22-ц/795/852/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції - Жук
М. І. Доповідач - Шарапова О. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШарапової
О.Л.суддів:Литвиненко І.В., Шитченко
Н.В.при секретарі:Мартиновій А.В.за
участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова від 06 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Чернігівського міського
відділу УМВС України в Чернігівській
області про захист честі, гідності,
зобов»язання вчинити дії та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом, в якому, з урахуванням
уточненої позовної заяви від 25
листопада 2013 року ( а.с. 71 -77), просив
зобов»язати ОСОБА_7 в присутності
ОСОБА_6 та його дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 вибачитись перед ним за наклеп
та пообіцяти в подальшому не
поширювати неправдиву інформацію про
нього і не говорити погане про нього;
зобов»язати ОСОБА_7 та ОСОБА_6
звернутися з листами письмово до
голови Ріпкинської районної ради,
Деснянської районної у м. Чернігові
ради та голови Пушкарської сільської
ради Ріпкинського району про
спростування поширеної ними
неправдивої інформації про нього та зі
словами вибачення за наклеп, дані листи
оголосити на початку сесії відповідних
рад згідно регламентів або відповідної
комісії; зобов»язати ОСОБА_6 шляхом
заборони, не збирати на нього
інформацію, без його згоди, у
порушення Конституції України та не
поширювати про нього недостовірну
інформацію, в тому числі конфіденційну
серед будь-кого, а також організаціях і
установах незалежно від форм
власності; зобов»язати ОСОБА_6
звернутися з листами до органу опіки
та піклування Деснянської районної у м.
Чернігові ради та до УМВС України в
Чернігівській області з спростуванням
поширеної нею інформації про побиття
ним доньки ОСОБА_10, громадянки ОСОБА_7
та її самої, про погрози з його боку до
неї та доньки ОСОБА_10, про порушення ним
загально встановлених норм поведінки
та правил дорожнього руху та надати
йому копії таких листів; зобов»язати
Чернігівський міський відділ УМВС
України в Чернігівській області
проінформувати його офіційно про
закриття досудового розслідування
відносно нього та надати йому копію
відповіді на його заяву від 03 липня 2013
року; стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у
відшкодування моральної шкоди 10 000 грн,
витрати на лікування в сумі 911.35 грн. та
судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він є
депутатом Ріпкинської районної ради
та обраний головою постійної комісії з
питань сім»ї та молоді. В червні 2013 року
під час здійснення депутатських
повноважень від виборців йому стало
відомо, що 27 листопада 2012 року органами
внутрішніх справ до Єдиного реєстру
досудових розслідувань за заявою
ОСОБА_7 внесена інформація та дані за
ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125
КК України про начебто нанесення ним
заявниці тілесних ушкоджень. Він
протягом тривалого часу намагався
ознайомитися з матеріалами досудового
розслідування, але органами внутрішніх
справ йому було відмовлено. В
подальшому слідчим слідчого відділу
ЧМВ УМВС України в Чернігівській
області була винесена постанова про
закриття кримінального провадження, зі
змісту якої вбачається, що факт
нанесення ним тілесних ушкоджень
ОСОБА_7 не встановлений. Під час
проведення досудового розслідування
слідчим робилися запити до органів
місцевого самоврядування і він
вимушений був пояснювати виборцям,
голові та апарату Ріпкинської
районної ради про непричетність до
нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7
Все це вказує на те, що ОСОБА_7 здійснила
на нього наклеп. При цьому ОСОБА_6
давала неправдиві свідчення
працівникам органів внутрішніх справ,
тобто вчинила наклеп. 11 листопада 2013
року під час розгляду Деснянським
районним судом м. Чернігова цивільної
справи ОСОБА_6 надавала як докази відео
та звукозаписи, які здійснені нею без
його згоди. Такі ж неналежні докази
ОСОБА_6 надавала при розгляді
Ріпкинським районним судом іншої
цивільної справи. 22 жовтня 2013 року
ОСОБА_6 на засіданні комісії органу
опіки та піклування Деснянської
районної у м. Чернігові ради
звинуватила його у низьці злочинів; він
наголошував на необхідності внесення
висловів відповідачки до протоколу.
ОСОБА_6 без його згоди почала збирати
про нього інформацію і за її
ініціативою у травні 2007 року в
Інтернет виданнях почали друкуватися
про нього матеріали негативного
характеру. В травні 2013 року ОСОБА_6 з
невідомою жінкою прибула до його місця
проживання та почала фотографувати
його малолітню дитину і дружину та
погрожувати останній.

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Чернігова від 06 березня 2014 року
провадження у справі за позовом ОСОБА_5
до Чернігівського міського відділу
УМВС України в Чернігівській області
про зобов»язання проінформувати
офіційно про закриття досудового
розслідування та зобов»язання надати
відповідь закрито у зв»язку з тим, що
дані вимоги не підлягають розгляду в
порядку цивільного судочинства.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 06 березня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
оскаржуване рішення скасувати та
постановити нове по суті позовних
вимог.

Доводи апеляційної скарги полягають в
тому, що оскаржуване рішення є
незаконним. Апелянт посилається на те,
що суд першої інстанції упереджено
розглядав дану цивільну справу.
Апелянт вказує на те, що ОСОБА_6
поширила відносно нього недостовірну
інформацію, а саме : звернення до
органів внутрішніх справ та до органу
опіки та піклування Деснянської
районної у м. Чернігові ради про
побиття ОСОБА_7, погрози вбивством,
побиття доньки, викрадення дітей,
перебування за кермом у стані
алкогольного сп»ягніння. Апелянт
зазначає, що ОСОБА_6 поширила відносно
нього недостовірну інформацію в
мережі Інтернет.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до
наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від
шлюбу мають доньку ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітніх дітей
ОСОБА_8 і ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

27 листопада 2012 року ОСОБА_7 звернулась
до Чернігівського міського відділу
УМВС України в Чернігівській області з
приводу того, що 25 листопада 2012 року
ОСОБА_5 спричинив їй, заявниці, тілесні
ушкодження. В ході досудового
розслідування як свідки були допитані
ОСОБА_6, ОСОБА_10 та малолітня ОСОБА_8.

Постановою слідчого СВ ЧМВ УМВС
України в Чернігівській області від 08
липня 2013 року кримінальне провадження
закрите у зв»язку з встановленням
відсутності складу кримінального
правопорушення, передбаченого ст.. 125 КК
України.

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Чернігова від 18 грудня 2013 року скарга
ОСОБА_7 задоволена, постанова слідчого
СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській
області від 08 липня 2013 року скасована.

26 серпня 2010 року ОСОБА_6 зверталась до
Чернігівського міського відділу УМВС
України в Чернігівській області з
приводу зникнення доньок ОСОБА_9 та
ОСОБА_8, оскільки ОСОБА_5 не повернув їх
додому. В ході проведеної перевірки
було встановлено, що ОСОБА_5 без
погодження з ОСОБА_6 вивіз дітей на
відпочинок до Автономної Республіки
Крим.

За результатами проведеної перевірки
постановою о/у ВКМСД ДВМ ЧМВ УМВС
України в Чернігівській області від 28
жовтня 2010 року було відмовлено у
порушенні кримінальної справи.

06 червня 2012 року ОСОБА_10 звернулась до
Чернігівського міського відділу УМВС
України в Чернігівській області з
приводу спричинення їй ОСОБА_5 тілесних
ушкоджень.

13 червня 2012 року ОСОБА_6 звернулась до
УМВС України в Чернігівській області з
приводу того, що ОСОБА_5 погрожував їй ,
05 червня 2012 року спричинив тілесні
ушкодження доньці ОСОБА_10, порушує
правила дорожнього руху.

Постановою дільничного інспектора
міліції ЧМВ УМВС України в
Чернігівській області від 20 жовтня 2012
року відмовлено у порушенні
кримінальної справи за ознаками
злочину, передбаченого ст.. 122 КК
України, за відсутністю складу злочину.

Постановою Деснянського районного
суду м. Чернігова від 14 травня 2013 року
скарга ОСОБА_10 задоволена, а постанова
дільничного інспектора міліції ЧМВ
УМВС України в Чернігівській області
від 20 жовтня 2012 року скасована, а
матеріали перевірки направлені
прокурору для організації проведення
додаткової перевірки.

В квітня 2012 року та в червні 2012 року
ОСОБА_6 зверталась до органу опіки та
піклування Деснянської районної у м.
Чернігові ради з проханням провести
перевірку щодо негідної поведінки
ОСОБА_5, що впливає на психологічний
стан малолітніх дітей та зазначала, що
має намір звертатися до суду з позовом
про зміну часу і порядку спілкування
батька з малолітніми дітьми. В заявах
ОСОБА_6 зазначала, що ОСОБА_5 провозить
дітей після побачень на автомобілі, але
за кермом він перебуває в нетверезому
стані, чим наражає дітей на небезпеку; 05
червня 2012 року ОСОБА_5 спричинив
тілесні ушкодження доньці ОСОБА_10 в
присутності малолітніх дітей, що
негативно впливає на психологічний
стан останніх.

22 жовтня 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були
присутніми на засіданні комісії з
питань захисту прав дитини Деснянської
районної у м. Чернігові ради , на якій
був затверджений висновок щодо участі
ОСОБА_5 у вихованні малолітніх дітей.

Рішенням Ріпкинського районного суду
від 25 вересня 2012 року відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
ОСОБА_5 про витребування майна з чужого
незаконного володіння. Постановляючи
рішення, суд першої інстанції дійшов
висновку, що аудіо запис розмов ОСОБА_5
з приводу реєстрації транспортного
засобу на ім.»я ОСОБА_6 не є належним
доказом по справі, оскільки одержаний з
порушенням порядку, встановленого
законом, тобто без згоди відповідача по
справі.

08 вересня 2010 року в мережі Інтернет
«Громадський проект «Дорожній
контроль» розміщена інформація про те,
що ОСОБА_5 вивіз двох своїх малолітніх
дітей в невідомому напрямку та
автомобілі ОСОБА_6, яким заволодів
шляхом шахрайства; погрожував ОСОБА_6
фізичної розправою.

Постановляючи ухвалу про закриття
провадження у справі за позовом ОСОБА_5
до Чернігівського міського відділу
УМВС України в Чернігівській області
про зобов»язання проінформувати
офіційно про закриття досудового
розслідування та зобов»язання надати
відповідь, суд першої інстанції дійшов
висновку, що ці вимоги слід розглядати
в порядку кримінального судочинства.

Ухвала Деснянського районного суду м.
Чернігова від 06 березня 2014 року не
оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції дійшов
висновку, що відсутні докази про те, що
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 переслідували мету
принизити честь і гідність позивача, а
їх звернення до Чернігівського
міського відділу УМВС України в
Чернігівській області та органу опіки
та піклування Деснянської районної у м.
Чернігові ради за своїм змістом є
оціночними судженнями; відсутні докази
про те, що ОСОБА_6 незаконно збирала
дані про особу позивача та здійснювала
їх поширення.

Проте, з таким висновком частково не
погоджується апеляційний суд, виходячи
з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична
особа, особисті немайнові права якої
порушено внаслідок поширення проти неї
та ( або ) членів її сім"ї недостовірної
інформації, має право на відповідь , а
також на спростування цієї інформації.

Звернення ОСОБА_6 до органів опіки та
піклування Деснянської районної у м.
Чернігові ради з приводу негідної
поведінки ОСОБА_5, що впливає на
психологічний стан малолітніх дітей, у
зв»язку з наміром в подальшому
звертатися до суду з позовом про зміну
часу і порядку спілкування батька з
малолітніми дітьми, є зверненням до
компетентного органу, який
уповноважений перевіряти таку
інформацію та надавати висновок і
право на таке звернення гарантоване ст.
40 Конституції України. Право органів
опіки та піклування, у разі спору між
батьками щодо участі у вихованні дітей,
проводити перевірки та складати свої
висновки регламентоване постановою
КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року « Питання
діяльності органів опіки та
піклування, пов»язаної із захистом
прав дитини».

Твердження ОСОБА_5 про те, що 22 жовтня 2013
року на засіданні комісії органу
опіки та піклування Деснянської
районної у м. Чернігові ради ОСОБА_6
звинуватила його у низьці злочинів
спростовуються як змістом протоколу
засідання комісії, так і листом
Деснянської районної у м. Чернігові
ради ( а.с. 89 -91).

Крім того, звернення до правоохоронних
органів не вважається поширенням
недостовірної інформації.

Матеріали справи не містять доказів
про те, що у зверненнях відповідачів до
органів внутрішніх справ зазначаються
завідомо неправдиві відомості і для
таких звернень у осіб не було жодних
підстав.

Щодо позовних вимог ОСОБА_5 про
зобов»язання ОСОБА_6 шляхом заборони не
збирати про нього конфіденційну
інформацію та не поширювати таку
інформацію, то апеляційний суд
приходить до висновку, що заборона
збирати та поширювати конфіденційну
інформацію про фізичну особу без її
згоди передбачена ст. 32 Конституції
України і ухвалення відповідного
судового рішення, за відсутності
порушеного права особи, лише на
майбутнє законодавством не
передбачене.

Твердження ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_6 без
його згоди збирає відносно нього
інформацію, а саме : надає в ході
розгляду цивільних справ відео та
аудіо записи розмов з ним, апеляційний
суд до уваги не приймає, оскільки
ОСОБА_6 в ході розгляду цивільних справ
Ріпкинським районним судом та
Деснянським районним судом м.
Чернігова дійсно надавала аудіо запис
про реєстрацію транспортного засобу та
відео запис про відносини між
малолітніми дітьми та їх батьком, що не
оспорювалось сторонами в ході
апеляційного розгляду справи.. Проте,
вказані відео та аудіо записи ОСОБА_6
надавала лише судовим органам як , на її
думку, доказ на підтвердження тих чи
інших обставин справи ; відсутні докази
про те, що ці аудіо та відео записи
ОСОБА_6 поширювала у будь-який інший
спосіб, а тому відсутні підстави
вважати, що ОСОБА_6 збирала та
поширювала інформацію про особисте
життя позивача.

Твердження ОСОБА_5 про те, що за
ініціативою ОСОБА_6 в мережі Інтернет
почали друкуватися про нього матеріали
негативного характеру належними
доказами по справі не підтверджені.

Під час апеляційного розгляду справи
ОСОБА_6 пояснила, що вона не зверталась
ні в усній формі, ні в письмовій формі
до власників веб-сайтів з приводу
поширення в мережі Інтернет будь-якої
інформації про позивача.

В ході розгляду справи ОСОБА_5 не надав
належних доказів про те, що ОСОБА_6 є
автором інформаційного матеріалу,
поширеного про нього в мережі Інтернет
08 вересня 2010 року. Крім того, ОСОБА_5 з
позовом до власника відповідного
веб-сайту не звернувся.

Як вбачається з матеріалів
кримінального провадження за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, а
саме: з заяви ОСОБА_12 від 24 травня 2013
року, вона з чоловіком ОСОБА_5 та
малолітньою дитиною проживає в дачному
будинку; 24 травня 2013 року вона
перебувала в будинку лише з дитиною, а
невідомі особи потрапили на подвір»я
будинку; одна із жінок, яка назвалась
колишньою дружиною ОСОБА_5, почала
фотографувати її, заявницю.

В ході апеляційного розгляду справи
ОСОБА_6 пояснила, що на розгляду в суді
першої інстанції знаходиться інша
цивільна справа про поділ спільного
майна подружжя; по справі була
призначена експертиза і вона разом з
експертом в травні 2013 року прибула до
місця проживання ОСОБА_5 з сім»єю. Це
пов»язане з тим, що експерт мав
провести оцінку нерухомого майна (
дачного будинку), експерт проводив
фотографування дачного будинку та
надвірних споруд. При цьому вона
будь-кого не фотографувала та нікому не
погрожувала.

В ході апеляційного розгляду справи
ОСОБА_5 не заперечував, що в провадженні
суду першої інстанції перебуває
цивільна справа про поділ майна
подружжя.

До пояснень ОСОБА_12 апеляційний суд
ставиться критично, оскільки ці
твердження будь-якими іншими доказами
по справі не підтверджені.

За таких обставин апеляційний суд
приходить до висновку, що не
підтверджені доказами посилання
ОСОБА_5 на те, що в травні 2013 року
ОСОБА_6 за місцем його проживання
фотографувала його малолітню дитину і
дружину, тобто відсутні підстави
вважати, що ОСОБА_6 збирала та
поширювала інформацію про особисте
життя позивача.

За таких обставин, апеляційний
суд приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково, рішення суду першої
інстанції слід змінити в частині
мотивів відмови у задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, 313, 316,
317 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 06 березня 2014 року -
змінити в частині мотивів відмови у
задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: