АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

Іменем України

24 квітня 2014 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

головуючого - судді
Кулікової С.В.

суддів - Білич
І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі -
Клінчук О.М.,

за участю представника відповідача -
Філіпчук Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 на рішення Голосіївського
районного суду міста Києва від 29
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк» про визнання
правочину недійсним,

перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/2926/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Антонова Н.В.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Кулікова
С.В.В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулась до суду з позовом до
ПАТ «ОТП Банк» про визнання правочину
недійсним, який обґрунтовує тим, що
14.05.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3
сторонами було укладено Кредитний
договір №МL-005/099/2008, за умовами якого
Банк надав, а позичальник отримав
кредит на споживчі цілі в сумі 76 875,00
дол. США зі строком повернення до 14.05.2023
року та процентною ставкою в розмірі
5,99%, при цьому позивач вказує, що при
укладенні Кредитного договору вважав,
що отримує кошти в іноземній валюті з
подальшим обов'язковим переведенням в
національну валюту та зі здійсненням
повернення кредиту також в
національній валюті.

Також вказує, що Банком не було
перевірено відповідність умов
договору цільовому використанню
кредиту, що свідчить про
протиправність дій Банку.

Зазначені обставини вважає достатніми
для визнання вказаного договору
недійсним.

Рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва від 29 листопада 2013
року позов ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» про
визнання правочину недійсним залишено
без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2
в інтересах ОСОБА_3 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким позовні вимоги позивача
задовольнити.

В скарзі зазначає, що судом першої
інстанції в порушення Закону України
«Про захист прав споживача»,
відповідачем не була надана позивачу
інформація про умови кредитування та
орієнтовану сукупну вартість кредиту
по спірним кредитним договорам, яка
була необхідна позивачу, як споживачу,
для прийняття ним виваженого та
обґрунтованого рішення, що призвело до
порушення його прав як споживача
фінансових послуг.

Крім того, апелянт висловлює думку, що
суд не врахував, що спірний правочин
суперечить Законам України та
нормативно-правовим актам України щодо
використання на території України
іноземної валюти як засобу платежу, в
разі, якщо ця валюта отримана за
рахунок кредиту, є незаконним в будь
якому випадку, у зв'язку з чим при
винесенні судового рішення допустив
порушення норм, положень та приписів
матеріального права.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечувала проти
апеляційної скарги за її
необґрунтованістю.

Інші учасники в судове засідання не
з'явились, повідомлені належним чином,
причини своєї неявки суду не
повідомили, тому в силу ч.2 ст.305 ЦПК
України, колегія суддів вважає за
можливе розглядати справу у їх
відсутність.

Заслухавши доповідь судді Кулікової
С.В., пояснення представника
відповідача, розглянувши справу в
межах доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість постановленого судом
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
правильно встановлених обставин та
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що позивач не навів достатніх доказів
на підтвердження правомірності
заявлених в позові вимог, зокрема не
довів жодних обставин, які б свідчили
про наявність підстав для визнання
Кредитного договору №МL-005/099/2008
недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком районного суду, так як він в
повній мірі відповідає встановленим
обставинам справи та вимогам Закону.

В силу ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Так, 14.05.2008 між ЗАТ «ОТП Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк», та ОСОБА_3 було укладено
Кредитний договір №МL-005/099/2008,
відповідно до умов якого Банк надав, а
позичальник отримав кредит на споживчі
цілі в сумі 76 875,00 дол. США зі строком
повернення до 14.05.2023 року та процентною
ставкою в розмірі 5,99%. Вказаний договір
містить особисті підписи сторін на
кожній сторінці. 22.05.2008 року ОСОБА_3
звернувся до ПАТ «ОТП Банк» з
Анкетою-заявою на отримання іпотечного
кредиту, в якій зазначив, що бажаною
валютою отримання кредиту є долари США
та на підтвердження свого
волевиявлення позивачем підписано
кожну сторінку зазначеної
анкети-заяви.

Колегія суддів не вважає
обґрунтованими доводи апеляційної
скарги, про те, що в порушення Закону
України «Про захист прав споживача»,
відповідачем не була надана позивачу
інформація про умови кредитування та
орієнтовану сукупну вартість кредиту
по спірним кредитним договорам,
виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач посилався на Закон України
«Про захист прав споживача» лише при
обґрунтуванні підстав звільнення від
сплати судового збору.

Також не знайшли свого підтвердження
посилання апелянта на незаконне
використання на території України
іноземної валюти, як засобу платежу,
якщо ця валюта отримана за рахунок
кредиту, оскільки ЗАТ «ОТП Банк» має
дозвіл на здійснення операцій з
валютними цінностями, що
підтверджується копією Банківської
ліцензії №191 від 08.11.2006 року в
матеріалах справи, про що правильно
зазначив суд першої інстанції в своєму
рішенні.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

За змістом частини 3 статті 10
Цивільного процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Положення ст.60 ЦПК України
покладає обов'язок доказування на
сторін, суд не може збирати докази за
власною ініціативою. Дане положення є
одним із найважливіших наслідків
принципу змагальності та підтверджує
висновок суду першої інстанції про
відсутність правових підстав для
задоволення позову ОСОБА_3

Таким чином, суд першої інстанції в
повному обсязі дослідив, проаналізував
та дав належну оцінку, поданим
сторонами доказам, що мають значення в
конкретній справі, доводять існування
відповідних юридичних обставин,
застосував норми матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, та дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
будь-якого порушення загальних вимог,
дотримання яких є необхідним для
чинності правочину та які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу при
укладенні відповідачем кредитного
договору про надання кредитних послуг,
не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги
законності рішення суду першої
інстанції не спростовують, рішення
суду першої інстанції ухвалене без
порушення норм матеріального права,
правові підстави для скасування
рішення, відсутні, а наведені в
апеляційній скарзі недоліки у розгляді
справи не вплинули на суть ухваленого
рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 на рішення Голосіївського
районного суду міста Києва від 29
листопада 2013 року відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
міста Києва від 29 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: