печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І.
В.,

при секретарі - Іванові Г. Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Київгаз», ОСОБА_2 про визнання права та
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, публічного
акціонерного товариства «Київгаз» про
визнання за ним права на замовлення
робіт з демонтажу прокладеного
надземним способом до житлового
будинку АДРЕСА_1 газопроводу в
частині, що проходить вздовж межі
земельних ділянок, розташованих у
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, та наступного
монтажу газопроводу в цій частині
підземним способом, а також
зобов'язання ПАТ «Київгаз» вчинити дії,
направлені на демонтаж газопроводу з
наступним його монтажем підземним
способом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
ОСОБА_1 є власником земельних ділянок
по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3. Водночас ОСОБА_2
є власником газопроводу, проект
прокладення якого затверджено ПАТ
«Київгаз». Вказаний газопровід
прокладений надземним способом з
бульвару Дружби Народів уздовж меж
земельної ділянки по АДРЕСА_2 з
порушенням вимог ДБН та перекриває
доступ до належних ОСОБА_1 земельних
ділянок, чим чиняться йому перешкоди у
праві користуванні майном.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 27 серпня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 31 жовтня 2013 року, позов
задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 5 березня 2014
року касаційну скаргу представника
ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення
Печерського районного суду м. Києва від
27 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 31 жовтня 2013 року
скасовано, а справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У березні 2014 року ухвалою Печерського
районного суду м. Києва порушено
провадження у справі.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги в
повному обсязі. Представник
відповідача заперечував проти
задоволення заявлених вимог.

Представник відповідача публічного
акціонерного товариства «Київгаз» в
судове засідання не з»явився, про час
розгляду справи повідомлений належним
чином, про причини неявки суд не
повідомив.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши письмові докази у
справі, дійшов висновку про те, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що 26 лютого 2004 року
ОСОБА_2, на підставі договору про
безоплатну передачу зовнішніх мереж
(на баланс), прийняв у власність
газопровід середнього тиску L-206,4 м., Ш
110, 108, 57 мм.; з регуляторами тиску ЕЕ-10, 2
шт. (ділянка «А» - «Б» - «В» (згідно зі
схемою, відображеній в Акті
розмежування балансової належності
газової мережі і експлуатаційної
відповідальності сторін) за адресою:
АДРЕСА_1.

26 жовтня 2006 року ОСОБА_1 видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку, площею 0,10 га, яка
розташована у АДРЕСА_2, та державний акт
на право власності на земельну ділянку,
площею 0,1047 га, яка розташована у
АДРЕСА_3.

На момент розгляду справи ОСОБА_2
належить на праві приватної власності
газопровід середнього тиску L-206,4 м., Ш
110, 108, 57 мм., регулятор тиску ЕЕ-10 2 шт.,
ділянка «А» - «Б» - «В» (згідно з схеми)
відповідно до Акту розмежування
балансової належності газових мереж
(ГРП) та експлуатаційної
відповідальності сторін, складеного
між ОСОБА_3 та ВАТ «Київгаз», та
газопровід середнього тиску, довжиною
94,6 м., Ш 108, 110 мм., ділянка т. «А»- т. «Г»
(згідно з схеми) відповідно до Акту
розмежування балансової належності
газових мереж (ГРП) і експлуатаційної
відповідальності сторін, що
знаходиться на перетині бульвару
Дружби Народів та вул. Струтинського в
Печерському районі міста Києві,
складеного між ОСОБА_2, ПП «Ардал» та
ВАТ «Київгаз».

Частина цього газопроводу надземним
способом прокладена до належного
ОСОБА_2 будинку АДРЕСА_1 вздовж меж
зазначених земельних ділянок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3.

Як вбачається з протоколу огляду
належних ОСОБА_1 земельних ділянок, які
розташовані по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, за
їх місцезнаходженням у справі № 2-225-1/09
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
земельними ділянками, Печерський
районний суд м. Києва за результатами
такого огляду прийшов до висновку, що
до межі вказаних земельних ділянок
здійснення проїзду можливе виключно з
пров. Мічуріна.

Згідно з довідок Головного управління
земельних ресурсів Київської міської
державної адміністрації від 3 червня 2011
року № ОО-14243 № ОО-14244 обмеження
(обтяження) на земельні ділянки, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3, не зареєстровані.

Натомість, єдино можливий проїзд до
земельних ділянок, які розташовані у
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, зі сторони пров.
Мічуріна заблокований належним ОСОБА_2
газопроводом, що прокладений надземним
способом.

Розпорядженням Печерської районної у
місті Києві державної адміністрації №
2165 від 6 листопада 2007 року надано ОСОБА_1
дозвіл на проектування та будівництво
індивідуального житлового будинку за
адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3.

Відповідно до пункту «а» частини
першої статті 91 Земельного кодексу
України власники земельних ділянок
зобов'язані забезпечувати
використання їх за цільовим
призначенням.

Незважаючи на те, що цільовим
призначенням вказаних земельних
ділянок є будівництво, експлуатація та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, за
поясненнями представника ОСОБА_1
згадані земельні ділянки не
використовуються ОСОБА_1 за цільовим
призначенням, оскільки, як зазначено в
листі ТОВ «Будівельний континент-2000»,
проектної організації, що має дозвіл на
проектування споруд, облаштування
проїзду до земельних ділянок, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3, зі сторони пров. Мічуріна є
технічно неможливим, в зв'язку з
прокладенням вздовж межі цих земельних
ділянок газопроводу надземним
способом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не бажає
вчиняти дій щодо демонтажу частини
належного йому газопроводу прокладена
до належного ОСОБА_2 будинку АДРЕСА_1
вздовж меж зазначених земельних
ділянок, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3.

В зв'язку з цим, у 2008 році та у 2011 році
ОСОБА_1 звертався до Печерського
районного суду м. Києва з вимогами
усунути створені спірним газопроводом
перешкоди у реалізації його права
власності на земельні ділянки, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3.

За таких обставин, ОСОБА_2, який є
власником спірного газопроводу, своєю
пасивною поведінкою, яка полягає у не
вчиненні ним дій щодо демонтажу
спірного газопроводу та його монтажу
підземним способом, створює перепони у
реалізації ОСОБА_1 права власності на
земельні ділянки, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3.

Відповідно до п. 4.2. Державних
будівельних норм «Інженерне
обладнання будинків і споруд. Зовнішні
мережі та споруди. Газопостачання.»,
затверджених наказом Державного
будівельного комітету України від 23
квітня 2001 року № 101, зовнішні
газопроводи по території населених
пунктів передбачають, як правило,
підземним згідно з вимогами ДБН 360.
Надземна та наземна прокладка
зовнішніх сталевих газопроводів
допускається всередині житлових
кварталів та подвір'їв, на ділянках
траси по вулицях (проїздах) при
неможливості підземної прокладки із-за
насиченості підземними комунікаціями,
наявності скельних ґрунтів, що
виходять на поверхню, а також при
пересіченні газопроводами природних
перешкод (ріки, струмки, яри, балки
тощо). Надземна прокладка зовнішніх
газопроводів повинна погоджуватися з
місцевими органами містобудування та
архітектури.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 3 жовтня 2012 року,
постановленої за результатом розгляду
справи за позовом ОСОБА_1 до ПАТ
«Київгаз», ТОВ «Іком-Сервіс», третя
особа: ОСОБА_2, про усунення перешкод у
користуванні майном зазначено, що:
«Формально пославшись на те, що
прокладений на поверхні газопровід
відповідає вимогам ДБН, суди не
звернули уваги на те, що п. 4.2 ДБН
В.2.5-20-2001 «Інженерне обладнання
будівель та споруд. Зовнішні мережі та
споруди. Газопостачання» передбачає
прокладання зовнішніх газопроводів на
території населених пунктів під
землею. І лише виключно при
неможливості підземного прокладення
через насиченість підземними
комунікаціями, наявності скельних
ґрунтів, що виходять на поверхню, а
також при пересіченні газопроводами
природних перепон (ріки, струмки,
урвища, балки тощо) допускається
надземне прокладення зовнішніх
металевих газопроводів. З урахуванням
наведеного суд повинен був установити
наявність зазначених вище виключних
умов для прокладення газопроводу
надземним шляхом. Довести їх наявність
згідно з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України
мають відповідачі, які розробляли та
затверджували відповідну проектну
документацію.»

За висновком ПАТ «Київгаз» від 15 квітня
2009 року демонтаж газопроводу
середнього тиску L-206,4 м., Ш 110, 108, 57 мм., що
прокладений до житлового будинку
АДРЕСА_1, вздовж меж земельних ділянок,
які розташовані у АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, є
технічно можливим як частково так і
повністю з наступним його прокладенням
під землею або на висоті, необхідній
для проїду транспорту.

Відповідачі не довели наявність
наведених в п. 4.2 ДБН В.2.5-20-2001 «Інженерне
обладнання будівель та споруд.
Зовнішні мережі та споруди.
Газопостачання» обставин, які
унеможливлюють прокладення
газопроводу підземним способом.

За змістом листа комунального
підприємства «Спеціалізоване
управління протизсувних підземних
робіт» від 20 червня 2013 року № 324-08/497 на
земельних ділянках у АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3 в м. Києві можливо виконувати
будь-які будівельні та земельні роботи
згідно з проектною документацію
розглянутою в цьому підприємстві.

Згідно з частиною першою статті 3
Цивільного процесуального кодексу
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Законодавчі обмеження
матеріально-правових способів захисту
цивільного права чи інтересу
підлягають застосуванню з дотриманням
положень статей 55, 124 Конституції
України та статті 13 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, відповідно до яких кожна особа
має право на ефективний засіб
правового захисту, не заборонений
законом.

Оскільки положення Конституції
України та Конвенції мають вищу
юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції
України), а обмеження матеріального
права суперечать цим положенням,
порушення цивільного права чи
цивільного інтересу підлягають
судовому захисту і у спосіб, не
передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК
України, але який є ефективним засобом
захисту, тобто таким, що відповідає
змісту порушеного права, характеру
його порушення та наслідкам,
спричиненим цим порушенням.

Відповідно до частин першої та другої
статті 321 Цивільного кодексу України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Згідно з частинами першою - п'ятою
статті 319 Цивільного кодексу України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Власність зобов'язує.
Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію та природні якості землі.

Згідно з підпунктом «е» частини першої
статті 91 Земельного кодексу України
власники земельних ділянок зобов'язані
дотримуватися правил добросусідства.

Частина друга статті 152 Земельного
кодексу України встановлює, що власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Згідно з п.п. 3.1., 3.3., 3.6., 3.9. Правил роботи
з будівництва газопроводів
газорегуляторних пунктів та інших
об'єктів систем газопостачання міст,
селищ і сільських населених пунктів
повинні провадитись згідно з
затвердженим проектом газопостачання
населеного пункту, а також за наявності
організації, на яку покладено
технічний нагляд і приймання робіт, а в
подальшому - і експлуатацію газового
господарства цього населеного пункту.
Проектування систем газопостачання
повинно здійснюватись
спеціалізованими проектними
організаціями (незалежно від форм
власності та відомчої належності), які
мають дозвіл органів
Держнаглядохоронпраці, одержаний в
установленому порядку. Проектна
документація до затвердження
замовником повинна бути погоджена з
підприємством газового господарства
щодо її відповідності виданим
технічним умовам на проектування, а
також повинна пройти експертизу в
експертно-технічних центрах
Держнаглядохоронпраці України
відповідно до чинного законодавства.
Будівництво об'єктів систем
газопостачання повинно здійснюватися
спеціалізованими
будівельно-монтажними організаціями,
які одержали в установленому порядку
дозвіл органів Держнаглядохоронпраці
на виконання робіт із спорудження
систем газопостачання і зареєстровані
в цих органах за місцем виконання
робіт.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що обраний позивачем спосіб
захисту свого порушеного права
користування на земельні ділянки,
розташованих у АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, є
ефективним, ґрунтується на положеннях
чинного законодавства та внаслідок
його застосування не буде припинено
право власності ОСОБА_2 на газопровід,
прокладений до житлового будинку
АДРЕСА_1, чи його частину.

Суд вважає за необхідне покласти на
ОСОБА_1 грошові затрати, пов'язані з
демонтажем прокладеного надземним
способом до житлового будинку АДРЕСА_1
газопроводу в частині, що проходить
вздовж межі земельних ділянок,
розташованих у АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, та
наступним монтажем газопроводу в цій
частині підземним способом, оскільки
питання про усунення перешкод у
користуванні земельними ділянками
ініціюється саме ОСОБА_1

Таким чином, вимоги позивача
обґрунтовані та підлягають частковому
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
16, 19, 319, 391 ЦК України, ч. 1 ст. 91, ч. 2 ст. 152
ЗК України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 209,
212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства "Київгаз",
ОСОБА_2 про визнання права та
зобов'язання вчинити дії - задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 право на замовлення
робіт з демонтажу прокладеного
надземним способом до житлового
будинку АДРЕСА_1 газопроводу в частині,
що проходить вздовж межі земельних
ділянок, розташованих у АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3, а також наступного монтажу
газопроводу в цій частині підземним
способом.

Зобов'язати публічне акціонерне
товариство "Київгаз" на підставі
замовлення ОСОБА_1 (АДРЕСА_4) за його
рахунок, видати ОСОБА_1 (АДРЕСА_4)
технічні умови, необхідні для
демонтажу прокладеного надземним
способом до житлового будинку АДРЕСА_1
газопроводу в частині, що проходить
вздовж межі земельних ділянок,
розташованих у АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, а
також наступного монтажу газопроводу в
цій частині підземним способом.

Зобов'язати публічне акціонерне
товариство "Київгаз" на підставі
замовлення ОСОБА_1 за його рахунок,
виготовити, погодити та надати ОСОБА_1
проектну документацію на
газопостачання житлового будинку
АДРЕСА_1, в якій передбачити демонтаж
прокладеного надземним способом до
житлового будинку АДРЕСА_1 газопроводу
в частині, що проходить вздовж межі
земельних ділянок, розташованих у
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, а також наступний
монтаж газопроводу в цій частині
підземним способом.

Зобов'язати публічне акціонерне
товариство "Київгаз" на підставі
замовлення ОСОБА_1 за його рахунок,
здійснити демонтаж прокладеного
надземним способом до житлового
будинку АДРЕСА_1 газопроводу в частині,
що проходить вздовж межі земельних
ділянок, розташованих у АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3, а також здійснити наступний
монтаж газопроводу в цій частині
підземним способом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду м.
Києва через Печерський районний суд м.
Києва протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя
І. В.
Литвинова