж строки, що і позичальник.

Крім цього з метою забезпечення
виконання зобов'язання позичальника по
кредитному договору про надання
споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу № 0 між
банком і ОСОБА_3 30.11.2007р. укладено
договір поруки , та між банком і ОСОБА_6
30.11.2007р. укладено договір поруки,
відповідно до яких поручителі взяли на
себе зобов'язання відповідати перед
банком у тому ж обсязі, на тих же умовах
та в ті ж строки, що і позичальник.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання позичальника по
кредитному договору про надання
споживчого кредиту та заставу майна №
0 між банком та ОСОБА_3 04.01.2007 року
укладено договір поруки , відповідно до
якого поручитель взяв на себе
зобов'язання відповідати перед банком
у тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті
ж строки, що і позичальник.

Крім цього, з метою забезпечення
виконання зобов'язання позичальника по
кредитному договору про надання
споживчого кредиту під заставу майна №
0, між банком і ОСОБА_3 15.05.2007р.
укладено договір поруки, відповідно до
якого поручитель взяв на себе
зобов'язання відповідати перед банком
у тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті
ж строки, що і позичальник. Відповідно
до умов договорів поруки, позичальник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утримуватися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.526, 530, 611, 612 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог закону, інших актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом. Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором.

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.3 ЦК
України).

Згідно ст.553 ч.1 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Відповідно до ст.1052 ЦК України у разі
невиконання позичальником обов'язків,
встановлених договором позики, щодо
забезпечення повернення позики, а
також у разі втрати забезпечення
виконання зобов'язання або погіршення
його умов за обставин, за які
позикодавець не несе відповідальності,
позикодавець має право вимагати від
позичальника дострокового повернення
позики та сплати процентів, належних
йому відповідно до статті 1048 цього
Кодексу, якщо інше не встановлено
договором.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову(субсилідарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки (ч.ч.1,2
ст.554 ЦК України).

Станом на 02.11.2011 року загальна сума
заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ
«УкрСиббанк» за кредитними договорами
становить 61 940,78 доларів США, що
еквівалентно становить 452 067, 39 грн.

Відтак, висновок районного суду про
солідарне стягнення з усіх
відповідачів суми заборгованості за
кредитними договорами, є вірним.

Колегія суддів вважає безпідставними
твердження апелянта про те, що ОСОБА_3
належним чином не був повідомлений про
час і місце розгляду справи, оскільки
вони спростовуються матеріалами
справи.

На думку судової колегії, оцінюючи
зібрані по справі докази, суд
дотримався встановленого ст.212 ЦПК
України принципу оцінки доказів,
відповідно до якого суд на підставі
всебічного, повного й об'єктивного
розгляду обставин справи аналізує і
оцінює докази як кожен окремо, так і в
їх сукупності, у взаємозв'язку, в
єдності і протиріччі, і ця оцінка
повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін, та дав їм належну оцінку, а тому
твердження апелянта про те, що суд
неповно дослідив докази по справі, є
безпідставними.

Не можуть бути достатньою підставою
для скасування оскаржуваного рішення і
доводи апеляційної скарги у тій
частині, що при розгляді заяви ОСОБА_3
про перегляд заочного рішення районний
суд не перевірив його доводи про те, що
він жодних договорів поруки із
позивачем не укладав та їх не
підписував, оскільки дані договори
поруки у визначеному законом порядку
не визнані недійсними.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що
оскаржуване рішення у повній мірі
відповідає даним вимогам.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 30
листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: