ЄУН № 337/785/14-ц
Провадження № 2/337/635/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року Хортицький районний
суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого судді -
Нещеретної Л.М.

при секретарі - Шварцер
Г.М.

за участю адвоката ОСОБА_1, позивача
ОСОБА_2, представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду міста
Запоріжжя цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_8 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_8 в якому просить визнати
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений 17.12.2009 року між
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_4, посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_8 -
недійсним як удаваний, визнати, що
насправді 17.12.2009 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 вчинено договір позики, за яким
ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 100 000 гривень, які
вона зобов'язалася повернути до 20.12.2011
року, та стягнути з відповідача судові
витрати по сплаті судового збору та
правової допомоги.

В обґрунтування вимог у позові
зазначила, що їй - ОСОБА_2, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_5 згідно свідоцтва про
право власності на житло належала
квартира АДРЕСА_1. З метою отримання у
позику грошових коштів у розмірі 100 000
гривень від ОСОБА_4 та подальшої їх
передачі своїй сестрі ОСОБА_9, 17.12.2009
року вона зустрілася з відповідачем у
нотаріуса ОСОБА_8 для підписання
договору позики. Однак відповідач
укладати договір позики відмовився, та
запропонував укласти договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 100
000 гривень для забезпечення повернення
грошових коштів та запевнив, що
квартиру необхідно буде звільнити
тільки у випадку не повернення ОСОБА_9
грошових коштів впродовж двох років.
Протягом вказаного строку відповідач
зобов'язався не реєструвати право
власності на зазначену квартиру. 17.12.2009
року між нею, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 було укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 100
000 гривень, які були передані ОСОБА_9
Однак у встановлений строк ОСОБА_9
грошові кошти відповідачу не
повернула. У 2012 році ОСОБА_2 звернулася
до ОСОБА_4 та запропонувала повернути
йому грошові кошти у розмірі 100 000
гривень та переоформити квартиру на
неї та її родину, однак відповідач
відмовився від отримання грошових
коштів у розмірі 100 000 гривень та
зареєстрував за собою право власності
за спірну квартиру.

У судовому засіданні ОСОБА_2 як позивач
та представник третіх осіб ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, представник позивача -
адвокат ОСОБА_1 підтримали позовні
вимоги, суду пояснили, що у 2009 році її
сестрі ОСОБА_9 були необхідні грошові
кошти. Для цього вона звернулася до
ОСОБА_4, який погодився надати 100 000
гривень за договором позики, за умови
укладання договору у нотаріуса.
Прибувши до нотаріуса ОСОБА_4
відмовився від оформлення договору
позики, та запропонував укласти
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 за 100 000 гривень. Нотаріусом
були роз'яснені умови укладання
договору купівлі-продажу, узгоджено, що
у квартирі вони можуть проживати до 2011
року, після чого відповідач має право
зареєструвати на себе право власності
на квартиру. З усіма умовами договору
продавці та покупець були ознайомлені
та договір було підписано. Згодом вони
забажали повернути ОСОБА_4 100 000 гривень
та переоформити квартиру, однак
відповідач відмовився. Вважають себе
власниками квартири, оскільки весь час
мешкають у ній та договір оренди з
ОСОБА_4 не укладали, тому просить позов
задовольнити, визнати договір
купівлі-продажу не дійсним та визнати,
що вчинено договір позики.

Представник відповідача ОСОБА_3 у
судовому засіданні з позовом не згоден,
суду пояснив, що у 2009 році ОСОБА_4 бажав
придбати квартиру для збереження своїх
коштів, та уклав з ОСОБА_2, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_5 договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1. Нотаріусом були
роз'яснені наслідки укладання
договору, оговорені всі суттєві умови з
якими сторони ознайомились, погоджено,
що позивачі можуть проживати у
квартирі до 20.12.2011 року. Після цього
ОСОБА_4 намагався вселитися до квартири
та зареєструвати право власності у БТІ,
однак у зв'язку з тим, що на квартиру з
2011 року було накладено арешт за
несплату аліментів ОСОБА_7, ОСОБА_4
зареєстрував право власності на
квартиру лише 17.01.2014 року.

Третя особа - приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_8 у судовому засіданні
пояснила, що 17.12.2009 року до неї
звернулась сім'я ОСОБА_7 та відповідач
ОСОБА_4 з приводу укладання договору.
ОСОБА_2 бажала укласти договір займу
оскільки їй були потрібні гроші. ОСОБА_4
заперечував проти укладання договору
займу та наполягав на укладанні
договору купівлі-продажу квартири.
Нотаріусом були роз'яснені умови та
наслідки укладання договорів займу та
купівлі-продажу квартири, та
роз'яснено, що в разі укладання
договору купівлі-продажу квартири
власником, після реєстрації договору
буде ОСОБА_4, а ОСОБА_2 можуть залишитись
без житла. При зверненні у сторін було
не достатньо довідок для укладання
договору купівлі-продажу. Позивачі
додатково отримали довідку з місця
проживання, а ОСОБА_4 згоду дружини та
уклали саме договір купівлі-продажу, а
не договір займу. Сторони розуміли
зміст та наполягали на оформленні
договору купівлі-продажу, надавши усі
необхідні документи та довідки. При
укладанні договору були виконані всі
умови, узгоджена вартість житла, строки
звільнення квартири а також в договорі
було вказано, що договір не носить
характер удаваної угоди а право
власності виникає у ОСОБА_4 з моменту
державної реєстрації договору. З
договором купівлі-продажу сторони були
ознайомлені, ОСОБА_4 обіцяв не
реєструвати право власності на
квартиру.

Вислухавши пояснення сторін,
свідка, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає справу у межах вимог доказів,
заперечень наданих сторонами,
обставини визнанні сторонами не
підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що 17.12.2009 року
між ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_4 укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який
посвідчено приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_8, та зареєстровано у
реєстрі нотаріальних дій за № 1784.

Відповідно п.2 Договору
купівлі-продажу відчужувана квартира
АДРЕСА_1 належить Продавцю на праві
приватної спільної сумісної на
підставі Свідоцтва про право власності
на житло № 23062, виданого Хортицькою
районною адміністрацією Запорізької
міської ради 26.11.2009 року, що
підтверджується витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно, виданим ОП
ЗМБТІ 16.12.2009 року за № 24815677;
реєстраційний номер - 29026532 (а.с.8)

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до п. 3 Договору
купівлі-продажу, продаж квартири
сторони здійснюють за 100 000 гривень
згідно домовленості сторін, які
Продавці одержали від Покупця готівкою
повністю.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Як вбачається зі зворотної
сторони оскаржуваного договору він
підписаний сторонами. Отже, позивачі
ознайомлювалися зі змістом та умовами
договору, а отже з такими умовами
погодилися.

Згідно ст.235 ЦК України удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

У п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» зазначено, що за удаваним
правочином сторони умисно оформляють
один правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.

Позивач в своїх вимогах посилається на
те, що правочин є удаваний, оскільки
вчинений сторонами з метою приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили. Тобто, договір купівлі-продажу
у даному випадку був вчинений
сторонами для приховання договору
позики.

Однак як вбачається з п. 12 Договору
купівлі-продажу від 17.12.2009 року сторони
стверджують, що цей договір не носить
характер удаваної угоди, здійснюється
без будь-яких погроз, примусу чи
насильства, як морального так і
фізичного (а.с.8-9). Крім того, нотаріус
при посвідченні договору
купівлі-продажу роз'яснював сторонам
правочину наслідки укладення такого
договору.

Отже суд вважає, що при укладанні та
посвідченні договору купівлі-продажу
квартири від 17.12.2009 року порушень
діючого законодавства допущено не
було. Даний договір відповідає вимогам
цивільного законодавства.

Відповідно п. 10 Договору
купівлі-продажу продавці
зобов'язуються у термін до 20.12.2011 року
звільнити квартиру від особистих речей
та знятися з реєстраційного обліку,
передати квартиру без будь-якої
заборгованості по комунальним
платежам, а покупець зобов'язується
прийняти її. Одночасно покупець
стверджує, що не має претензій до
технічного стану квартири, оглянув її
до підписання цього договору.

В порушення умов зазначеного договору
позивачі у встановлений строк квартиру
не звільнили, не знялись з
реєстраційного обліку.

Згідно п.5 Договору право власності на
придбану квартиру виникає у покупця у
відповідності до ст.ст. 182, 334 ЦК України,
тобто з моменту проведення державної
реєстрації договору.

У зв'язку з тим, що 12.07.2012 року державним
виконавцем Хортицького ВДВС ЗМУЮ була
винесена постанова про арешт майна
боржника ОСОБА_7 та оголошення заборони
на його відчуження щодо квартири
АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_4 у березні 2013
року звернувся до Хортицького
районного суду м. Запоріжжя з позовом
до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
визнання права власності на майно та
звільнення його з-під арешту, який було
задоволено та рішенням Апеляційного
суду Запорізької області від 15.10.2013
року скасовано.(а.с.11-14).

Постановою державного виконавця
Хортицького ВДВС ЗМУЮ від 24.12.2013 року
припинена чинність арешту майна
боржника та скасовані заходи
примусового виконання рішення, а саме
знято арешт з квартири АДРЕСА_1 (а.с.61).

Відповідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 20.01.2014
року ОСОБА_4 зареєстрував право
власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.48).

Свідок ОСОБА_9 в суді пояснила, що є
сестрою ОСОБА_2 У 2009 році вона була
затримана по кримінальній справі за
несплату податків за якою повинна була
відшкодувати завдану шкоду. Відповідач
ОСОБА_4, з яким вона була знайома, був
згоден надати 100 000 гривень ОСОБА_2 для
відшкодування завданої нею шкоди.
ОСОБА_2 бажала ці гроші отримати за
договором займу однак було оформлено
договір купівлі-продажу квартири
ОСОБА_2 за 100 000 гривень. Після
звільнення з місць позбавлення волі у
2011 році вона запропонувала повернути
ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 100 000
гривень, однак він відмовився.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що ОСОБА_2 необхідні були
кошти в сумі 100 000 гривень, спочатку
ОСОБА_2 бажали укласти договір займу на
суму 100 000 гривень, але відповідач
ОСОБА_4 був згоден тільки купити у
позивачів квартиру вартістю 100 000
гривень. З цього приводу звернулися до
нотаріуса, яка роз'яснила сторонам
наслідки укладення договорів займу та
купівлі-продажу. При зверненні у сторін
було не достатньо довідок для
укладання договору купівлі-продажу.
Позивачі додатково отримали довідку з
місця проживання, а ОСОБА_4 згоду
дружини. З усіма умовами договору були
ознайомлені, розуміли їх, свідомо
уклали договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, надавши усі
необхідні документи та довідки. При
укладанні договору були виконані всі
умови, узгоджена вартість житла, строки
звільнення квартири, а також вказали у
п. 12 договору купівлі-продажу, що
договір не носить характер удаваної
угоди.

Наявність довідки ОСОБА_9 про
звільнення з місць позбавлення волі,
оспорювання реєстрації ОСОБА_4 в
спірній квартирі та доводи позивачів,
що вони весь час мешкають у квартирі,
сплачують комунальні послуги, з ними не
укладався договір оренди суд не вважає
доказом удаваної угоди, так як покупець
має право володіти власністю та не
обов'язково мешкати в цій квартирі.

Крім того, сторони домовились що
позивачі будуть мешкати у квартирі до
20.12.2011 року. Після цього ОСОБА_4 бажав
зареєструвати право власності на
квартиру, однак у нього були перешкоди
у вигляді арешту на квартиру, у зв'язку
з чим він вимушений був звернутися до
суду.

Аналізуючи зібрані по справі
докази, суд приходить до висновку, що
позивачами не надано жодних доказів на
підтвердження викладених ними
позовних вимог, а тому в задоволенні
позову слід відмовити.

Керуючись ст.10, 11, 57, 60, 61, 213, 215 ЦПК
України, ст.ст. 182, 235, 334, 626, 638 ЦК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_8
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Запорізької області через
Хортицький районний суд м. Запоріжжя
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя:
Л.М. Нещеретна