У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної
О.О.Суддів:Дем'яносова М.В.,Коротуна В.М.,
Ступак О.В.,Штелик С.П.розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
Чорногузівської сільської ради, третя
особа - відділ Держземагенства у
Вижницькому районі Чернівецької
області, про тлумачення змісту
заповіту, за касаційною скаргою ОСОБА_6
на рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 18 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, Чорногузівської
сільської ради про тлумачення змісту
заповіту.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що рішенням Чорногузівської
сільської ради № 01-19/08 від 25 вересня 2008
року його батьку ОСОБА_9 (який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1) було передано безоплатно
у приватну власність земельну ділянку
площею 0,5479 га, яка складається з
0,25 га для обслуговування житлового
будинку з господарськими будівлями та
0,2479 га для ведення особистого
селянського господарства. Відповідно
до заповіту від 29 листопада 2007 року
вказану земельну ділянку батько
заповів йому, а відповідачам у справі,
які є його братом і сестрою, заповів
інше майно, визначене у заповіті.
Відповідачі оспорюють його право на
спадкування вказаної земельної
ділянки і житлового будинку, який
розташований на ній, та вважають, що це
майно не було охоплено заповітом,
оскільки державний акт на вказану
земельну ділянку батько отримав 03
грудня 2008 року, після складання
заповіту.

Посилаючись на те, що між спадкоємцями
виник спір щодо тлумачення змісту
заповіту, позивач просив суд
розтлумачити його зміст у порядку
передбаченому статтею 1256 ЦК України.

Рішенням Вижницького районного суду
Чернівецької області від 23
вересня 2013 року позов задоволено.

Ухвалено зміст заповіту ОСОБА_9 в
частині складу спадкового майна
тлумачити наступним чином: житловий
будинок з господарськими будівлями і
спорудами та всю земельну ділянку,
призначену для обслуговування
житлового будинку та всю земельну
ділянку з цільовим призначенням для
ведення особистого селянського
господарства, у тому числі площею 0,2468
га, кадастровий № :01:001:0490, що
належала ОСОБА_9 на підставі державного
акта на право власності на земельну
ділянку серії ЯК № 362113 від 03 грудня 2008
року останній заповів сину - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 18 грудня
2013 року змінено рішення Вижницького
районного суду Чернівецької області
від 23 вересня 2013 року.

Виключено з мотивувальної та
резолютивної частини рішення суду
першої інстанції висновок про те, що
ОСОБА_9 заповів сину ОСОБА_6, зокрема,
земельну ділянку площею 0,2468 га,
кадастровий № :01:001:0490.

В решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду Чернівецької
області від 18 грудня 2013 року і
залишення в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково на таких підставах.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер батько сторін у справі - ОСОБА_9,
що підтверджено свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_3.

Згідно з довідкою Чорногузівської
сільської ради № 116 від 23 лютого 2012 року
ОСОБА_9 користувався земельною
ділянкою площею 0,50 га з 1990 року
(погосподарська книга № 5, особовий
рахунок НОМЕР_6) та сплачував земельний
податок.

Відповідно до заповіту від 09 листопада
2007 року (який міститься в матеріалах
спадкової справи № 57/2010) ОСОБА_9 на
випадок своєї смерті зробив наступне
розпорядження:

належний йому житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами
та всю земельну ділянку, призначену для
обслуговування житлового будинку та
для ведення особистого селянського
господарства, що знаходиться в АДРЕСА_2
заповів синові ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2;

земельну ділянку площею 1,10 га,
розташовану на території
Чорногузівської сільської ради
Вижницького району, для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва згідно державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії ЧВ № 068210, зареєстрованого за № 243
заповів доньці ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3

автомобіль марки ЗАЗ, 2004 року випуску,
кузов №
НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2
та грошові внески з нарахованими
відсотками та компенсаційними
виплатами, що знаходяться на рахунках
ВАТ «Державний ощадний банк України»
НОМЕР_4 та НОМЕР_5 заповів синові
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Після укладення вказаного заповіту,
рішенням Чорногузівської сільської
ради № 01-19/08 від 25 вересня 2008 року
надано ОСОБА_9 дозвіл на підготовку
технічної документації для
виготовлення державного акта на право
власності на земельну ділянку площею
0,5479 га.

Передано безоплатно ОСОБА_9 у приватну
власність земельну ділянку площею 0,5479
га, в тому числі: для обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель і споруд площею 0,25 га; для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,2979 га.

Право власності ОСОБА_9 на земельну
ділянку для обслуговування житлового
будинку та господарських будівель і
споруд площею 0,2500 га посвідчено
державним актом на право власності на
земельну ділянку № 362112 від 03 грудня 2008
року.

Право власності ОСОБА_9 на земельну
ділянку для ведення особистого
селянського господарства площею 0,2979 га
посвідчено державним актом на
право власності на земельну ділянку
№ 362113 від 03 грудня 2008 року.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції,
виходив з того, що заповіт від 09
листопада 2007 року має суперечливий
характер та породжує спір між
спадкоємцями, у зв'язку з цим виникає
необхідність уточнення його змісту.
При цьому, суд вважав, що вказаний
заповіт слід тлумачити таким чином, що
житловий будинок з господарськими
будівлями і спорудами та всю земельну
ділянку, призначену для обслуговування
житлового будинку та всю земельну
ділянку з цільовим призначенням для
ведення особистого селянського
господарства, право власності на які у
ОСОБА_9 виникло після складання
спірного заповіту на підставі
державних актів на право власності на
земельні ділянки від 03 грудня 2008
року померлий заповів сину - ОСОБА_6.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що земельна ділянка
площею 0,2468 га, кадастровий №
:01:001:0490 для ведення особистого
селянського господарства розташована
по АДРЕСА_1, а не АДРЕСА_2 про що
зазначено в примірнику заповіту, який
міститься в матеріалах спадкової
справи № 57/2010, а тому вказана земельна
ділянка не охоплена заповітом від 29
листопада 2007 року.

Проте, з такими висновками судів
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
не відповідають.

Відповідно до статті 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом статті 317 ЦК України право
розпоряджання майном є однією зі
складових права власності, поряд із
правом володіння і користування
майном.

З матеріалів справи вбачається та не
оспорюється сторонами, що на момент
складання заповіту від 09 листопада 2007
року спірні земельні ділянки
перебували у власності територіальної
громади с. Чорногузи Чернівецької
області та у користуванні ОСОБА_9.

03 грудня 2008 року правовий статус
спірних земельних ділянок змінився
після оформлення відповідних
державних актів на право власності на
ці земельні ділянки на ім'я ОСОБА_9.

Зміни в заповіт щодо спірних земельних
ділянок заповідачем внесені не були.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер.

Звертаючись до суду з даним позовом
позивач посилався на те, що відповідно
до заповіту від 09 листопада 2007 року
батько заповів йому ті земельні
ділянки, які знаходились у його
користуванні на момент складання
заповіту, а відповідачі оспорюють його
право на спадкування спірних земельних
ділянок та вважають, що це майно не було
охоплено заповітом, і з огляду на те, що
між спадкоємцями виник спір виникла
необхідність тлумачення заповіту.

Проте, погоджуючись з цими доводами
сторін у справі та ухвалюючи рішення
про тлумачення спірного заповіту, суди
першої та апеляційної інстанцій
залишили поза увагою наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 213 ЦК
України зміст правочину може бути
витлумачений стороною (сторонами). На
вимогу однієї або обох сторін суд може
постановити рішення про тлумачення
змісту правочину.

Згідно зі статтею 1256 ЦК України
тлумачення заповіту може бути
здійснене після відкриття спадщини
самими спадкоємцями. У разі спору між
спадкоємцями тлумачення заповіту
здійснюється судом відповідно до
статті 213 цього Кодексу.

Однак, тлумачення заповіту судом не
повинно змінювати волі заповідача,
тобто підміняти собою сам заповіт. Суд
не може брати на себе права власника
щодо розпоряджання його майном на
випадок смерті. Тлумачення заповіту є
лише інструментом з'ясування волі
заповідача після його смерті. Отже, суд,
здійснюючи тлумачення заповіту, не
повинен виходити за межі цього процесу
та змінювати (доповнювати) зміст
заповіту, що може спотворити волю
заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної
волі заповідача щодо долі спадщини
може бути зумовлене, перш за все,
неоднаковим використанням у ньому
слів, понять та термінів, які є
загальноприйнятими у сфері речових,
зобов'язальних, спадкових відносин
тощо. Цьому також можуть сприяти й
певні неузгодженості між змістом
окремих частин заповіту і змістом
заповіту в цілому, що ускладнюють
розуміння волі заповідача щодо долі
спадщини.

При цьому, частина 2 статті 213 ЦК України
не допускає, щоб при тлумаченні
правочину здійснювався пошук волі
учасника правочину, який не знайшов
відображення у тексті самого правочину
при тлумаченні заповіту не
допускається і внесення змін у зміст
заповіту, ураховуючи також, що
заповіт - це особисте розпорядження
фізичної особи щодо належного їй майна,
яким вона відповідно до законодавства
має право розпоряджатися на момент
укладення заповіту.

Вирішуючи спір, суди першої та
апеляційної інстанцій у порушення
статей 213, 214, 303, 316 ЦПК України на
зазначене уваги не звернули, не в
повній мірі визначились з характером
спірних правовідносин, зокрема, не
визначились чи не призведе тлумачення
заповіту в частині спадкування спірних
земельних ділянок, право власності на
які оформлено після складання
заповіту, до фактичної зміни змісту
заповіту.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення, зазначені у частинах першій
і другій цієї статті, допущені тільки
цим судом. У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

За таких обставин, рішення Вижницького
районного суду Чернівецької області
від 23 вересня 2013 року та рішення
апеляційного суду Чернівецької
області від 18 грудня 2013 року підлягають
скасуванню з підстав, передбачених
статтею 338 ЦПК України, з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Вижницького районного
суду Чернівецької області від
23 вересня 2013 року та рішення
апеляційного суду Чернівецької
області від 18 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:М.В.
Дем'яносов В.М. Коротун О.В. Ступак С.П.
Штелик