У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2014 р.
м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд
Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

за участі: секретаря Буга Р.М.,

представника заявника ОСОБА_1,

державного виконавця відділу ДВС
Ланового В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні скаргу ОСОБА_3 на дії
головного державного виконавця віддлу
ДВС Жмеринського міськрайоного
управління юстиції Ланового В.В.,

В С Т А Н
О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суду з цією скаргою,
згідно останніх вимого поданих
письмово через канцелярію суду 01.04.2014,
просив визнати незаконними дії
головного державного виконавця
відділу ДВС Жмеринського
міськрайонного управління ювтиції
Ланового В.В., під час винесення ним
поставнои про зупинення виконавчого
провадження по виконавчому листу
№2-539/11/0205 від 27.12.2013 (а.с. 1-4, 88).

Судом до участі у справі як
заінтересовану особу було залучено ПП
«Адіс», яке є боржником у вказаному
виконавчому провадженні, предстаник
якого - директор Книжник О.В.,
повідомлений належним чином про час та
місце розгляду скарги, в судове
засідання не зявився, що не є
перешкодою для розгляду справи, проти
чого не заперечували сторони.

В судовому засіданні предстаник
скаржника ОСОБА_1 підтримав заявленні
вимоги з тих підстав, що 27.12.2013
державний виконавець зупинив
виконавче провадження безпідставно, не
вчинивши усіх заходів, визначених у ст.
11 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо
примусового виконання рішень
боржником (юридичною особою) ПП «Адіс»,
а не його керівником Книжник О.В..
Зупинив виконавче провадження
звернувшись не до належного суду з тих
же самих підстав, з якими вже раніше
звертався, для встановлення порядку та
способу виконання рішення суду.

Державний виконавець просив відмовити
в задовленні скарги лише з тих підстав,
що скаржник пропустив десятиденний
строк звернення до суду з такою скаргою
у відповідності до ст. 385 ЦПК України.

Заслухавши сторін та дослідивши
поданні ними докази, суд вважає, що
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 07.02.2014 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах», відповідно до частини
п'ятої статті 124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України. У
пункті 9 частини третьої статті 129
Конституції України до основних засад
судочинства віднесено обов'язковість
рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Отже, виконання судових рішень у
цивільних справах є складовою права на
справедливий суд та однією з
процесуальних гарантій доступу до
суду, що передбачено статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року.

Зі змісту ч. 1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» вбачається, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст.82 ЗУ «Про виконавче
провадження», рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби можуть бути
оскаржені стягувачем та іншим
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду. Рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання судового рішення
можуть бути оскаржені сторонами до
суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.384 ЦПК України, скаргу
може бути подано до суду безпосередньо
або після оскарження рішення, дії або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби до начальника
відповідного відділу державної
виконавчої служби; скарга подається до
суду, який видав виконавчий документ.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як встановлено в судовому засіданні,
ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 03.03.2014, який розглянувши
цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Жмеринського
міськрайонного суду від 31.01.2014 по
цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на
дії та рішення державного виконавця,
задовольнив її частково. Ухвалу
Жмеринського міськрайонного суду від
31.01.2014 скасував, а справу передав до
суду першої інстанції на новий розгляд.

Скасовуючи ухвалу суду першої
інстанції апеляційним судом
встановлено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 38 ЗУ
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження може бути зупинено у разі
звернення державного виконавця до
суду, який видав виконавчий документ,
із заявою про роз'яснення рішення, що
підлягає виконанню. З вищевказаної
норми вбачається, що державний
виконавець Лановий В.В. повинен був
звернутись із заявою про встановлення
порядку та способу виконання рішення
суду до суду, який видав виконавчий
документ тобто до Жмеринського
міськрайонного суду Вінницької
області. Однак, як вбачається з
матеріалів справи державний
виконавець відділу ДВС Жмеринського
МРУЮ Лановий В.В. звернувся із заявою
про встановлення порядку та способу
виконання рішення суду саме до
апеляційного суду Вінницької області,
а не до суду першої інстанції, який
видав виконавчий лист, що суперечить
цивільно-процесуальному законодавству
(а.с.18). У постанові про зупинення
виконавчого провадження, яку оскаржує
апелянт, про це вказано та вирішено
зупинити виконавче провадження до
розгляду справи по суті (а.с.17).
Постанова такого змісту суперечить
закону та породжує тяганину у
виконанні рішення суду, оскільки
навіть при зверненні виконавця до
належного суду з вказаною заявою,
виконавче провадження буде зупиненим
(а.с.79-80). Ухвала апеляційного суду
набрала законної сили. Ці обставини у
відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
не підлягають доказуванню.

Суд не приймає до уваги твердження
державного виконавця, що скаржник
пропустив строк звернення до суду з
цією скаргою в зв'язку з відсутністю
доказів, які вказують на це.

Керуючись ст.3, 5, 8, 10, 11, 15, 60, 61, 383-385, 387 ЦПК
України, ст.82 Закону України "Про
виконавче провадження", п. 1 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 6 від 07.02.2014, суд,

У Х В А
Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 задовлинити.

Визнати незаконними дії головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Жмеринського міськрайонного
управління ювтиції Ланового
Володимира Васильовича, під час
винесення ним поставнои про зупинення
виконавчого провадження по
виконавчому листу №2-539/11/0205 від 27.12.2013.

Ухвала суду може бути оскаржена
протягом п'яти днів з дня її
проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Жмеринський
міськрайонний суд.

Суддя Жмеринського

міськрайонного суду
А.М.
Заярний