Головуючий суду 1 інстанції - Бабічева
Доповідач - Околот Г.М.
Справа № 407/475/14-ц
Провадження № 22ц/782/2212/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Луганської
області у складі:

головуючого - судді Околота Г.М.,

суддів - Дмитрієвої Л.Д., Темнікової В.І.,

при секретарі - Вєсєлові С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 22 квітня 2014 року за позовом
заступника прокурора Луганської
області в інтересах держави до
Антрацитівської районної державної
адміністрації Луганської області,
ОСОБА_2 про визнання недійсним
розпорядження та договору оренди,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 22 квітня 2014 року позовні
вимоги заступника прокурора
Луганської області в інтересах держави
до Антрацитівської районної державної
адміністрації Луганської області,
ОСОБА_2 про визнання недійсним
розпорядження та договору оренди були
задоволені.

Визнано незаконним та скасувано
розпорядження голови Антрацитівської
районної державної адміністрації №59
від 11.02.2011 року «Про передачу в
довгострокову оренду строком на 49
років земельної ділянки загальною
площею 49,15 га. ОСОБА_2 для ведення
особистого селянського господарства».

Визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки, укладений 11.03.2011
року між Антрацитівською районною
державною адміністрацією та ОСОБА_2 , що
зареєстрований в книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
землі 25.07.2011 року за №00205.

Зобов'язано ОСОБА_2 повернути
Антрацітівській районній державній
адміністрації земельну ділянку
загальною площею 49,15 га, що передана
йому на підставі договору оренди від
11.03.2011 року.

Також вирішено питання про стягнення з
відповідачів судових витрат. ( а.с. 126-131)

Вважаючи вказане рішення суду
незаконним та необґрунтованим,
відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу , в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати ту хвалити нове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог. В обґрунтування скарги
посилається на те, що суд проігнорував
акт виносу і встановлення в натурі меж
земельної ділянки від 28.02.2001 року, а
також не дав оцінки технічній
документації, яка була розроблена у 2011
році і яка підтверджує, що у 2001 році та
2011 році передавалась в оренду одна і
таж земельна ділянка.

Відповідач ОСОБА_2 у засідання суду
апеляційної інстанції не з'явився, про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення, тому зважаючи
на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України, така
неявка відповідача не перешкоджає
апеляційному розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами п. в ст.84 ЗК України,
власником земельних ділянок, що
надаються підприємствам та
організаціям у постійне користування,
є держава в особі
райдержадміністрацій, тобто, в даному
випадку Антрацитівська РДА.

Стаття 124 ЗК України передбачає, що
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки. Передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, громадянам,
юридичним особам, визначеним частинами
другою, третьою статті 134 цього Кодексу,
здійснюється в порядку, встановленому
статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного
кодексу України надання земельних
ділянок державної та комунальної
власності у користування здійснюється
на підставі рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування. Рішення зазначених
органів приймається на підставі
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у разі: зміни
цільового призначення земельних
ділянок відповідно до закону; надання у
користування земельних ділянок, межі
яких не встановлені в натурі (на
місцевості).

За положеннями цієї статті, рішенням
про надання земельної ділянки у
користування за проектом землеустрою
щодо її відведення здійснюється:
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки:
вилученням земельної ділянки у
землекористувачів із затвердженням
умов вилучення земельних ділянок (у
разі необхідності); надання земельної
ділянки особі у користування з
визначенням умов її використання і
затвердженням умов надання, у тому
числі (у разі необхідності) вимог щодо
відшкодування втрат
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва.
Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування у
двотижневий строк з дня отримання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи приймає рішення про надання
земельної ділянки у користування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
розпорядження голови Антрацитівської
районної державної адміністрації №59
від 11.02.2011 року було прийнято з
порушенням вимог ст.. 5 Закону України
«Про особисте селянське господарство»,
а також в порушення вимог ЗК України
без виготовлення та затвердження
проекту відведення земельної ділянки,
а тому і укладений на підставі цього
розпорядження договір оренди
земельної ділянки не відповідає
вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що такі
висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та узгоджуються з нормами
матеріального і процесуального права,
які судом першої інстанції застосовані
правильно.

Судом першої інстанції встановлено , що
11.02.2011 року було прийнято розпорядження
голови Антрацитівської районної
державної адміністрації Луганської
області №59 «Про передачу в
довгострокову оренду строком на 49
років земельної ділянки загальною
площею 49,15 га ОСОБА_2 для ведення
особистого селянського господарства»,
яким передано відповідачу земельну
ділянку загальною площею 49,15 га за
рахунок земель сільськогосподарського
призначення, розташовану за межами
населених пунктів на території, яка за
даними державного земельного кадастру
враховується в Дяківській сільській
раді Антрацитівського району, для
ведення особистого селянського
господарства ( а.с. 11-12).

На підставі вищевказаного
розпорядження 11.03.2011 року між
відповідачем ОСОБА_2 та
Антрацитівською районною державною
адміністрацією було укладено договір
оренди земельної ділянки загальною
площею 49,15 га за рахунок земель
сільськогосподарського призначення,
розташовану за межами населених
пунктів на території, яка за даними
державного земельного кадастру
враховується в Дяківській сільській
раді Антрацитівського району, згідно
п.13 якого земельна ділянка передається
для ведення особистого селянського
господарства ( а.с. 13-16, 30-33).

Даний договір оренди зареєстрований
відділом Держкомзему у
Антрацитівському районі в книзі
записів державної реєстрації
договорів оренди землі 25.07.2011 року за
№00205.

Зазначені обставини сторонами не
заперечуються.

Як вбачається з матеріалів справи , в
даному випадку спірним розпорядженням
голови Антрацитівської районної
державної адміністрації було передано
відповідачу ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 49,15 га .для ведення особистого
селянського господарства.

Однак, згідно ст.5 ЗУ «Про особисте
селянське господарство» для ведення
особистого селянського господарства
використовують земельні ділянки
розміром не більше 2,0 гектара, передані
фізичним особам у власність або оренду
в порядку, встановленому законом.

Закон України «Про особисте селянське
господарство» визначає правові,
організаційні, економічні та соціальні
засади ведення особистого селянського
господарства. Даний закон регулює
правовідносини щодо ведення
особистого селянського господарства
та є спеціальним законом, який регулює
дані правовідносини.

Таким чином, враховуючи наведені вище
обставини, колегія суддів
погоджується з висновком суду , що
спірне розпорядження глави
Антрацитівської РДА не відповідає
вимогам ст.5 ЗУ «Про особисте селянське
господарство» та порушує норму даного
закону, яка визначає граничний розмір
земельної ділянки, яка
використовується для ведення
особистого селянського господарства, а
тому розпорядження є таким, що не
відповідає вимогам закону.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції що
спірний договір оренди земельної
ділянки, предметом якого є земельна
ділянка розміром 49,15 га для ведення
особистого селянського господарства,
також суперечить вимогам ст.5 ЗУ «Про
особисте селянське господарство».

Також колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, враховуючи положення ст.215, 203,
216 ЦК України щодо визнання недійсності
укладеного договору оренди земельної
ділянки від 11.03.2011 року .

Відповідно до ст. 215ЦК України:

1. Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно зі ст.203 ЦК України:

1. Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Приписами ст. 216 ЦК України
передбачено, що недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Враховуючи, що зазначений договір
оренди земельної ділянки від 11.03.2011
року укладено з порушенням
встановленого порядку передачі
земельних ділянок у оренду, суд дійшов
до висновку , що договір не відповідає
вимогам закону, а тому відповідач
ОСОБА_2 повинен повернути земельну
ділянку, отриману за незаконно
укладеним договором оренди.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що висновок суду про
задоволення позову є вірним, оскільки
ґрунтується на правильно встановлених
обставинах спору, рішення суду першої
інстанції відповідає обставинам
справи та вимогам закону.

Доводи апелянта на те, що межі спірної
земельної ділянки були раніше
встановлені в натурі при укладенні в 2001
році Антрацитівською районною радою
зі ОСОБА_2 договору оренди цієї ж
земельної ділянки, а тому
райдержадміністрацією не були
порушені вимоги ст. 123 ЗК України, є
безпідставними, оскільки договір
оренди земельної ділянки від 09.04.2001
року був укладений не з ОСОБА_2 , а з
Приватним підприємством «Дар'я» . ( а.с
102-105)

Крім того, судом першої інстанції була
досліджена технична документація за
2010 р., яка складена щодо земельної
ділянки площею, 49,15 га, та з якої не
вбачається посилання на раніше
відведену земельну ділянку в тих же
межах, які були встановлені у 2001 р., а
тому є порушення вимог ст.. 123 ЗК
України , а саме відсутності проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки ( а.с. 82-90).

Таким чином доводи апеляційної скарги
про неправильність висновків суду та
про порушення судом норм матеріального
та процесуального права є
безпідставними, оскільки, вирішуючи
даний спір, який виник між сторонами,
суд першої інстанції в достатньо
повному об'ємі з'ясував права та
обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами, а також
поясненнями сторін.

Доводи апеляційної скарги фактично
містять у собі суб'єктивне тлумачення
апелянтом норм матеріального права та
його суб'єктивне викладення обставин
справи, які не відповідають дійсним
обставинам, встановленим судом, а також
носять характер переоцінки доказів,
які були досліджені судом та їм надано
відповідну оцінку.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
є суттєвими і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 325
ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -відхилити.

Рішення Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 22 квітня 2014 року- залишити
без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: