АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 1903/532/12Головуючий у 1-й
інстанції Гордєєв В.О. Провадження №
22-ц/789/186/14 Доповідач - Храпак
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Парандюк Т. С., Дикун С.І.

при секретарі - Матусів Ю.Б.

з участю сторін - представників
апелянта ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідачки
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Бучацького районного суду
Тернопільської області від 22 жовтня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, третя особа відділ державної
виконавчої служби Бучацького
районного управління юстиції про
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку та
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

в лютому 2012 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку та
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою шляхом демонтажу
встановленої огорожі, посилаючись на
те, що ухвалою Бучацького районного
суду від 29.12.2005 року було затверджено
мирову угоду, згідно якої сторони
погодились встановити сервітут для
проїзду ОСОБА_4 через земельну ділянку
ОСОБА_3 до господарських будівель і для
обслуговування земельної ділянки
позивачки. Проте, відповідачка ОСОБА_3,
самовільно встановила огорожу, якою
закрила їй доступ до господарських
будівель та земельної ділянки, при
цьому не виконуючи умови сервітуту.
Крім цього, виготовила державний акт на
землю, не зазначивши в ньому границі та
площі земельної ділянки на яку
встановлено земельний сервітут.

Рішенням Бучацького районного суду
Тернопільської області від 22 жовтня 2013
року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою та
господарськими будівлями, шляхом
облаштування воріт в огорожі для
проїзду до земельної ділянки та
господарських будівель ОСОБА_4.

В решті позовних вимог відмовлено за
безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
змінити рішення суду першої інстанції
лише в частині відмови у визнанні
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку,
посилаючись на його незаконність та,
необгрунтованість в цій частині,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення учасників
судового процесу, обговоривши наведені
у скарзі доводи в межах апеляційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, заслухавши пояснення учасників
судового процесу, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області приходить до висновку, що
апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ухвалою Бучацького районного суду
Тернопільської області від 29.12.2005 року
затверджено мирову угоду, укладену між
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, згідно
якої сторони домовилися про
добровільний розподіл земельної
ділянки, яка знаходиться в с.Трибухівці
Бучацького району відповідно до
абрису, затвердженого сесією
Трибухівської сільської ради і
погодилися встановити сервітут для
проїзду ОСОБА_4 через земельну ділянку
ОСОБА_3 до господарських будівель і
обслуговування земельної ділянки
ОСОБА_4

Як вбачається з акту від 27.04.2007 року
комісією проведено розподіл земельних
ділянок землекористувачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_3

Рішенням Трибухівської сільської ради
від 10.05.2007 року затверджено акт
земельної комісії від 27.04.2007 року та
надано ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,0735 га, для особистого селянського
господарства - 0,1723 га.

Відповідно до державних актів серії ЯД
№ 220237 та ЯД № 20235, виданих 17 листопада
2008 року, ОСОБА_3 стала власником
земельних ділянок для ведення
особистого селянського господарства
площею 0,1723 га та для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,0735 га, які розташовані в с.Трибухівці
Бучацького району Тернопільської
області (а.с.60,61).

Згідно ст.402 ЦК України та ст.100 ЗК
України сервітут може бути
встановлений договором, законом,
заповітом або рішенням суду. Земельний
сервітут може бути встановлений
договором між особою, яка вимагає його
встановлення, та власником
(володільцем) земельної ділянки.
Договір про встановлення земельного
сервітуту підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
для державної реєстрації прав на
нерухоме майно.

Отже, дані статті визначають момент
виникнення права земельного сервітуту,
тобто момент, коли у власника
(користувача) панівної земельної
ділянки виникає право використовувати
обслуговуючу земельну ділянку в межах
певного земельного сервітуту. Таким
моментом є державна реєстрація
договору про встановлення земельного
сервітуту чи рішення суду про
встановлення земельного сервітуту
органом, на який покладено здійснення
державної реєстрації права на землю.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачка ОСОБА_4 до теперішнього часу
не зареєструвала ухвалу Бучацького
районного суду від 29.12.2005р. про
затвердження мирової угоди щодо
встановлення земельного сервітуту у
відповідному органі, на який покладено
здійснення державної реєстрації права
на землю.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
визнавати державний акт на право
власності ЯД № 220235, виданий ОСОБА_3 на
спірну земельну ділянку з підстави, що
в даний акт не внесені відомості щодо
земельного сервітуту не має, оскільки в
органі, на який покладався обов"язок
здійснення державної реєстрації права
на землю, не було інформації щодо
зазначеного земельного сервітуту.

Не заслуговують на увагу доводи
апелянта ОСОБА_4, що при оформленні
вказаного державного акту голова
Трибухівської сільської ради без її
згоди підписав земельно-кадастровий
план, який погодив межу між спірними
земельними ділянками, оскільки умовами
мирової угоди, затвердженої ухвалою
Бучацького районного суду
Тернопільської області від 29.12.2005 року,
було передбачено, що саме сільською
радою погоджуються межі спірних
земельних ділянок.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що рішення Бучацького
районного суду від 22 жовтня 2013 року
відповідає вимогам закону та зібраним
по справі доказам, тому підстав для
його скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Тернопільської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Бучацького районного суду
Тернопільської області від 22 жовтня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.М. Храпак