Ухвала

іменем україни

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова
М.В., Коротуна В.М.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до старшого
інспектора чергової частини Чопського
відділу міліції Ужгородського РВ УМВС
України в Закарпатській області,
Управління МВС України в Закарпатські
області про відшкодування моральної
шкоди, завданої неправомірними діями,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 04 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що вона є депутатом
Чопської міської ради і відповідно до
ст. 15 Закону України «Про статус
депутатів місцевих рад» у разі
виявлення порушення законних
інтересів громадян має право вимагати
припинення порушень та звертатись до
правоохоронних органів та їх
керівників з вимогою вжити заходів
щодо припинення порушень законності.
Саме це право вона намагалися
реалізувати 24 листопада 2012 року. У цей
день приблизно з 10 по 11 год. вона
знаходилася в приміщення Чопського ВМ
Ужгородського РВ УМВС України в
Закарпатській області за адресою: вул.
Головна, 39, м. Чоп, оскільки мала намір
подати скаргу на бездіяльність
працівників міліції, допущену при
виявленні протиправних дій. Проте
черговим ОСОБА_4 жодних дій щодо
сприяння їй в реалізації її прав як
депутата здійснено не було. Він під
різними приводами зволікав із
прийняттям від неї заяви та її
реєстрацією. Оскільки дії працівника
міліції носили явно незаконний
характер, з метою уникнення провокацій
вона почала фіксувати на відео свою
розмову з ним. Під час цих подій ОСОБА_4
вийшов з приміщення чергової частини,
почав без її дозволу знімати її на
мобільний телефон, та без будь якого
попередження чи неправомірних дій з її
сторони напав на неї, застосувавши при
цьому заходи фізичного впливу, зокрема,
вдарив її по руці, в якій знаходився
фотоапарат, намагаючись заволодіти
ним. Оскільки фотоапарат кріпився на
кисті її руки за допомогою шнура,
ОСОБА_4 почав викручувати їй руку та
завдав удару по кисті руки. Від болю та
переляку вона закричала та почала
кликати на допомогу, після чого
відповідач її відпустив.

Оскільки вона не вчиняла жодного
правопорушення, не протидіяла законним
вимогам працівника міліції із
застосуванням сили щодо такого
працівника або інших осіб, то
застосування до неї заходів фізичного
впливу зі сторони ОСОБА_4, на її думку, є
незаконним, суперечить Закону України
«Про міліцію» та грубо порушує її
права.

Незаконним застосуванням ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 фізичного впливу їй завдано
моральної шкоди, що полягає в фізичному
болю від фізичного впливу на неї
працівника міліції, душевних
стражданнях, почутті розпачу та
приниження від незаконного
застосування щодо неї заходів грубої
фізичної сили працівником міліції,
який має захищати громадян, а не
нападати на них. Особливо принизливим
та таким, що принижує її честь та
гідність, а також ділову репутацію є те,
що ОСОБА_4 як працівник міліції
незаконно застосував заходи фізичного
впливу до депутата місцевої ради, який,
будучи представником інтересів
територіальної громади, виборців свого
виборчого округу, вимагав припинення
виявлених порушень законності.

За таких обставин ОСОБА_3 просила
визнати дії старшого інспектора
чергової частини Чопського ВМ
Ужгородського РВ УМВС України в
Закарпатській області ОСОБА_4 щодо
застосування 24 листопада 2012 року до неї
заходів фізичного впливу незаконними,
зобов'язати Ужгородський РВ УМВС
України в Закарпатській області
відшкодувати завдану незаконними
діями старшого інспектора чергової
частини Чопського ВМ Ужгородського РВ
УМВС України в Закарпатській області
ОСОБА_4 моральну шкоду шляхом
принесення публічних вибачень,
розміщених в одному з обласних
друкованих засобах масової інформації.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 19
листопада 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 04 березня
2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано, провадження у
справі закрито. Роз'яснено позивачу, що
питання захисту її прав у даних
правовідносинах має вирішуватися у
кримінальному провадженні.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати ухвалу суду апеляційної
інстанції, справу направити для
продовження розгляду до апеляційного
суду, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, апеляційний суд
виходив з того, що зі змісту позову
вбачається, що ОСОБА_3 порушує питання
про визнання незаконними дій
працівника міліції - старшого
інспектора чергової частини Чопського
ВМ Ужгородського РВ УМВС України в
Закарпатській області майора міліції
ОСОБА_4, якими було порушено її права.
При цьому позивачка стверджує, що
вказані дії працівник міліції вчиняв
не як приватна особа, а як працівник
міліції за місцем несення служби - в
черговій частині відповідного
відділення міліції. Позивачка також
стверджує, що відповідач - майор
міліції ОСОБА_4 діяв з порушенням вимог
Закону України «Про міліцію»,
перевищив свої службові повноваження,
застосувавши до позивачки фізичну
силу. Інші вимоги позивачки є похідними
від першої вимоги (а. с. 2-4).

Під час перегляду справи в
апеляційному порядку позивач та її
представник підтвердили заявлені у
позові мотиви та пояснили, що спочатку
позивач подала заяву про злочин щодо
застосування до неї сили працівником
міліції з перевищенням службових
повноважень. Заява про злочин була
внесена в ЄРДР 26 червня 2013 року. 26 липня
2013 року кримінальне провадження було
закрито. Постанову прокурора заявниця
не оскаржила, а звернулася до суду з
адміністративним позовом. Ухвалою
судді Закарпатського окружного
адміністративного суду від 04 лютого 2013
року у відкритті провадження в
адміністративній справі заявниці
також було відмовлено.

Таким чином, апеляційний суд встановив,
що у всіх своїх заявах ОСОБА_3 по суті
ставила питання про неправомірне
застосування щодо неї фізичної сили
працівником міліції під час виконання
останнім службових повноважень, при
цьому ці дії заявниця вважала
злочинними, та дійшов висновку про те,
що такі вимоги слід розглядати у
порядку кримінального провадження.
Інші вимоги, заявлені позивачем у даній
справі, а саме: про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної їй
неправомірними діями працівника
міліції, які позивачка вважає
злочинними, є похідними від первинної
вимоги і також можуть бути розглянуті у
межах кримінального провадження.

При цьому суд виходив зі змісту ст. 55
КПК України, згідно з якою потерпілим у
кримінальному провадженні може бути
фізична особа, якій кримінальним
правопорушенням завдано моральної,
фізичної або майнової шкоди, а також
юридична особа, якій кримінальним
правопорушенням завдано майнової
шкоди, а також зі змісту вимог п. 10 ч. 1
ст. 56 КПК України, відповідно до якого
протягом кримінального провадження
потерпілий має право на відшкодування
завданої кримінальним правопорушенням
шкоди у порядку, передбаченому законом.

Проте поза увагою суду залишилось
те, що 26 липня 2013 року постановою
старшого слідчого Ужгородської
міжрайонної прокуратури кримінальне
провадження за заявою ОСОБА_3 було
закрито на підставі п.1 ч. 1 ст. 284
КПК України у зв'язку з відсутністю
події кримінального правопорушення.
Тобто, компетентним органом
встановлено, що дії, на які скаржилась
заявниця, не мають ознак
кримінально-караного діяння. Тому
питання про відшкодування шкоди,
спричиненої діями, які не є
кримінально-караними, вирішуються за
правил глави 82 ЦК України -
відшкодування шкоди.

З огляду на викладене, висновок суду
апеляційної про те, що справа не
підлягає розгляду у порядку цивільного
судочинства є помилковим.

Згідно з ч. 3 ст. 338 ЦПК України справа
направляється до суду апеляційної
інстанції для продовження розгляду або
на новий розгляд, якщо порушення,
зазначені у частинах першій і другій
цієї статті, допущені тільки цим судом.
У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Ураховуючи, що апеляційним судом
порушено норми процесуального права,
що унеможливлює встановлення
фактичних обставин, які мають значення
для правильного вирішення справи, тому
колегія суддів дійшла висновку про те,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню, а постановлена у справі
ухвала апеляційного суду - скасуванню з
направленням справи до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 04 березня
2014 року скасувати, справу
направити до суду апеляційної
інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В.
Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик