Справа № 2/643/84/14
Головуючий І інстанції - Задорожна
Провадження: 22-ц/790/2714/14
Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді - Бездітка В.М.,

суддів колегії - Овсяннікової А.І.,
Сащенка І.С.,

при секретарі - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Московського районного суду
м. Харкова від 30 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
третя особа - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредекс Фінанс» про
визнання кредитного договору
недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2012 року позивачка звернулася до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що дії банку
суперечать законодавству України, що
при наданні відповідачем та отриманні
ним кредиту у доларах США, а також
здійснення ним платежів по погашенню
кредиту та сплати відсотків за
користування кредитом у долаpax США були
порушені наступні норми закону: ст. 99
Конституції України; ст. 524 ЦК України;
ст. 3 Закону України «Про платіжні
системи та перекази коштів»; ст.ст. 6, 7
Постанови НБУ №200 від 30.05.2007 року; ст. 3
Декрету КМУ від 19.02.1993 року. Виконання
кредитного договору на умовах, що діють
на даний час є порушенням одного із
принципів цивільно-правових відносин,
які закріплені у ст. 3 ЦК України -
принципу справедливості. Умови
кредитного договору є несправедливими,
так як суперечать принципу
добросовісності його є істотний
дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду позивача, споживача
кредитних послуг. При укладенні
договору не було надано детального
розпису загальної вартості кредиту,
внаслідок чого вважав, що відсутня ціна
договору, тобто договір є нікчемним.
Зазначав, що зміст кредитного договору
суперечить чисельним нормам
законодавства України, внаслідок чого
договір є нікчемним з моменту його
підписання, оскільки в договір внесені
положення, які значно погіршили його
стан. Кредит було у доларах США, хоча на
внутрішньому ринку всі розрахунки
повинні здійснюватися у гривні.
Підписання зазначеного договору про
надання споживчого кредиту стало
наслідком чисельних порушеннь чинного
законодавства та прав позичальника, як
споживача кредитної послуги, з боку
банку, а саме п. 2 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
споживачу майже в повному обсязі не
була надана інформація, вказана в цьому
пункті закону.

Просила визнати недійсним кредитний
договір про надання споживчого кредиту
00 від 14 вересня 2006 року; визнати
нікчемними пункти 1.1, 1.2, 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.6, 4.8,
5.7- .5, 10.1, 10.2, 10.13 вищевказаного
кредитного договору на підставі Закону
України «Про захист прав споживачів»;
визнати недійсним кредитний договір
про надання споживчого кредиту та
заставу майна № 0 від 14 вересня 2006
року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ
«УкрСиббанк» на підставі Закону
України «Про захист прав споживачів»;
визнати наслідки недійсного договору -
загальну суму повернення залишку
грошей; призначити повернення в
послідовному порядку, а саме: а) по 400
грн. за календарний місяць; б) приймати
достроково сплату за погашення залишку
по виплатам, без обмеження суми; в)
приймати через касу, переказами з
пластикової картки клієнта та іншими
засобами банківських розрахунків; д)
вразі настання форс-мажору, що
безпосередньо стосується позивача -
автоматично, призупиняти сплату на цей
час, що є переносом терміну кінцевого
розрахунку на цей же час; визнати
недійсним договір банківського
рахунку №б/н від 14 вересня 2006 року, яким
було відкрито рахунки НОМЕР_1 в
національній та іноземній валюті
укладений між ОСОБА_3 та ПАТ
«УкрСиббанк»; всі витрати покласти на
відповідача.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 30 січня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення, на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. В обґрунтування
скарги зазначено, що всупереч положень
ст. ст. 11, 15, 19 ЗУ «Про захист прав
споживачів» банком не було надано
інформації позивачу про кредитні
умови; зміст кредитного договору
суперечить чисельним нормам
законодавства України. Також судом
першої інстанції не надано жодної
оцінки судово-економічній експертизі
№ 8211 від 22.10.2012 року.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відсутні правові підстави для визнання
поговорів, укладеними між ПАТ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3, як окремих їх
частин, так і в цілому, оскільки
волевиявлення позивача було вільним,
умови договорів не суперечать вимогам
діючого законодавства.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
сторони зобов'язані визначити коло
фактів, на які вони можуть посилатися
як на підставу своїх вимог і
заперечень, і довести обставини, якими
вони обґрунтовують ці вимоги й
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 14.09.2006 року між
АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником
якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3
було укладено договір про надання
споживчого кредиту та заставу майна
№0 /а.с. 100-108 т. 1//

Відповідно до п. 1.1 вищевказаного
договору банк зобов'язався надати
позичальнику, а позичальник
зобов'язався прийняти, належним чином
використовувати і повернути банку
кредит (грошові кошти) в іноземній
валюті в сумі 22065 дол. США та сплатити
проценти, комісії в порядку і на умовах,
визначених цим договором, що за курсом
НБУ, на день укладення цього договору
становить еквівалент 111428 грн. 25 коп.

Згідно п. 1.4 договору, кредит надається
позичальнику для його особистих
потреб, а саме на придбання автомобіля
OPEL ASTRA Н.

Відповідно до п. 2.1 вищевказаного
договору у забезпечення виконання в
повному обсязі усіх грошових
зобов'язань позичальник за даним
договором передає у заставу, а банк
приймає наступне рухоме майно, а саме -
транспортний засіб: марки OPEL, модель
ASTRA, рік випуску 306, колір сірий, тип ТЗ
легковий.

Як убачається з пункту 10.13 договору,
підписанням договору позичальником
свідчить про те що: всі умови даного
договору йому цілком зрозуміло і він
вважає їх справедливими по відношенню
до нього; перед підписанням даного
договору позичальником отримано
інформаційний лист відповідно до вимог
чинного законодавства України, зокрема
п. 2 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Згідно додатку №1 до договору про
надання споживчого кредиту та заставу
майна № 0 від 14.09.2006 року,
позичальник зобов'язався згідно умов
вищезазначеного договору повернути
банку суму кредиту у терміни,
передбачені графіком.

Договір про надання споживчого кредиту
та заставу майна №0 та додаток №1
було підписано сторонами, оригінал
яких було надано позивачці14 вересня 2006
року ОСОБА_6, який є чоловіком
позивачки, на ім'я начальника ДХУ СРД
АКІБ «УкрСиббанк» було подано заяву, в
якій він надав згоду на тримання його
дружиною кредиту на зазначених у
договорі умовах.

Крім того, 14 вересня 2006 року між АКІБ
«УкрСиббанк» (правонаступником якого є
ПАТ УкрСиббанк») та ОСОБА_3 було
укладено договір банківського рахунку,
відповідно до умов якого банк відкрив
клієнту поточні рахунки у національній
та іноземній валюті та здійснює їх
обслуговування згідно умов цього
договору, вимог банку та чинного
законодавства.

Відповідно до додатку №1 до вказаного
договору, ОСОБА_3 було відкрито два
рахунки за одним номер - 9900 у дол.
США та національній валюті, тобто
гривні.

З висновків судової економічної
експертизи №8211 від 22.10.2012 року
вбачається наступне:

1) Проведеним дослідженням в обсязі
наданих матеріалів встановлено, що у
відповідності до п. 1.1 Договору про
надання споживчого кредиту та заставу
майна №0 від 14 вересня 2006 року
банк зобов'язався надати
позичальникові кредитні кошти в
іноземній валюті у розмірі 22065 дол. США.
Однак, фактичне надання кредиту саме в
доларах США документами, які залучені
до матеріалів справи не
підтверджується. Яким чином проведено
розрахунки за вказаним Договором про
надання споживчого кредиту та заставу
майна № 0 від 14 вересня 2006 року в
обсязі наданих матеріалів встановити
не надається можливим;

2)У ході дослідження проведеного в
обсязі наданих матеріалів встановлено,
що нарахування та облік щомісячних
платежів (тілу кредиту та відсотків)
проведено у відповідності до умов
зазначених у тексті Договору про
надання споживчого кредиту та заставу
майна № 0 від 14 вересня 2006 року.
Повідомлення позичальника про
застосування ставки 22% до суми
простроченого основного кредиту у
матеріалах справи відсутня;

3)Даний документ (інформаційний лист -
прим, суду) є орієнтованою програмою
банку, яку складено на виконання вимог
Постанови НБУ від 10.05.2007 №168 «Про
затвердження Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту» та не містить інформації щодо
суми щомісячного платежу, загальної
вартості кредиту при базових умовах
кредитування, викладених ПАТ
«УкрСиббанк» у Договорі № 0 від 14
вересня 2006 року. Однак у п. 10.13 Договору
про надання споживчого кредиту та
заставу майна №0 від 14 вересня 2006
року зазначено наступне: «підписання
даного Договору Позичальником
свідчить про те, що всі умови даного
договору йому цілком зрозуміло і він
вважає їх справедливими по відношенню
до нього; перед підписанням даного
договору позичальником отримано
інформаційний лист відповідно до вимог
чинного законодавства України, зокрема
п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів»;

4)В зв'язку з відсутністю на момент
укладення Договору про надання
споживчого кредиту та заставу майна
№0 від 14 вересня 2006 року чинної
методики визначення реальної
відсоткової ставки та сукупної
вартості кредиту визначити відповідні
показники не надається можливим;

5)проведеним дослідженням в обсязі
наданих матеріалів встановлено, що
розмір щомісячного платежу за
кредитним договором розрахований у
відповідності до відсоткової ставки,
яка була визначена в розмірі 11% річних
умовами Договору про надання
споживчого кредиту та заставу майна
№0 від 14 вересня 2006 року.

Доводи апелянта про те, що всупереч
положень ст. ст. 11, 15, 19 ЗУ «Про захист
прав споживачів» банком не було надано
інформації позивачу про кредитні умови
є безпідставними.

Як встановлено судом першої інстанції
та встановлено висновком судової
економічної експертизи №8211 від 22.10.2012
року, у пункті 10.13 Договору про надання
споживчого кредиту та заставу майна
№0 від 14 вересня 2006 року
зазначено, що підписання даного
Договору Позичальником свідчить про
те, що всі умови даного договору йому
цілком зрозуміло і він вважає їх
справедливими по відношенню до нього;
перед підписанням даного договору
позичальником отримано інформаційний
лист відповідно до вимог чинного
законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів».

За таких обставин, позивач власноручно
поставив підпис у договорі, чим і
засвідчив свою згоду на вказані в
договорі умови.

Доводи апелянта про те, що зміст
кредитного договору суперечить
чисельним нормам законодавства
України є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач погодилася з умовами вказаних
договорів, будь-яких заперечень не
висловила. Позивачем не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що при укладенні
договорів були порушені вимоги ЦК,
Закону України « Про захист прав
споживачів» та інших
нормативно-правових актів.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції не надано
жодної оцінки судовій економічній
експертизі № 8211 від 22.10.2012 року є
безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що в
основу прийнятого рішення суду
покладені саме висновки, проведеної
експертизи.

Таким чином, висновки суду
відповідають вимогам закону,
підтверджуються матеріалами справи,
рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Підстав для скасування рішення при
апеляційному розгляді справи не
встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 30 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення. Ухвала може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий суддя -

Судді колегії -