Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №279/6797/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Моголівець
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого Павицької
Т.М.,

суддів Миніч Т.І.,
Трояновської Г.С.,

при секретарі судового

засідання Гуковій
О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом приватного акціонерного
товариства „Страхова компанія
„Уніка" до ОСОБА_2 про стягнення
страхового відшкодування в порядку
регресу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 08 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ПАТ „Страхова
компанія „Уніка" звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 Просило стягнути з
відповідачки на його користь 14 228 грн.76
коп. на відшкодування шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, в порядку зворотної вимоги
(регресу). Свої вимоги обґрунтовувало
тим, що відповідно до укладеного 22.02.2013
року між ПАТ „Страхова компанія
„Уніка" та ОСОБА_2 умов договору/полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №Ае/1956545 товариство взяло на
себе зобов'язання з забезпечення
відшкодування шкоди на території
України, заподіяної життю, здоров'ю та
майну потерпілих при експлуатації
транспортного засобу «Део Матіз»,
державний номерний знак НОМЕР_2. У
зв'язку з тим, що страхувальник - ОСОБА_2
не повідомив страховика на підставі
існуючого чинного договору про
настання страхового випадку, а саме
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася 23 лютого 2013 року за участю
застрахованого транспортного засобу
під керуванням ОСОБА_2, яка визнана
винною у скоєному, страхова компанія у
межах фактичних витрат має право
вимоги до особи, що відповідальна за
нанесення збитків. Страхове
відшкодування в розмірі 14 228 грн. 76 коп.
позивач виплатив ОСОБА_3 Страхова
компанія вважала, що оскільки нею було
виплачено страхове відшкодування
потерпілому, то до неї перейшло право
вимоги до ОСОБА_2 За наведених обставин
просила задовольнити позов
посилаючись на ст. 27 Закону України
«Про страхування» та ст. 993 ЦК України.
.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 08 травня 2014 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ПАТ „Страхова компанія
„Уніка" 14 228 грн. 76 коп. та судові
витрати в сумі 229 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.с.10,60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст.993 ЦК України
(аналогічні положення містяться в ст. 27
Закону України „Про страхування") - до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи,
що 21 лютого 2013 року між ПАТ „Страхова
компанія „Уніка" (страховик) та ОСОБА_2
(страхувальник) укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АЕ/ 1956545.

За умовами зазначеного договору
страховик зобов'язався забезпечити
відшкодування шкоди на території
України, заподіяної з 22.02. 2013 року по
21.02. 2014 року життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації
транспортного засобу «Део Матіз»,
державний номерний знак НОМЕР_2.

Страховий випадок настав 23 лютого 2013
року, коли водій ОСОБА_2, керуючи
автомобілем «Део Матіз», державний
номерний знак НОМЕР_2 по другорядній
вул. Гастело в м. Коростені не надала
переваги в русі автомобілю «Део
Нексія» державний номерний знак
НОМЕР_1, який рухався під керування
ОСОБА_3, по головній вул. Грушевського,
в результаті відбулося зіткнення та
обидва транспортні засоби отримали
механічні пошкодження.

Чинною постановою судді
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від 25 березня 2013
року винною у скоєні
дорожньо-транспортної пригоди визнано
ОСОБА_2, тобто водія автомобіля «Део
Матіз», державний номерний знак НОМЕР_2
.

Власник автомобіля «Део Нексія»
державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3
звернувся 26 лютого 2013 року до
позивача із заявою про виплату
страхового відшкодування, надавши при
цьому всі необхідні документи.

За наслідками вищезазначеної ДТП
позивачем складено Страховий акт №
00110897 від 09 квітня 2013 року

Для визначення розміру
матеріального збитку, заподіяного в
результаті ДТП власнику автомобіля
«Део Нексія» державний номерний знак
НОМЕР_1, був складений висновок № 621 від
06 березня 2013 року, відповідно до якого,
його сума становить 14 228 грн. 76 коп.. Цю
суму позивач сплатив ОСОБА_3, що
підтверджується платіжним дорученням
№012123 від 10 квітня 2013 року.

Відповідно до абзацу «ґ» підпункту
38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.4 пункту 33.1
статті 33 цього Закону.

Згідно підпункту 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

Відтак, висновок суду першої
інстанції про те, що факт
неповідомлення страховика про ДТП є
підставою для відшкодування
страхувальником в порядку регресу
сплаченого страховиком страхового
відшкодування, є правильним. Доказів
на підтвердження такого повідомлення,
відповідно до вимог вищезазначених
норм права, відповідачем та його
представником суду надано не було.

Перебування відповідачки після ДТП
на лікуванні не звільняло її від
обов'язку, передбаченого ст.ст. 33,34
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", повідомити
страховика про вчинення нею
дорожньо-транспортної пригоди
протягом триденного строку,
встановленого вказаним Законом. Крім
того, ОСОБА_2 перебувала на
стаціонарному лікуванні з 23.02.2013 року
по 28.02.2013 року не пов'язаному з ДТП,
оскільки з виписного епікризу
вбачається, що ОСОБА_2 отримала травму
при падінні близько 15 год. 23.02.2013 року, а
ДПТ відбулася в цей же день біля 8 год.
30 хв.

З огляду на наведене, суд першої
інстанції ухвалюючи рішення про
відмову у задоволенні позову, дійшов
вказаного висновку при повному,
всебічному та об'єктивному з'ясуванні
обставин справи, прав і обов'язків
сторін у даних правовідносинах,
перевірив належним чином доводи
сторін, з'ясував характер та суть
заявлених позивачем вимог, норм права,
якими вони регулюються, дав належну
правову оцінку зібраним у справі
доказам.

Тому, колегія суддів приходить до
переконання, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновки суду
та не впливають на правильність
прийнятого рішення, оскільки суду не
було надано інших доказів, на які
апелянт посилається на підтвердження
обставин, крім тих, на які суд послався
в своєму рішенні.

Рішення ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи викладене та положення
ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає
за необхідне відхилити апеляційну
скаргу і залишити рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 209,207, 303, 304, 307, 308, 313, 315
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 08 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді