АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/6753/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1234/14
Головуючий у 1-й інстанції Сьоря С. І.
Доповідач Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого - судді Пилипчук Л.І.,

суддів: Дорош А.І., Чічіля В.А.,

при секретарі - Філоненко О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,
представника відповідача - адвоката
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Крюківського районного суду
м. Кременчука від 25 лютого 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про вселення та усунення перешкод в
користуванні нерухомим майном,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні належною їй на
праві власності 1/2 частиною житлового
будинку з господарськими будівлями та
частиною земельної ділянки площею 302
кв.м. по АДРЕСА_1 у м. Кременчуці та
вселення у виділену їй рішенням
апеляційного суду Полтавської області
від 24 жовтня 2013 року в натурі частину
зазначеного будинку.

Посилалася на те, що відповідачка не
бажає добровільно виконати рішення
суду та чинить їй перешкоди в
користуванні її власністю, перешкоджає
вселенню та здійсненню переобладнань
будинку.

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука від 25 лютого 2014 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково.

Вселено ОСОБА_1 в житловий будинок з
господарськими будівлями, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди
ОСОБА_1 у користуванні житловим
будинком з господарськими будівлями,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в
іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 243,60
грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, прохала рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Посилалася на недоведеність
позивачкою факту створення нею
перешкод в користуванні нерухомим
майном, тоді як фактично ніяких
перешкод вона не чинить.

Вважає, що суд вийшов за межі позовних
вимог, із власної ініціативи змінивши
їх та вселив у весь будинок, тоді як
позивачка просила про вселення у
виділену їй в натурі 1/2 частину
спірного будинку згідно рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 24 жовтня 2013 року, тоді як вказане
рішення скасовано ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 січня 2014 року та справа
направлена на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, колегія суддів приходить до
висновку про задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
місцевий суд виходив з того, що згідно
позовної заяви та пояснень позивачки,
вона не може вселитись та проживати у
спірному будинку, оскільки не має
доступу до цієї садиби, ключів від
хвіртки та дверей будинку, а
відповідачка перешкоджає вселенню.
Крім того, відповідачка не надала
жодного належного доказу, який би
свідчив, що позивачка може вільно
потрапити на територію спірної садиби
та будинку.

Проте такий висновок суду є помилковим,
оскільки не ґрунтується на доказах та
прийнятий з порушенням норм
процесуального права.

Згідно ч.1 ст.179 ЦПК України предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропуску строку позовної давності
тощо) і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів (ч.2 ст.179 ЦПК
України).

Стаття 10 ЦПК України, закріплюючи
принцип змагальності сторін у
здійсненні цивільного судочинства,
гарантує сторонам та іншим особам, які
беруть участь у справі, рівні
процесуальні можливості з метою
захисту їх порушених, оспорюваних чи
невизнаних прав та законних інтересів,
в тому числі, й щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
обов'язок доказування і подання
доказів покладено на сторони. Частиною
3 зазначеної статті передбачено, що
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 24 жовтня 2013
року проведено реальний розподіл
домоволодіння, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
Разом з тим, ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 січня 2014 року вказане
рішеня скасовано, справу передано на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Як вбачається з позовної заяви,
позивачка зазначала, що співвласниця
ОСОБА_3 добровільно виконати рішення
апеляційного суду не бажає, чинить
перешкоди в користуванні її власністю,
перешкоджає вселенню в будинок та
виконанню зобов'язань по здійсненню
переобладнань будинку відповідно до
рішення суду. Крім того, ОСОБА_3 не надає
ключів від хвіртки та вхідних дверей
будинку, не впускає у двір та в будинок,
висказує на її адресу погрози, вчиняє
сварки.

Однак жодного підтвердження будь-якої
із зазначених обставин щодо перешкод у
користуванні власністю позивачка не
надала. Місцевий суд, в порушення вимог
статті 10,60 ЦПК України, прийняв
пояснення позивачки про зазначені
обставини, як доведений факт, за
відсутності доказів протилежного з
боку відповідачки, тоді як сторони
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості.

Суд першо інстанції безпідставно
звільнив позивачку від обов'язку
доказування, визнавши такий обов'язок
лише за відповідачкою.

Матеріали справи не містять належних
та допустимих доказів перешкод зі
сторони ОСОБА_3 у користуванні житловим
будинком по АДРЕСА_1 у м. Кременчуку.
Висновок суду про наявність таких
перешкод ґрунтується лише на
поясненнях позивачки.

Крім того, необхідно зазначити, що
районний суд при розгляді справи не
звернув увагу на відсутність в
матеріалах справи правовстановлюючих
документів сторін щодо спірного
об'єкту нерухомості, однак посилався на
їх право власності відповідно до
свідоцтв про право на спадщину.

Таким чином, за відсутності доказів
існування перешкод з боку відповідачки
у користуванні ОСОБА_1 зазначеним
об'єктом права власності, позовні
вимоги є недоведеними.

Тому колегія суддів скасовує рішення
місцевого сулу та ухвалює нове про
відмову в задоволенні позову за
недоведеністю.

Керуючись ст.ст.303,304,307, п.3,4 ч.1 ст.309,
ст.ст.314,316,317 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука від 25 лютого 2014 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити за недоведеністю.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення та
може бути оскаржено протягом 20 днів
шляхом подання касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
Л.І. Пилипчук

СУДДІ: /підпис/
А.І. Дорош

/підпис/ В.А. Чічіль

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
Л.І. Пилипчук В.А. Чічіль