У Х В А Л А

23 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Леванчука А.О.,

Мазур Л.М.,
Штелик С.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, подану його
представником за довіреністю ОСОБА_4,
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
розірвання договору про сумісну
діяльність та визнання права власності
на нежитлові будівлі,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, який уточнив у
процесі розгляду справи, і остаточно
просив:

- розірвати договір про спільну
діяльність, укладений 02 квітня
2013 року між ним та відповідачкою;

- визнати за ним право власності на
об'єкт нерухомості - нежитлові будівлі
за адресою: АДРЕСА_1, які складаються із
нежитлової будівлі під літ.
«Г-2» з напівпідвалом під літ. «н/пд»,
мансарди під літ. «МС», тамбуру під літ.
«Г»; нежитлової будівлі під літ. «Д-1» з
підвалом під літ. «Пд», мансарди під
літ. «МСВ, МВ», ганків під літ. «д1» і
«д2», сходів під літ. «Д»; огорожі № 4, 5
та замощення під літ. «1», розташовані
на земельній ділянці площею 0,1178 га.

На обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 02 квітня 2013
року між ним та відповідачкою було
укладено договір про спільну
діяльність, за умовами якого сторони
домовилися здійснити шляхом об'єднання
власних зусиль переобладнання
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, який
розташований по АДРЕСА_1 у
нежитлові будівлі.

Зазначив, що відповідно до умов
вищевказаного договору він
зобов'язався надати належний йому на
праві власності житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
і грошові кошти, які необхідні для
проведення вказаних робіт, а
відповідачка зобов'язалася здійснити
оплату коштів за реконструкцію
нерухомого майна та здійснити
розроблення необхідної документації
для проведення переобладнання, а також
провести технічну інвентаризацію
переобладнаного об'єкта.

Позивач вказав, що після закінчення
робіт об'єкт нерухомого майна мав би
належати їм на праві власності в рівних
частках, проте відповідачка за час
здійснення переобладнання взятих на
себе зобов'язань не виконала, у зв'язку
з чим просив задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 01 жовтня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано договір про спільну
діяльність від 02 квітня 2013 року,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
об'єкт нерухомості - нежитлові будівлі
по АДРЕСА_1, які складаються із
нежитлової будівлі під літ. «Г-2» з
напівпідвалом під літ. «н/пд.», мансарди
під літ. «МС» та тамбуру під літ.
«г»; нежитлової будівлі під літ. «Д-1» з
підвалом під літ. «пд.», мансарди під
літ. «МС1», «МС2», ганків під літ.
«д1», «д2», сходів під літ. «д»; огорожі №
4, 5, замощення під літ. «І», розташовані
на земельній ділянці площею 0,1178, які
підлягають державній реєстрації.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 03 лютого 2014 року
апеляційну скаргу прокурора м.
Луганська в інтересах держави в особі
Інспекції архітектурно-будівельного
контролю у Луганській області
задоволено частково, рішення
Ленінського районного суду м.
Луганська від 01 жовтня 2013 року в
частині задоволення позовних вимог
щодо визнання за ОСОБА_3 права
власності на зазначені вище об'єкти
нерухомості скасовано та ухвалено у
цій частині нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 березня 2014
року відмовлено представнику ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 у відкритті касаційного
провадження у справі з підстав,
встановлених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У червні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4
надійшла заява про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 березня 2014 року з
підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, а саме 331 ЦК України та
ст. ст. 74, 76 ЦПК України.

Відповідно до вимог статті 355 ЦПК
України заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах може бути
подана виключно з підстав:
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права заявник
посилається на копію ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 листопада 2011 року,
постановлену за результатами розгляду
касаційної скарги на рішення
Жовтневого районного суду м. Луганська
від 09 грудня 2010 року та ухвалу
апеляційного суду Луганської області
від 13 липня 2011 року у справі за позовом
про розірвання договору про спільну
діяльність та визнання права
власності, якою оскаржувані рішення
про задоволення позовних вимог
залишено без змін.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Проте, зі змісту наданої у приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права ухвали суду
касаційної інстанції не вбачається
передбаченої ч. 1 ст. 355 ЦПК України
підстави для перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 березня 2014 року, оскільки у
зазначеній ухвалі фактичні обставини
справи не є тотожними у порівнянні з
ухвалою суду, про перегляд якої подано
заяву.

Наведені заявником доводи щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права, на які
посилається заявник, зводяться до його
незгоди з оцінкою судом фактичних
обставин справи щодо конкретного
спору, а тому не можуть бути підставами
згідно вимог ч. 1 ст. 355 ЦПК України для
перегляду судового рішення.

Із урахуванням вищевказаного, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
підстав перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 березня 2014 року Верховним
Судом України.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_5 про розірвання договору про
сумісну діяльність та визнання права
власності на нежитлові будівлі, за
заявою ОСОБА_3, поданою його
представником за довіреністю ОСОБА_4,
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 березня 2014 року, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:
М.В. Дем'яносов

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

С.П. Штелик