Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2014 р. Новоазовський
районний суд Донецької області в
складі: судді Бєльченко Л.А., при
секретарі Межняковій О.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в
м.Новоазовські цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Дочірнього
підприємства «Ілліч-Агро Донбас»
Публічного акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат ім.Ілліча» про стягнення
заборгованої індексації , компенсації
та середнього заробітку по заробітній
платі,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 р. позивач звернулася до ДП
«Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім.Ілліча»
про стягнення заборгованої індексації
та компенсації по заробітній платі,
зазначивши, що з 01.12.2006 року по 01.10.2007
року вона перебувала у трудових
відносинах з відповідачем. Під час її
роботи на підприємстві при виплаті
заробітної плати не проводилась
індексація , передбачена діючим
законодавством, внаслідок чого
порушені її права на оплату праці.
Також зазначила, що оскільки їй досі не
була виплачена заборгованість з
індексації та компенсації, то
відповідач повинен провести їй
нарахування та виплатити середній
заробіток за час затримки виплати
заборгованої індексації та
компенсації по заробітній платі з
01.10.2007 року по день фактичного
розрахунку. Тому просила суд стягнути з
відповідача заборговану індексацію по
заробітній платі за період з 01.12.2006 року
по 01.10.2007 року з компенсацією її, яка
нараховується при втраті частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати відповідно до Закону
України «Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати» та
стягнути середній заробіток за час
затримки виплати індексації
заробітної плати з 01.10.2007 року по день
фактичного розрахунку.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, просила розглядати справу за
її відсутність.

Представник відповідача ДП «Ілліч-Агро
Донбас» ПАТ «ММК ім.Ілліча», Завійзной
М.О., який діє на підставі довіреності, в
судове засідання не з'явився, направив
на адресу суду заперечення та просив
розглядати справу за його відсутності
(а.с.17-18).

З наданих на адресу суду заперечень
вбачається, що відповідач позовні
вимоги не визнає, оскільки згідно з
Постановою Кабінету Міністрів України
№1078 від 17.07.2003 року діяв механізм
проведення індексації заробітної
плати, який дозволяв підвищення
грошових доходів населення із
застосуванням випереджуючого методу
розрахунку сум індексації. У зв'язку з
тим, що заробітна плата позивача в
період з 01.12.2006 року по 01.10.2007 рік не
підлягала обов'язковій індексації у
разі перевищення індексом споживчих
цін порогу індексації в розмірі 101%,
оскільки заробітна плата позивача
регулярно переглядалась в бік
збільшення, у відповідача немає
заборгованості по сплаті індексації
заробітної плати.

В частині виплати компенсації втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків виплати індексації відповідач
позовні вимоги також не визнав
оскільки вважає, що не було порушення
трудових прав з боку відповідача.

На підставі зазначеного немає законних
підстав для стягнення на користь
позивача середнього заробітку за
затримку в розрахунку при звільненні,
тим більше, що позивачем було пропущено
передбачений законом строк для
захисту свого права в частині
стягнення середнього заробітку

Суд, дослідивши письмові доказі по
справі, приходить до висновку, що
позовні вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 01.12.2006
року по 01.10.2007 року перебувала у
трудових відносинах в ДП «Ілліч-Агро
Донбас» ПАТ «ММК ім.Ілліча», що
підтверджується відповідними записами
в трудовій книжці (а.с.6). За цей період
їйнараховувалась і виплачувалась
заробітна плата.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
оплату праці» заробітною платою є
винагорода у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану роботу.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про
оплату праці» в період між переглядом
розміру мінімальної заробітної плати
індивідуальна заробітна плата
підлягає індексації згідно з чинним
законодавством.

Індексація заробітної плати
здійснюється на підставі Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» від 06.02.2003 року та
Порядку проведення індексації
грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17 липня 2003 р. №
1078.

Індексація грошових доходів населення
- встановлений законами та іншими
нормативно-правовими актами України
механізм підвищення грошових доходів
населення, що дає можливість частково
або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів і
послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів
населення є оплата праці (грошове
забезпечення) як грошовий дохід
громадян, одержаний ними в гривнях на
території України і який не має
разового характеру.

У відповідності з положеннями ч.5 ст. 2
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення» від 06.02.2003
року індексації підлягають грошові
доходи громадян, одержані ними в
гривнях на території України і які не
мають разового характеру, в тому числі,
оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до ч.1 ст.4 цього Закону
індексація грошових доходів населення
проводиться в разі, коли величина
індексу споживчих цін перевищила поріг
індексації, який встановлюється в
розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для
індексації грошових доходів населення
провадиться наростаючим підсумком,
починаючи з місяця введення в дію цього
Закону.

Для проведення подальшої індексації
грошових доходів населення обчислення
індексу споживчих цін починається за
місяцем,в якому індекс споживчих цін не
перевищив поріг індексації, зазначений
в частині першої цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення
у зв'язку з індексацією здійснюється з
першого числа місяця, що настає за
місяцем, у якому опубліковано індекс
споживчих цін.

Зазначений порядок індексації,
заробітної плати передбачений і п. 1-1
«Порядку проведення індексації
грошових доходів населення»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №1078 від 17 липня 2003
року, з наступними змінами та
доповненнями.

Структуру заробітної плати визначено у
статті 2 Закону України «Про оплату
праці», якою передбачено існування
основної заробітної плати, додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

Додаткова заробітна плата - це
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до складу фонду додаткової заробітної
плати згідно з підпунктом 2.2.7
Інструкції зі статистики заробітної
плати, затвердженої наказом
Держкомстату України від 13 січня 2004 р.
№ 5, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 27 січня 2004 р. за №
114/8713.

Таким чином, індексація є складовою
частиною заробітної плати, є
додатковою заробітною платою і, у разі
порушення законодавства про оплату
праці в частині її виплати, працівник
має право звернутися до суду з позовом
про стягнення належної йому індексації
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком, як передбачено ч. 2
ст. 233 КЗпП України.

Як вбачається з доданих до матеріалів
справи відповідачем розрахунку суми
індексації і компенсації, під час
роботи позивача на підприємстві з
01.12.2006 року по вересень 2007 року при
перевищенні порогу інфляції, який
встановлюється в розмірі 101 відсоток,
заробітна плата останнього
індексувалась, за вказаний період у
відповідача перед позивачем нема
заборгованості з виплати індексації
заробітної плати з компенсацією. Інших
даних суду не надано, тому суд виходить
з доказів, наданих суду сторонами на
момент розгляду справи, і приходить до
висновку про відмову позивачу у
задоволенні позову.

Суд зазначає, що строки звернення до
суду із вказаним позовом про стягнення
індексації та компенсації позивачем не
було пропущено, бо індексація та
компенсація входять до структури
заробітної плати, а стягнення
заборгованості по заробітній платі не
обмежується строком давності.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

На підставі ст.117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012
Конституційного Суду України у справі
№ 1-5/2012 було визначено, що положення ч.1
ст. 233 Кодексу законів про працю України
у взаємозв'язку з положеннями
ст.ст.116,117,237-1 КЗпП України слід
розуміти так, що для звернення
працівника до суду з заявою про
вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Таким чином, Конституційним Судом
України було визначено, що для
встановлення початку перебігу строку
звернення працівника до суду з вимогою
про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні визначальними є такі
юридично значимі обставини, як
невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Аналогічна правова позиція була
викладена Верховним Судом України в
постанові від 27 березня 2013 року по
справі № 6-15цс13.

Позивач звільнилася з роботи 01 жовтня
2007 року.

На час звільнення позивача з нею
проведений був повний розрахунок,
оскільки судом встановлено, що до
сплати їй сум індексації і компенсації
не належало, у зв'язку з чим суд
приходить до висновку, що відповідачем
не порушено право позивача на виплату
при звільненні працівника належних
йому сум з індексації і компенсації
заробітної плати.

Враховуючи вказані обставини, суд
вважає, що оскільки позивачем не
доведено суду, що відповідач порушив
його права і інтереси у зв'язку з
невиплатою йому індексації і
компенсації за відпрацьований час,
тому нема законних підстав для
стягнення з відповідача на користь
позивача середнього заробітку за
затримку в розрахунку при звільненні.

У зв'язку з зазначеним суд відмовляє у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

У зв'язку із відмовою у задоволенні
позовних вимог судові витрати по
справі відповідно до ст.88 ЦПК України
стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10-11,60-61,88,213-215 ЦПК
України, ст.ст.116-117,233 КЗпП України,
Законом України «Про індексацію
грошових доходів населення, Постановою
Кабінету Міністрів України №1078 від 17
липня 2003 року «Про затвердження
Порядку проведення індексації
грошових доходів населення»,
постановою Пленуму Верховного суду
України №13 від 24 грудня 1999 року «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці», суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог до Дочірнього
підприємства «Ілілч-Агро Донбас»
Публічного акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат ім.Ілліча» про стягнення
заборгованої індексації , компенсації
та середнього заробітку по заробітній
платі .

На рішення може бути подана апеляція в
апеляційний суд Донецької області
через Новоазовський районний суд
Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -