Ухвала

іменем україни

11 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова
М.В., Касьяна О.П.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Хомутецької сільської ради
Миргородського району Полтавської
області, треті особи: Управління
Держземагенства у Миргородському
районі Полтавської області, ОСОБА_4, про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 25 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 19 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, у якому просив
визнати за ним право власності на
земельну ділянку площею 2,12 га, що
розташована на території Хомутецької
сільської ради Миргородського району
Полтавської області, та належала його
бабі ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Свої вимоги позивач
обґрунтовував тим, що він звертався до
нотаріуса з приводу прийняття спадщини
і видачі свідоцтва про право на
спадщину на зазначену земельну
ділянку. Оскільки він пропустив
шести-місячний строк звернення для
отримання спадщини, то рішенням
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 02 вересня 2013
року йому продовжено строк прийняття
спадщини. Позивач, звернувшись із цим
рішенням суду до нотаріуса, отримав
відмову у видачі свідоцтва про право на
спадщину у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документа на
земельну ділянку.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 25 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Полтавської області від 19 березня 2014
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати судові рішення першої й
апеляційної інстанцій, ухвалити нове
рішення по суті заявлених позовних
вимог або направити справу на новий
судовий розгляд, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не
обмежений доводами касаційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
виявлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів, виходячи за межі вимог
касаційної скарги, дійшла висновку про
те, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зміст ухвали суду апеляційної
інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК
України, в якій, зокрема, зазначаються
узагальнені доводи та заперечення
осіб, які беруть участь у справі;
встановлені судом першої інстанції
обставини; мотиви, з яких апеляційний
суд виходив при постановленні ухвали, і
положення закону, яким він керувався; у
разі відхилення апеляційної скарги
зазначаються мотиви її відхилення.

Проте оскаржувані судові рішення
першої й апеляційної інстанцій
зазначеним вимогам процесуального
права не відповідають.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла ОСОБА_5, якій на праві власності
на підставі державного акта на право
приватної власності на землю серії ПЛ
№ 091701 належала земельна ділянка площею
2,12 га, з цільовим призначенням - для
ведення особистого селянського
господарства, яка розташована на
території Хомутецької сільської ради
Миргородського району Полтавської
області.

Згідно з довідкою Хомутецької
сільської ради Миргородського району
Полтавської області від 27 червня 2013
року ОСОБА_5 була позивачеві ОСОБА_3
рідною бабою.

На день своєї смерті ОСОБА_5 заповіту не
залишила.

Після смерті ОСОБА_5 залишилися
спадкоємці першої черги за законом
згідно зі ст. 1261 ЦК України: син ОСОБА_6,
який помер 05 листопада 2010
року, та за своє життя у встановлені
законом строки не звертався до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті матері
чи відмови від прийняття спадщини на
користь іншої особи, у тому числі і
позивача у справі; чоловік ОСОБА_7, який
за повідомленням державного нотаріуса
Першої миргородської державної
нотаріальної контори подав заяву про
відмову від спадщини на користь свого
та нерідного для ОСОБА_5 онука - ОСОБА_4

У вересні 2013 року позивач звернувся до
Першої миргородської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса
Першої миргородської державної
нотаріальної контори від 19 вересня 2013
року відмовлено ОСОБА_3 у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом з підстав відсутності
правовстановлюючого документа на
спірну земельну ділянку - державного
акта на право власності на землю.

Відмовляючи в задоволенні указаного
позову, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що
позивач не може бути спадкоємцем ні за
законом, ні в порядку спадкової
трансмісії, оскільки не надав жодних
доказів того, що спадкоємець першої
черги ОСОБА_6 за свого життя звертався
до нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини після померлої ОСОБА_5, почав
оформлювати спадщину, але не встиг
внаслідок смерті отримати свідоцтво
про право на спадщину, чи відмовлявся
її прийняти на користь позивача.

Проте з такими висновками не можна
погодитися, оскільки їх суди дійшли при
неповному встановленні обставин
справи та дослідженні матеріалів
справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, саме на суд як на державний орган
покладено обов'язок вирішення справи
відповідно до закону, у зв'язку з чим
суд має право й зобов'язаний визначити
характер спірних правовідносин і норми
матеріального права, які підлягають
застосуванню, встановити склад осіб,
які беруть участь у справі.

Проте на порушення положень ч. 4 ст. 10
ЦПК України суд першої інстанції не
сприяв всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи, зокрема не витребував
спадкової справи після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 для з'ясування
питання, зокрема про те, за чиєю заявою
15 січня 2010 року заведено спадкову
справу, що слідує з інформаційної
довідки зі Спадкового реєстру від 30
вересня 2013 року (а. с. 28), що призвело до
неможливості встановити фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи.

У матеріалах справи на а. с. 121(а)
міститься супровідний лист Першої
миргородської державної нотаріальної
контори Полтавської області про
направлення на запит апеляційного суду
Полтавської області копії спадкової
справи № 128/2011 після померлого 18
листопада 2010 року ОСОБА_7, проте указана
копія спадкової справи на 17 аркушах з
незрозумілих причин у матеріалах
справи відсутня, крім того, з
оскаржуваної ухвали суду апеляційної
інстанції не вбачається, що вона
досліджувалася апеляційним судом.

Водночас поза увагою суду залишилась
відповідь на запит суду Першої
миргородської державної нотаріальної
контори Полтавської області від
30 вересня 2013 року № 1119, згідно з якою
після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5
спадщину прийняв її онук - ОСОБА_3;
чоловік спадкодавця - ОСОБА_7 подав
заяву про відмову від спадщини на
користь свого та нерідного для ОСОБА_5
онука - ОСОБА_4 (а. с. 17).

Однак судом не з'ясовано питання про те,
чи звертався ОСОБА_4 до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини на спірне майно.

Разом з тим суд не надав належної
оцінки рішенню Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 02 вересня 2013 року, яким
ОСОБА_3 продовжено строк прийняття
спадщини після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, на яке він
посилався на обґрунтування цього
позову, яким встановлено, що ОСОБА_3 є
спадкоємцем після померлої ОСОБА_5

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Справа
розглядається в апеляційному суді за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими законом.

Таким чином, у судовому рішенні
апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, оскільки інакше буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі як мотивування
судового рішення судом, який має право
на дослідження нових доказів та
переоцінку доказів.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
задоволення касаційної скарги,
скасування судових рішень першої й
апеляційної інстанцій та направлення
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції з підстав, передбачених ч. 2
ст. 338 ЦПК України, у зв'язку з
порушенням судами норм процесуального
права, що призвело до неможливості
встановити фактичні обставини справа,
які мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 25 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 19
березня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

О.П. Касьян

О.В. Ступак

С.П. Штелик