Справа №2/257/1171/14
15 травня 2014 року Київський районний суд
м. Донецька в складі:
головуючого - судді Лях М.Ю.,
при секретарі - Ранкової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні з залі суду м. Донецька
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «КБ
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
Позивач ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_1, про
стягнення заборгованості за кредитним
витрати по сплаті судового збору. В
обґрунтування позовних вимог зазначив,
що відповідно до укладеного договору №
DОКНRХ00480735 від 01 вересня 2006 року ОСОБА_1
отримав кредит у розмірі 2495,90 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розсрочка» складає між ним і банком
договір, про що свідчить підпис
відповідача у заяві. Відповідно до умов
договору погашення заборгованості
здійснюється в наступному порядку:
щомісяця в період сплати, позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно умов. У порушення
зазначених норм закону та умов
договору відповідач зобов'язаний за
вказаним договором належним чином не
виконав. У зв'язку з зазначеними
порушеннями зобов'язань за кредитним
договором відповідач станом на 24 січня
яка складається з: 1327,40 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 404,28 грн. -
заборгованість по комісії за
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, від цієї суми
заборгованості віднімається сума, у
розмірі 4925,35 грн., яка була задоволена
судовим наказом Київського районного
суду м. Донецька від 05.09.2007 року з
відповідача на користь позивача та
штрафи відповідно до пункту 5.3 умов та
правил надання банківських послуг, 500
грн. - штраф (фіксована частина), 1819,48
грн. - штраф (процентна складова).
Просить позов задовольнити в повному
В судове засідання представник
позивача Ревва А.В. не з'явилась, була
належним чином повідомлена про дату,
час та місце розгляду справи, надала
суду заяву про розгляд справи у її
відсутність, не заперечувала проти
ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи був належним чином
повідомлений, повідомлення про причини
неявки, а також ніяких пояснень і
заперечень щодо заявлених позовних
вимог та клопотання про відкладення
розгляду справи від нього не надходило,
тому враховуючи, що позивач не
заперечує проти ухвалення заочного
рішення, суд відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК
України вважає необхідним розглянути
справу на підставі наявних у справі
доказів з ухваленням заочного рішення
по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, всебічно та повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позовна заява, об'єктивно
оцінивши докази, що мають істотне
значення для її розгляду і вирішення по
суті, приходить до висновку, що позовна
заява не підлягає задоволенню з огляду
на наступне.

Судом встановлено, що згідно копії
заяви позичальника № DОКНRХ00480735 від 01
вересня 2006 року (а.с.6 зворот) ОСОБА_1
отримав строковий кредит у сумі 2495,90
грн. на строк 12 місяців з 01.09.2006 року по
01.09.2007 року включно, з умовами сплати
відсотків за його користування у
розмірі 2,00% у місяць, на суму залишку
заборгованість по кредиту. Погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати, за який приймається період з 26
по 01 число кожного місяця позичальник
повинен надавати банку грошові кошти у
сумі 270,10 грн. для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, відсотків винагороди,
комісії, а також інших витрат згідно з
умовами.

Між ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1
укладено споживчий договор кредиту
(а.с.7-10) шляхом підписання
позичальником заяви позичальника, яка
разом з запропонованими ПриватБанком
умовами про надання споживчого кредиту
фізичним особам. Датою укладення
договору є дата підписання
позичальником заяви позичальника.
Споживчий строковий кредит - кошти, що
надаються кредитодавцем споживачеві
на придбання продукції. Відповідно до
пункту 2.1. банк зобов'язується надати
позичальнику кредит шляхом
перерахування на рахунок
торгівельно-сервісному підприємству.
Строк, термін повернення, розмір
кредиту, цілі, відсотки, винагороди,
розмір щомісячного платежу та період
уплати платежів визначені в заяві
позичальника, підписанням якої клієнт
та банк укладають кредитно-заставний
договір. Розмір річної відсоткової
ставки дорівнює дванадцяти місячним
відсотковим ставкам. Кредит надається
в обмін на зобов'язання позичальника
по поверненню кредиту, сплаті
відсотків, винагороди в обумовлені у
заяві строки.

Згідно з пунктом 5.5. термін позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним договором
встановлюється сторонами тривалістю 5
років. Слід також зауважити, що умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам підписано лише головою
правління банку Дубілетом О.В., тобто
однією стороною з учасників правочину,
що суперечить вимогам частини 2 статті
207 ЦК України, в якій зазначено, що за
загальними вимогами щодо письмової
форми правочину правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами).

Частиною 1 статті 1056 ЦК України
закріплено, що кредитний договір
укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми є
нікчемним (ч.2 статті 1056 ЦК України).

Відповідно до копії судового наказу
Київського районного суду м. Донецька
від 05 вересня 2007 року (а.с.4) було
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ
ПРИВАТБАНК заборгованість за
кредитним договором у сумі 4925,35 грн.

Згідно копії статуту у новій редакції
ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", за рішенням
загальних зборів акціонерів від 30
квітня 2009 року тип Банку з Закритого
акціонерного товариства змінено на
Публічне акціонерне товариство. У
зв'язку із зміною типу Банку, змінено
найменування банку з Закритого
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" на Публічне
акціонерне товариство Комерційний
Банк "ПРИВАТБАНК". ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" є
правонаступником всіх прав та
зобов'язань Закритого акціонерного
товариства комерційного банку
"ПриватБанк" (а.с.15).

Відповідно до копії свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи
серії А01 №054809, Публічне акціонерне
товариство КБ "ПРИВАТБАНК" знаходиться
за адресою: 49094, м. Дніпропетровськ, вул.
Набережна Перемоги, 50 (зворот а.с.14).

Згідно копії банківської ліцензії №22
від 05 жовтня 2011 року (а.с.14) наданої
Національним банком України ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК" унесено до державного
реєстру банків 19 березня 1992 року за №92
на право надання банківських послуг,
визначених частиною третьою статті 47
Закону України "Про банки і банківську
діяльність".

З копії довідки серії АА №241170 з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України (а.с.12) вбачається,
що ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" є юридичною
особою, його керівником являється
Дубілет Олександр Валерійович, та види
діяльності за КВЕД (класифікація видів
економічної діяльності) 65.12.0 є інше
грошове посередництво та
інституційний сектор економіки за КІСЕ
(класифікація інституційних секторів
економіки) S.12202 - інші приватні
депозитні корпорації.

З розрахунку заборгованості за
договором № DОКНRХ00480735 від 01 вересня 2006
року має заборгованість - 41314,85 грн., яка
складається з: 1327,40 грн. -
заборгованість за кредитом, 12718,91 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 404,28 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 26864,26 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, від цієї суми
заборгованості віднімається сума, у
розмірі 4925,35 грн., яка була задоволена
судовим наказом Київського районного
суду м. Донецька від 05.09.2007 року з
відповідача на користь позивача та
різниця становить -36389,50 грн., а також
штрафи відповідно до пункту 5.3 умов та
правил надання банківських послуг, 500
грн. - штраф (фіксована частина), 1819,48
грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5).

Відповідно до вимог ст. ст. 1054, 1055 ЦК
України, ч. 4 ст. 55 Закону України "Про
банки та банківську діяльність" за
кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цивільного законодавства у строк,
встановлений договором. Боржник
зобов'язаний виконати своє
зобов'язання, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
передбачено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Споживчий кредит - це кошти що
надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції.

За ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист
прав споживачів", між кредитодавцем та
споживачем укладається договір про
надання споживчого кредиту, відповідно
до якого кредитодавець надає кошти
(споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

Згідно умов надання споживчого
кредиту ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" взяв на
себе зобов'язання надати позичальнику -
ОСОБА_1 кредит шляхом перерахування
коштів на позичковий рахунок для
обліку кредиту. Строк повернення
кредиту визначений до 01 вересня 2007 року
включно.

З урахуванням вищенаведеного суд
дійшов висновку до того, що відповідач
ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним
договором не виконав, чим порушив умови
взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ст. 251 ЦК України, строком
є певний період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення. Терміном є певний момент у
часі, з настанням якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення. Строк
та термін можуть бути визначені
актами цивільного законодавства,
правочином або рішенням суду.

Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати
або настання події, з якою пов'язано
його початок.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого
особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України,
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Якщо вимоги позивача є обґрунтованими,
але строк, встановлений ст. 261 ЦК
України пропущено без поважних причин,
суд також відмовляє у позові, але вже з
інших мотивів: у зв'язку з пропуском
встановленого строку.

Рішенням Конституційного Суду України
від 10 листопада 2011 року роз'яснено щодо
офіційного тлумачення положень
пунктів 22, 23 ст.1 ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч.3 ст. 22
Закону України "Про захист прав
споживачів" у взаємозв'язку з
положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції
України, а саме у п. 3.2 вказаного рішення
одним із фундаментальних принципів
приватноправових відносин є принцип
свободи договору, закріплений у п. 3 ст. 3
Цивільного Кодексу України.

Разом з тим, зазначена свобода є
обмеженою - межі дії цього принципу
визначаються критеріями
справедливості, добросовісності,
пропорційності, розумності.

Конституційний Суд вважає, що держава
має підтримувати на засадах
пропорційності розумний баланс між
публічним інтересом ефективного
перерозподілу грошових накопичень,
комерційними інтересами банків щодо
отримання справедливого прибутку від
кредитування і охоронюваними законом
правами та інтересами споживачів їх
кредитних послуг.

Хартією захисту споживачів, схваленою
Резолюцією Консультативної асамблеї
Ради Європи від 17 травня 1973 року № 543,
зокрема, передбачається, що надання
товарів чи послуг, у тому числі у
фінансовій галузі, не має
здійснюватися за допомогою прямого
чи опосередкованого обману споживача.

Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Враховуючи
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів", у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" застосовується й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 31
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин
"у спорах щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв'язку із цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.
Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, тощо).

Відповідно до правової позиції,
висловленої Верховним Судом України
від 20 листопада 2013 року у справі про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 червня 2013 року сплив
позовної давності є підставою для
відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).
Якщо суд визнає поважним причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК
України). У справі, рішення в якій
переглядається, касаційним судом
правильно застосовано ст. 257 ЦК України
та п.7 ч.11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», що відповідно
до ч.1 ст. 360-5 ЦПК України є підставою для
відмови у задоволені заяви.

Так як споживчим договором визначено
кінцевий термін повернення кредиту, а
саме 01 вересня 2007 року включно, то з
врахуванням вимог п. 5 ст. 261 ЦК України
початком перебігу строку позовної
давності слід вважати 01 вересня 2007
року.

Позовну заяву отримано судом 12 березня
2014 року. З вказаних обставин, з часу
закінчення строку дії кредитного
договору 01 вересня 2007 року до часу
звернення із вказаним позовом до суду -
12 березня 2014 року сплив строк загальної
позовної давності - 3 (три) роки, та
навіть збільшений строк позовної
давності - 5 (п'ять) років. Незважаючи на
той факт, що сторони не укладали у
письмовій формі договір про збільшення
позовної давності, як того вимагає ч. 1
ст. 259 ЦК України.

Позивачем в установленому законом
порядку не заявлено клопотання про
поновлення строків звернення до суду
та не доведено поважність причин
пропуску позовної давності. Поважними
причинами за чинним законодавством
визнаються обставини, які є об'єктивно
непереборними, не залежать від
волевиявлення особи, що звертається з
позовною заявою, та пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного звернення
до суду за захистом порушеного права.

Також слід звернути увагу на те, що на
підтвердження доводів позовної заяви
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» додано копії
основного кредитного договору у
вигляді «Заяви позичальника»
підписаної банком та позичальником, а
також «Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт)», як невід'ємної частини
основного кредитного договору. Такі
«Умови» підписані лише банком, а тому
за правилами ч.2 ст. 1056 ЦК України по
своїй суті є нікчемним правочином, що
узгоджується і з принципами,
закріпленими ч.1 ст. 201, п. 2 ч.1 ст. 208 ЦК
України. Така позиція викладена в
ухвалі колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 грудня 2013 року.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, як беруть участь у справі.

На підставі ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням наведенного, суд не
знаходить законних підстав для
задоволення позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «КБ
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
а тому в їх задоволені слід відмовити
за спливом позовної давності.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 10, 11, 59, 60, 208, 209, 212-215, 224-225
ЦПК України, ст. 251, 253, 256, 257, 259, 261, 267, 526,
527, 530, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст. 11 Закону
України "Про захист прав споживачів",
суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «КБ
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до ч. 2 ст. 232 ЦПК України,
позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому
кодексом. У цьому разі строк на
апеляційне оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя Київського районного суду

м. Донецька
М.Ю. Лях