Номер провадження 22-ц/775/4859/2014
Головуючий у 1 інстанції :
Доповідач : Кіянова С.В.
Апеляційний суд Донецької області
в складі : головуючого - судді
суддів
Лісового О.О., Ларіної Н.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Куйбишевського районного суду
м.Донецька від 19 березня 2014 року за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітнього ОСОБА_5,
треті особи ОСОБА_6, орган опіки та
піклування Куйбишевської районної у
м.Донецьку ради, відділ Державної
виконавчої служби Куйбишевського
районного управління юстиції
м.Донецька про виселення,

В С Т А Н
О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до
суду 30.10.2013 р. з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_1, який діє в своїх
інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, треті особи
ОСОБА_6, орган опіки та піклування
Куйбишевської районної у м.Донецьку
ради, відділ Державної виконавчої
служби Куйбишевського районного
управління юстиції м.Донецька про
виселення, посилаючись на те, що 02.03.2011
року між ним та ОСОБА_3 було укладено
договір позики, за яким він передав у
борг останньому грошові кошти у
розмірі 1 344 000 грн. строком до 02.09.2011 р. з
поверненням позички одноразово в
повному обсязі. Пунктом 9 Договору
передбачено, що з метою виконання
зобов»язання ОСОБА_3 передає, а ОСОБА_2
приймає в заставу житловий будинок з
надвірними побудовами та земельну
ділянку, які розташовані в АДРЕСА_1.
20.01.2012 року у зв»язку із неповерненням
грошових коштів, приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу було вчинено нотаріальний напис
про звернення стягнення на зазначений
житловий будинок із земельною
ділянкою. Але, виконати зазначений
виконавчий напис не мається
можливості, оскільки у вказаному
будинку зареєстрована та проживає
малолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивач просив виселити з житлового
будинку АДРЕСА_1 зі зняттям з
реєстраційного обліку ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_1 та його малолітню дитину ОСОБА_5.

Рішенням Куйбишевського
районного суду м.Донецька від 19 березня
2014 року задоволено позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи
ОСОБА_6, орган опіки та піклування
Куйбишевської районної у м.Донецьку
ради, відділ Державної виконавчої
служби Куйбишевського районного
управління юстиції м.Донецька про
виселення.

Виселено з житлового будинку
АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного
обліку ОСОБА_3, ОСОБА_1, його
неповнолітнього сина ОСОБА_5, ОСОБА_4.
Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4
судові витрати у розмірі 229,41 грн.

В апеляційній скарзі
відповідач ОСОБА_1, який діє в своїх
інтересах та інтересах малолітньої
дитини, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог, оскільки судом першої
інстанції порушені норми
матеріального та процесуального права,
не враховано вимоги ч.4 ст.12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей» щодо
необхідності надання попереднього
дозволу органу опіки та піклування для
вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна, право власності або
право користування на яке мають діти,
не враховано, що іншого житла
відповідачі не мають, а суд не вирішив
питання про надання такого житла
згідно ст.109 ЖК України, не врахована
думка органу опіки та піклування, який
заперечував проти задоволення позову.

В судовому засіданні
апеляційного суду ОСОБА_1, який діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітнього ОСОБА_5, підтримав доводи
апеляційної скарги і просив її
задовольнити.

Представник позивача
заперечував проти доводів апеляційної
скарги і просив рішення суду залишити
без змін.

Позивач, інші відповідачі та
треті особи в судове засідання не
з»явилися, будучи належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи.

Заслухавши доповідача,
пояснення відповідача ОСОБА_1 та
представника позивача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
відповідача слід задовольнити
частково, рішення суду скасувати в
частині виселення малолітньої дитини
та стягнення судового збору з ОСОБА_1 та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, який діє в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, про виселення
суд першої інстанції виходив з того, що
02.03.2011 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
укладено нотаріально посвідчений
договір позики, за яким ОСОБА_3 отримав
у борг 1 344 000 грн., що еквівалентно 168 000
доларів США. Для забезпечення
виконання вказаного договору ОСОБА_3
передав у заставу ОСОБА_2 житловий
будинок, розташований на земельній
ділянці АДРЕСА_1, який належить йому на
праві власності. Передача будинку у
заставу здійснена за письмовим
погодженням дружини - ОСОБА_4. Оскільки
у встановлений договором строк 02.09.2011
року відповідач не повернув суму боргу,
20.01.2012 року нотаріусом було вчинено
виконавчий напис, яким звернуто
стягнення на зазначений будинок та
земельну ділянку. 24.07.2012 року було
відкрито виконавче провадження та
житловий будинок виставлено на продаж,
але виконавчі дії не відбулися
внаслідок того, що у зазначеному
будинку зареєстрована та проживає
малолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У
добровільному порядку відповідачі не
виселяються, тому на підставі ст.109 ЖК
України, ст.40 Закону України «Про
іпотеку» позов задоволено. Доводи
відповідача ОСОБА_1 про те, що
відповідачі зареєстровані у спірному
будинку до укладення договору позики і
згода органу опіки та піклування про
передачу будинку у заставу не
надавалася, чим порушуються права
малолітньої дитини, не прийняті до
уваги, оскільки дитина не має права
власності у вказаному жилому
приміщенні.

Проте, з такими висновками
суду першої інстанції повністю
погодитися неможливо, оскільки вони
суперечать вимогам матеріального
права.

Рішення суду оскаржується
відповідачем ОСОБА_1 в частині
виселення його та його малолітнього
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так, відповідно до ч.4 ст.12
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і
безпритульних дітей» (в редакції, яка
діяла на час укладення договору
застави) для вчинення будь-яких
правочинів щодо нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування. Посадові особи
органів опіки та піклування несуть
персональну відповідальність за
захист прав та інтересів дітей при
наданні дозволу на вчинення правочинів
щодо нерухомого майна, яке належить
дітям.

З матеріалів справи
вбачається, 02.03.2011 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 було укладено договір позики, за
яким ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові
кошти у розмірі 168 000 грн. із строком
повернення 02.09.2011 р.

Згідно п.16 договору позики
ОСОБА_3, як власник житлового будинку та
земельної ділянки по АДРЕСА_1 гарантує,
що вказане нерухоме майно не відчужено.
Правочин не суперечить правам та
інтересам малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей (ст.203 ЦК) (а.с.6-7).

Згідно п.9 зазначеного
договору з метою забезпечення
виконання зобов»язання за договором
позики ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняв
в заставу житловий будинок з
надвірними побудовами та земельну
ділянку в АДРЕСА_1.

20.01.2012 р. приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу за реєстровим
номером №72 було вчинено виконавчий
напис про звернення стягнення на
предмет застави житловий будинок з
надвірними побудовами та земельну
ділянку по АДРЕСА_1 з метою задоволення
вимог ОСОБА_2 у розмірі 1 344 000 грн. (а.с.8).

Але, згідно домової книги у
заставному житловому будинку
зареєстровані ОСОБА_3 та його дружина
ОСОБА_4 з 31.01.2006 р., ОСОБА_1 - з 14.03.2006 р. та
його малолітній син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 - з 28.05.2010 р. (а.с.22-25).

Суд першої інстанції не
звернув уваги на зазначені вимоги
закону про надання попереднього
дозволу органу опіки та піклування при
вчиненні правочину щодо нерухомого
майна, право користування яким має
дитина та позбавив малолітнього
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 права користування
жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1
шляхом його виселення.

Так, при вирішенні спору про
виселення з житлового приміщення
зв»язку із зверненням стягнення на
предмет іпотеки слід враховувати ст.17
Закону України «Про охорону
дитинства», яка регулює право дитини на
майно. Згідно із ст.3 цієї статті батьки
або особи, які їх замінюють, не мають
право без дозволу органу опіки та
піклування укладати угоди, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов»язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов»язання.

За таких обставин, рішення
суду першої інстанції у вказаній
частині підлягає скасуванню, а
позивачу слід відмовити у задоволенні
позову про виселення малолітньої
дитини із спірного житла.

20.01.2012 р. ОСОБА_2 на адресу
ОСОБА_3 було направлено вимогу про
звернення стягнення на прдемет застави
та запропоновано на підставі ст.109 ЖК
України звільнити спірний житловий
будинок протягом одного місяця (а.с.15,
31).

Відповідачі отримали
зазначену вимогу, але не виконали її.

Відповідно до ст.40 Закону
України «Про іпотеку» звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору
всі мешканці обов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове
приміщення протягом одного місяця з
дня отримання цієї вимоги. Якщо
мешканці не звільняють житловий
будинок або житлове приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

За таких обставин, доводи
відповідача ОСОБА_1 про те, що його
права на житло порушені, оскільки при
виселенні йому не надано іншого
житлового приміщення, а іншого житла
він не має безпідставні, оскільки
згідно ч. 4 ст.109 ЖК України виселення
громадян при зверненні стягнення
на жилі приміщення, що були придбані
ними за рахунок кредиту (позики) банку
чи іншої особи, повернення якого
забезпечене іпотекою відповідного
жилого приміщення, є підставою для
надання цим громадянам жилих
приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання відповідно до
статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність
жилих приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання або відмова у
їх наданні з підстав, встановлених
статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне
припинення виселення громадянина з
жилого приміщення, яке є предметом
іпотеки, у порядку, встановленому
частиною третьою цієї статті.

При таких обставинах, рішення
суду першої інстанції в частині
виселення ОСОБА_1 із спірного житлового
будинку, який є залоговим майном
відповідає вимогам закону і підстав
для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК
України рішення суду в частині
стягнення судового збору з ОСОБА_1 слід
скасувати.

Відповідно до п.4 ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції ї і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313,
314, 316 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та
інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5,
задовольнити частково.

Рішення Куйбишевського
районного суду м.Донецька від 19 березня
2014 року скасувати в частині виселення
малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
та стягнення судового збору з ОСОБА_1.

Відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, який діє в
інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5,
про виселення та стягнення судового
збору.

В іншій частині рішення
суду залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Судді :