У х в а л а

іменем україни

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
ОСОБА_4 про визнання договору поруки
припиненим за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» на рішення апеляційного
суду Івано-Франківської області від 16
грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом, в обґрунтування якого
зазначала, що 7 жовтня 2008 року між нею та
відповідачем було укладено договір
поруки №232814, згідно якого вона
зобов'язалася відповідати перед
відповідачем за виконання ОСОБА_4 усіх
його зобов'язань, що виникли з договору
про надання споживчого кредиту від 7
жовтня 2008 року №0. Кінцевим
терміном погашення кредиту за
кредитним договором було 7 жовтня 2015
року.

Однак їй стало відомо, що 6 лютого 2010
року між відповідачем та ОСОБА_4 було
укладено додаткову угоду №1 до
кредитного договору, відповідно до
якої було змінено кінцевий термін
повернення споживчого кредиту на 7
жовтня 2025 року. Зазначала, що на
підставі цієї додаткової угоди було
укладено додаткову угоду №1 до
договору поруки №232814 від 7 жовтня 2008
року, відповідно до змісту якої вона
надає згоду на зміну основного
зобов'язання, а саме на встановлення
кінцевого терміну погашення кредиту 7
жовтня 2025 року.

Однак ніхто з нею не узгоджував
внесення змін до основного договору,
додаткової угоди до договору поруки
вона не підписувала.

Вказувала, що продовження строку
повернення кредиту до 2025 року призвело
до збільшення об'єму зобов'язань, за які
вона поручилася, а тому просила визнати
припиненим договір поруки №232814 від 7
жовтня 2008 року та додаткову угоду №1 до
договору поруки від 6 лютого 2009 року на
підставі ч.1 ст.559 ЦК України.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 14
жовтня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області
від 16 грудня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано і
ухвалено нове рішення про задоволення
позову.

Визнано припиненим договір поруки
№232814, укладений між ПАТ «УкрСиббанк»
та ОСОБА_3 7 жовтня 2008 року.

Визнано недійсною додаткову угоду №1
від 6 лютого 2009 року до договору поруки
№232814.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк»
просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин

Зазначеним вимогам ухвалене у справі
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судами установлено, що 7 жовтня 2008 року
між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було
укладено договір поруки №232814,
відповідно до якого остання
зобов'язалася відповідати за виконання
ОСОБА_4 зобов'язань по кредитному
договору №0 від 7 жовтня 2008 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що укладення між позичальником та
банком додаткової угоди до кредитного
договору щодо внесення змін до нього не
потребувало додаткового укладення між
поручителем та банком угод щодо
внесення змін з огляду на п. 2.1 договору
поруки.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги про припинення договору поруки,
апеляційний суд виходив з того, що
оскільки за кредитним договором,
укладеним до 7 жовтня 2015 року,
позичальник припинив внесення
щомісячних платежів щодо повернення
кредиту ще у 2009 році, а позов до нього та
поручителів про дострокове повернення
кредитних коштів та нарахованих
відсотків ПАТ «УкрСиббанк» пред'явив
тільки 30 грудня 2011 року, то відповідно
до п. 4 ст. 559 ЦК України порука була
припинена. Крім того, апеляційний суд
визнав недійсною додаткову угоду №1
від 6 лютого 2009 року до договору поруки
№232814, оскільки ОСОБА_3 вона не
підписувалася.

Проте погодитися з таким висновком
апеляційного суду не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 22 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати без додаткового повідомлення
поручителя та укладення окремої угоди,
то ця умова договору є результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя), а, отже, поручитель дав
згоду на зміну основного зобов'язання.
Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК України порука
припиняється у разі зміни основного
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Згідно з п. 2.1 договору поруки,
укладеному 7 жовтня 2008 року між
сторонами, у випадку зміни умов
основного договору поручитель,
підписанням цього договору,
підтверджує свою згоду на здійснення
таких змін. Сторони погодили, що зміни,
які здійснюються відповідно до умов
цього пункту договору не потребують
додаткового укладення сторонами угод
щодо внесення змін.

Суд першої інстанції правильно виходив
з того, що ОСОБА_3 надала згоду на зміну
основного зобов'язання, оскільки така
можливість передбачена у договорі
поруки, а отже стала результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя).

Безпідставно скасувавши законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд припустився
помилки в застосуванні матеріального
та процесуального закону.

При встановленні зазначених фактів
судом першої інстанції не було
порушено норм процесуального права,
рішення суду відповідає вимогам
матеріального права та встановленим
обставинам справи й скасоване
апеляційним судом помилково.

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню із залишенням
у силі рішення суду першої інстанції з
підстав, передбачених ст. 339 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення апеляційного
суду Івано-Франківської області
від 16 грудня 2013 року
скасувати і залишити в силі рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області
від 14 жовтня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко