КОТОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 505/1634/14-ц
Провадження № 2/505/978/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

10.06.2014 року Котовський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Бондаренко Н.В.

при секретарі - Шершун О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Котовськ Одеської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державного підприємства
«Дослідницьке господарство
«Новоселівське» про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
моральної шкоди, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з цим позовом
до відповідача, вказуючи, що наказом
№24к від 07.07.2010 року вона була прийнята
на роботу у Державне підприємство
«Дослідницьке господарство
«Новоселівське» на посаду лаборанта
еасінневого комплексу де пропрацювала
до 27.03.2013 року.

Наказом №20к від 27.03.2013 року вона була
звільнена, згідно п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП
України, за згодою сторін, але
розрахунок з нею в день звільнення не
був проведений.

Враховуючи, що до цього часу
відповідач не виплатив позивачу
заробітну плату позивач звернулася до
суду та просила суд стягнути з
Державного підприємства «Дослідне
господарство «Новоселівське» на її
користь заборгованість по заробітній
платі в розмірі 5 000 гривень та середній
заробіток за період затримки
розрахунку з 27.03.2013 року по 11.04.2014 року в
розмірі 6 480 гривень, а всього стягнути 11
480 гривень, а також стягнути з
Державного підприємства «Дослідне
господарство «Новоселівське» на її
користь моральну шкоду у розмірі 10 000
гривень та судові витрати.

Позивач у судовому засіданні
на позові наполягала у повному обсязі.

Представник відповідача у
судове засідання не з'явився. Про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Суд, у зв'язку з неявкою відповідача по
справі, враховуючи відсутність
відповідних заперечень з боку
позивача, ухвалив слухати справу за
відсутності відповідача, що не
з'явився, у порядку заочного розгляду
справи, що відповідає положенням ст. 224
ЦПК України.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд
проводить заочний розгляд справи на
підставі наявних в ній доказів, проти
чого позивач не заперечував.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
дослідивши та перевіривши докази
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Спірні правовідносини між сторонами
регулюються трудовим законодавством
України.

Згідно ст.21 КЗпП України трудовим
договіром є угода між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а власник підприємства,
установи, організації або
уповноважений ним орган чи фізична
особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін.

Згідно ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна
плата виплачується працівникам
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором або
нормативним актом роботодавця,
погодженим з виборним органом
первинної профспілкової організації
чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
працівнику сум у строки, зазначені в
ст.116 КЗпП України, підприємство,
установа, організація повинні
виплатити працівнику його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Згідно вимог ст.47 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 КЗпП.

Однак у порушення вимог чинного
законодавства відповідач цього не
зробив.

Згідно довідки, виданої Державним
підприємством «Дослідне господарство
«Новоселівське» №90/04 від 13.05.2014 року,
заборгованість із заробітної плати ДП
«ДГ «Новоселівське» перед ОСОБА_1
станом на 13.05.2014 року становить 4 692
гривні 35 копійок. Заборгованість
виникла в період з 01.12.2012 року по 30.04.2013
року.

Тому вимога позивача щодо стягнення
заборгованості із заробітної плати у
розмірі 5 000 гривень 00 копійок підлягає
частковому задоволенню у сумі 4 692
гривні 35 копійок.

Підлягає також задоволенню
вимога позивача щодо виплати йому
середнього заробітку за час затримки
проведення з нею повного розрахунку.

Середньоденна (середнього динна)
заробітна плата обчислюється шляхом
ділення заробітної плати, що
враховується для розрахунку середньої
заробітної плати, гривень, на кількість
календарних днів у розрахунковому
періоді.

Таким чином відповідач не
провівши з позивачем повний розрахунок
у день звільнення 27.03.2013 року
зобовязаний за час затримки розрахунку
нести відповідальність у вигляді
сплати середньго заробітку за період з
27.03.2013 року по 11.04.2014 року.

Тому середній заробіток за весь час
затримки з 27.03.2013 року по 11.04.2014 року
становить - середній заробіток за 6
місяців складає заробітна плата за
останні 6 місяців роботи 3465,05 / 6 = 577,51.
Середньоденний заробіток, це
середньомісячний заробіток /
середньомісячну кількість календарних
днів, 577,51 / 30,44 = 18,97 гривень.

Кількість часу затримання виплати
заробітної плати 1 рік та 15 днів,
середньомісячний заробіток 577 *
кількість місяців затримки виплати
заробітної плати 12 = 6 930 гривень 12
копійок, кількість днів затримки
виплати заробітної плати *
середньоденний заробіток 18,97 = 284 гривні
55 копійок, а всього середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку становить 6 930,12 + 284 ,55 = 7 214
гривень 67 копійок.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, якщо
порушення законних прав працівника
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, то
проводиться відшкодування моральної
шкоди власником або уповноваженим ним
органом.

Враховуючи, що несвоєчасним
розрахунком у нього склалося важке
матеріальне становище, в результаті
чого вона була вимушена позичати гроші
у рідних та друзів, у наслідок цього
погіршився її стан здоров'я, порушився
сон та нормальні життєві зв'язки, що
вимагало від неї додаткових зусиль для
організації свого життя, чим заподіяно
їй моральну шкоду яку вона оцінила в 10
000 гривень.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями або
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Вирішуючи вимогу позивача
щодо відшкодування завданої йому
відповідачем моральної шкоди, суд бере
до уваги роз'яснення Пленуму
Верховного суду України з цього
питання. Пункт 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995
року №4, який зазначає, що «Розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
наслідки тілесних ушкоджень,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації…».

З урахуванням положень ст. 23 ЦК
України про те, що розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також
роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31 березня 1995
року (з наступними змінами), викладених
у п. п. 3, 9 постанови.

Згідно ч.1 ст.69 ЦПК України
кожна особа зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст.61 ЦПК
України.

Враховуючи характер дій
відповідача, а також з урахуванням
принципу розумності та справедливості
та матеріального стану відповідача,
суд вважає, що позов у цій частині
підлягає задоволенню частково в
розмірі 2 000 гривень, яка підлягає
стягненню з ДП «ДГ «Новоселівське» на
користь ОСОБА_1

Судові витрати у справі в межах
задоволеного позову суд покладає на
відповідача.

Одночасно суд вважає за необхідне
допустити до негайного виконання
рішення в частині стягнення
заборгованості із заробітної плати у
розмірі - 4 692 гривні 35 копійок.

Керуючись вимогами ст. ст. 10, 11, 57, 60, 212,
213-215, 224-226 Цивільного процесуального
кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до
Державного підприємства «Дослідницьке
господарство «Новоселівське» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Дослідницьке господарство»
«Новоселівське» СГІ - НЦНС» на користь
ОСОБА_1 заборгованість із заробітної
плати в розмірі - 4 692 гривні 35 копійок та
середній заробіток за час затримки
виплати заробітної плати з 27.03.2013 року
по 11.04.2014 року у розмірі - 7 214 гривень 67
копійок.

Стягнути з Державного підприємства
«Дослідне господарство
«Новоселівське» СГІ - НЦНС» на користь
ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 2 000
гривень.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства
«Дослідне господарство
«Новоселівське» на користь держави
судовий збір у розмірі - 243 гривні 60
копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії,
позивачем в загальному порядку, тобто
рішення суду позивачем може бути
оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України
оскарження заочного рішення
відповідачем в апеляційному порядку
може мати місце лише в разі залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення та в разі ухвалення
повторного заочного рішення судом
першої інстанції. У цьому разі строк на
апеляційне оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя:
Н.В. Бондаренко