Справа № 419/9475/12
Провадження № 2/204/49/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Дубіжанської Т.О.

при секретарі
Сорокіної А.С.

за участю представника позивача
ОСОБА_1

за участю відповідачки
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину та звернення
стягнення на спадкове майно, -

встановив:

В грудні 2012 року позивач звернувся до
суду з позовною заявою в якій просив
винести рішення, яким застосувати до
договору завдатку квартири, укладеного
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наслідки
недійсності нікчемного правочину,
стягнути з ОСОБА_2 на його користь 192 000
грн., шляхом звернення стягнення на
майно ОСОБА_2 та судові витрати по
справі. В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач посилається на те, що
15.10.2010 року він та ОСОБА_4 уклали договір
завдатку, згідно з яким ОСОБА_3 передав
ОСОБА_4 кошти у розмірі 192 000 грн., як
завдаток у рахунок сплати за належну
ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1. Через
відсутність у продавця необхідних
документів на квартиру, сторони
ухилилися від нотаріального
оформлення вказаного договору. 23.04.2011
року померла ОСОБА_4 ЇЇ єдиною
спадкоємицею за заповітом є
відповідачка ОСОБА_2, яка подала заяву
про прийняття спадщини до Третьої
державної нотаріальної контори. На
вимогу позивача виконати зобов`язання
щодо продажу квартири АДРЕСА_1
відповідачка відмовила. 13.02.2012 року
рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська
позивачу було відмолено у задоволенні
позову до ОСОБА_2 про визнання договору
дійсним та визнання права власності, з
підстав невідповідності предмету
позову нормам матеріального права.
Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області рішення
суду першої інстанції залишено без
змін. Таким чином, позивач вважає, що
ОСОБА_2 повинна повернути йому кошти у
розмірі 192 000 грн. як спадкоємиця
сторони нікчемного договору завдатку
від 15.10.2010 року, шляхом одноразового
платежу. У зв`язку з чим, був вимушений
звернутися до суду для захисту своїх
порушених прав.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити, посилаючись на
підстави зазначені в позовній заяві.

Відповідачка в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала повністю,
заперечувала проти їх задоволення,
посилаючись на те, що договір завдатку
від 15.10.2010 року є підробленим, Зав`ялова
не мала наміру продавати свою квартиру,
договір завдатку не укладала, підпис,
який міститься в договорі є
підроблений. Також пояснила, що вона
здійснювала догляд та надавала
допомогу ОСОБА_4, яка після цього склала
заповіт на належне їй майно. Щодо
отримання нею грошей у розмірі 192 000
грн., заперечувала в повному обсязі.

Вислухавши сторони, свідків та
вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України -
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і у встановлений термін,
відповідно закону, договору.

Згідно ч. 1 ст. 570 ЦК України - завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 571 ЦК України -
якщо порушення зобов'язання сталося з
вини кредитора, він зобов'язаний
повернути боржникові завдаток та
додатково сплатити суму у розмірі
завдатку або його вартості. Але згідно
п. 11 роз'яснення Верховного Суду
України № 13 від 04.08.2001 року дані правила
про залишення завдатку особі, яка його
одержала, або стягнення з неї подвійної
суми завдатку застосовується в тих
випадках, коли між сторонами було
укладено договір, але він не
виконується з вини якоїсь із сторін. У
тих випадках, коли сторони домовились
укласти договір, але відповідно його не
оформили, сплачені в рахунок виконання
договору платежі повертаються в тому
розмірі, в якому вони давались.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України - у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору.

Відповідно до ст. 657 ЦК України - договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 635 ЦК України
зазначено, що попереднім є договір,
сторони якого зобов`язується протягом
певного строку укласти договір в
майбутньому на умовах, встановлених
попереднім договором. Згідно п. 4 ч.1 ст.
635 ЦК України передбачено, що
попередній договір укладається у
письмовій формі, встановленій для
основного договору, а якщо форма
основного договору не встановлена у
письмовій формі.

Як встановлено в судовому засіданні, що
15.10.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
укладено договір, згідно з яким позивач
передав ОСОБА_4 кошти у розмірі 192 000
грн., як завдаток в рахунок сплату на
належну ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6),
дані факти також підтвердили свідки
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були присутні під
час складання вищевказаного договору.

25.03.2011 року ОСОБА_4 було складено
заповіт на все належне їй майно на ім`я
ОСОБА_2, який було посвідчено державним
нотаріусом Хилько Л.А., реєстровий №2-818
(а.с.10).

23.04.2011 року померла ОСОБА_4, що
підтверджується копією про смерть
(а.с.7).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом або за
законом має право прийняти спадщину чи
не прийняти її, а згідно ч. 5 вказаної
статті незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкодавцю з
моменту її відкриття.

Після її смерті 11.05.2011 року
відповідачка подала заяву до Третьої
державної нотаріальної контори про
прийняття спадщини у вигляді квартири
АДРЕСА_1, грошових внесків з відсотками,
компенсаціями та індексаціями (а.с.8),
відповідно до вимог статті 1269 ЦК
України. Копія спадкової справи
знаходиться в матеріалах справи
(а.с.47-104).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

13.02.2012 року Красногвардійським
районним судом м. Дніпропетровська
було постановлено рішення, яким у
задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
треті особи КП «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації», Третя
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про визнання договору дійсним
та визнання права власності на спірну
квартиру, з підстав невідповідності
предмету позову нормам матеріального
права (а.с.144). 05.04.2012 року ухвалою
Апеляційного суду Дніпропетровської
області рішення суду першої інстанції
було залишено без змін (а.с.147). Згідно
даного рішення (а.с.145) встановлено, що
15.10.2010 року ОСОБА_3 уклав із ОСОБА_4
«договір завдатку», ознайомившись із
яким, остання підписала його, отримавши
від ОСОБА_3 суму 192 000 грн., як завдаток за
продаж своєї квартири. Попередній
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений 15.10.2010 року між
ОСОБА_3, та ОСОБА_4 є нікчемним (а.с.145).

Таким чином, укладений договір
завдатку між позивачем та ОСОБА_4
нотаріально не був посвідчений, а тому
він визнаний нікчемним у відповідності
ч.1 ст. 220 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять всі права та
обов`язки, що належали спадкодавцю на
момент відкриття спадщини та не
припинені внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1223 ЦК України
право на успадкування мають особи, що
визначені у заповіті.

Згідно ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці
зобов'язані задовольнити вимоги
кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

З огляду на вищевикладене, позовні
вимоги ОСОБА_3 про застосування до
договору завдатку квартири від 15.10.2010
року наслідки недійсності нікчемного
правочину та стягнення з позивачки
суми 192 000 грн. переданої померлій у
якості авансового платежу, підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Згідно вимог ст. 577 ЦК України якщо
предметом застави є нерухоме майно, а
також в інших випадках, встановлених
законом, договір застави підлягає
нотаріальному посвідченню. Застава
нерухомого майна підлягає державній
реєстрації у випадках та в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 590 ЦК України
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом.

Тому, що стосується позовних вимог
ОСОБА_3 про стягнення з відповідачки
вищевказаної суми, шляхом звернення
стягнення на майно ОСОБА_2 - задоволенню
не підлягають, оскільки відповідно до
умов вказаного договору виконання
зобов`язання, шляхом звернення
стягнення не передбачене, а
нотаріально посвідченого договору
застави (іпотеки) між сторонами не
укладалося.

Що стосується посилань відповідачки,
стосовно заперечення факту підписання
ОСОБА_4 договору завдатку, то дані
посилання спростовуються висновком
експерта від 09.07.2013 року № 70/04-432, де
підпис в договорі завдатку від 15.10.2010
року та в наданих позивачем
порівняльних документах виконаний
власноруч ОСОБА_4 (а.с.243-251).

Також, суд не бере до уваги пояснення
свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зі сторони
відповідачки, оскільки вони надавали
пояснення стосовно того, що ОСОБА_2
здійснювала догляд та надавала
допомогу померлій ОСОБА_4, що не
стосується предмету спору, а також
свідчили про той факт, що померла
ОСОБА_4 не збиралася продавати
квартиру, не з ким із сторонніх осіб не
спілкувалася, оскільки дані пояснення
ґрунтувались на припущеннях, та не є
належними та допустимими доказами для
доведення факту отримання грошової
суми померлою за договором.

За таких обставин, з урахуванням всього
вищевказаного, суд вважає за необхідно
задовольнити частково позовні вимоги
ОСОБА_3, та стягнути з ОСОБА_2 на користь
позивача суму у розмірі 192 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог. Тому з відповідачки на
користь позивача необхідно стягнути
сплачений за подачу позову судовий
збір у розмірі 1 920 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 216, 220, 526, 548, 570-572, 577 590, 611, 635, 657, 1216, 1218,
1223, 1282 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209,
212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину та звернення
стягнення на спадкове майно -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
суму у розмірі 192 000 грн., судові витрати
по справі у розмірі 1 920 грн., а всього 193
920 грн.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Т.О. Дубіжанська