Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді:
Гордійчук С.О.

суддів : Боймиструк
С.С.,Буцяка З.І.

секретар судового
засідання : Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Рівному апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненскьогго
міського суду від 05 червня 2013 року за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
правочину удаваним із застосуванням
правових наслідків.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги колегія суддів

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 5 червня 2013
року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання правочину удаваним із
застосуванням правових наслідків
задоволено.

Визнано удаваним договір доручення від
14.05.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
виконання та підтвердження якого
видана довіреність, посвідчена
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
та зареєстрована в реєстрі за №1187, для
приховання договору купівлі-продажу
автомобіля марки „Mercedes-Benz 410 D" 1999 року
випуску, кузов (шасі) НОМЕР_2, державний
номерний знак НОМЕР_1, тип Т3, автобус-D
пасажир, синього кольору.

Визнано право власності на даний
транспортний засіб за ОСОБА_2 на
підставі укладеного договору
купівлі-продажу з ОСОБА_3

В поданій на рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_1 вказує на його
незаконність, оскільки дане рішення
суду порушує її законні права та
інтереси. Доводить, що транспортний
засіб придбаний з відповідачем у
справі за час перебування у шлюбі, він є
спільною сумісною власністю, тому
відчуження повинно було відбуватися за
її згодою. З відповідачем вона
перебувала у шлюбі до 12 червня 2011 року.
Про існування рішення стало відомо при
здійсненні судовим виконавцем дій щодо
примусового виконання виконавчого
листа за рішенням суду про стягнення з
ОСОБА_3 аліментів на утримання
неповнолітнього сина. Вважає, що у
такий спосіб ОСОБА_3 ухиляється від
виконання своїх обов'язків по сплаті
аліментів, за якими вже виникла
заборгованість, а також це може
привести до унеможливлення та
ускладнення виконання рішення суду про
сплату аліментів на її користь для
утримання сина.

Просить рішення суду скасувати із
застосуванням правових наслідків.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному
обсязі, суд першої інстанції виходив з
того, що сторони у даній справі досягли
згоди щодо всіх істотних умов
укладення договору купівлі-продажу
спірного автомобіля, виконали його
умови, а тому спірна довіреність на
право розпорядження автомобілем є
удаваним правочином, вчиненим
сторонами для приховання іншого
правочину - договору купівлі-продажу у
зв'язку з чим позивач набув право
власності на спірний автомобіль.

Проте, погодитись з таким висновком
суду не можна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд, власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Судом встановлено, що автомобіль марки
„MERCEDES-BENZ 410 D", 1999 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1,
відповідно до свідоцтва про реєстрацію
ТЗ, виданого Рівненським МРЕВ ДАІ
ГУ-УМВС України 12.01.2006 року
зареєстрований на праві власності за
відповідачем ОСОБА_3

14.05.2009 року приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу було посвідчено на підставі
усного договору доручення між
сторонами довіреність, зареєстровану в
реєстрі за № 1187. За змістом якої,
позивач є представником ОСОБА_3 в
органах ДАІ та всіх установах,
підприємствах та організаціях з усіх
без винятку питань, пов'язаних з
експлуатацією та відчуженням ТЗ,
укладати договори цивільно-правового
характеру щодо розпорядження та
користування ТЗ, одержувати грошові
суми з правом передачі повноважень за
даною довіреністю третім особам.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

У п. 25 постанови Пленуму від 6 листопада
2009р. "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" Верховний Суд
України роз"яснив, що за удаваним
правочином сторони умисно оформили
один правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. За
удаваним правочином права та обов"язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.

Отже, для визнання правочину удаваним
слід установити, що обидві сторони
договору усвідомлювали, що вони
укладають саме удавану угоду та що їх
дії направлені для досягнення інших
правових наслідків і приховують іншу
волю учасників угоди.

Таким чином, за своїм юридичним змістом
доручення є договором про
представництво, який є одностороннім і
згідно якого повірений зобов'язується
діяти від імені довірителя та не вправі
вчиняти дії щодо майна на власну
користь.

Крім того, із матеріалів справи
вбачається, що спірний автомобіль
відповідачем не був знятий з обліку в
органах ДАІ у зв'язку із його
відчуженням за процедурою,
встановленою п.п.8, 40 Правил, залишався
зареєстрованим за ним, доказів подання
заяви останнім про зняття автомобіля з
обліку і його огляд органами ДАІ, не
надано. Не надходила така заява й від
позивача який мав право на
розпорядження вказаним транспортним
засобом згідно довіреності від
власника автомобіля.

За таких обставин, відсутні підстави
вважати, що між позивачем, з однієї
сторони, та відповідачем, при
оформленні довіреності на спірний
автомобіль мало місце укладення
правочину, який за своїм змістом містив
ознаки удаваного.

Оскільки рішення постановлено з
порушенням норм матеріального права і
висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справа воно підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309, 316 ЦПК
України, ст. 235 ЦК України, колегія
суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Рівненського міського
суду від 05 червня 2013 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним
із застосуванням правових наслідків
відмовити.

Рішення набирає законної
сили з моменту його проголошення і може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді :