У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Харківського
національного університету внутрішніх
справ до ОСОБА_3 про стягнення витрат,
пов'язаних з навчанням, за касаційною
скаргою Харківського національного
університету внутрішніх справ на
ухвалу Любомльського районного суду
Волинської області від 12 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Волинської області від 17 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Харківський
національний університет внутрішніх
справ (далі - ХНУВС) звернувся до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
наказом ХНУВС від 31 липня 2008 року № 405
о/с відповідача було зараховано до
складу курсантів університету. 16
серпня 2008 року між ХНУВС, управлінням
МВС України у Волинській області та
відповідачем був укладений Договір про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі Міністерства
внутрішніх справ України. Згідно з
наказом ХНУВС від 02 червня 2012 року № 216
о/с курсанта 4-го курсу лейтенанта
міліції ОСОБА_3 було відраховано зі
складу курсантів та відкомандировано
для подальшого проходження служби до
УМВС України у Волинській області.
Наказом УМВС України у Волинській
області від 15
листопада 2012 року № 315 о/с
оперуповноваженого по боротьбі з
незаконним обігом наркотиків
Любомльського районного відділу
лейтенанта міліції ОСОБА_3
було звільнено з органів внутрішніх
справ за п. 64 «ж» Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України (за власним
бажанням). Відповідно до п. 2.3.6. Договору
відповідач зобов'язувався у разі
відрахування з навчального закладу чи
звільнення з органів внутрішніх справ
по закінченню навчання до
встановленого трирічного терміну
перебування на службі відшкодувати
фактичні витрати, пов'язані з його
утриманням під час навчання в
університеті згідно з затвердженим
розрахунком. Відповідно до розрахунку
фактичних витрат, пов'язаних з
утриманням ОСОБА_3 у ХНУВС
їх сума складає 43 872 грн. 02 коп., які
позивач просив стягнути з відповідача.

Ухвалою Любомльського районного суду
Волинської області від 12
листопада 2013 року, залишеною без змін
ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 17 січня 2014 року,
провадження у даній справі закрито.

У касаційній скарзі Харківський
національний університет внутрішніх
справ, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про закриття
провадження у справі, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що відповідач, є особою
яка проходить публічну службу у
міліції, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст.
17 КАС України справа підлягає розгляду
у порядку адміністративного
судочинства.

Даний висновок не ґрунтується на
нормах процесуального права та
матеріалах справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України
суд закриває провадження у справі, якщо
справа не підлягає розгляду у порядку
цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших відносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Як установлено судом наказом
Харківського національного
університету внутрішніх справ від 31
липня 2008 року № 405 о/с було прийнято
ОСОБА_3 на службу в органи внутрішніх
справ, зараховано курсантом
Харківського внутрішніх справ та
присвоєно спеціальне звання «рядовий
міліції» (а. с. 6).

16 серпня 2008 року між Харківським
національним університетом внутрішніх
справ та ОСОБА_3 було укладено договір
про підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі Міністерства
внутрішніх справ України (а. с. 4-5).

Пунктом 2.3.6 указаного договору
передбачено обов'язок курсанта
відшкодувати витрати, пов'язані з
утриманням у разі відрахування з
навчального закладу чи звільнення з
органів внутрішніх справ.

Відповідно до наказу УМВС України у
Волинській області від 15 листопада 2012
року № 315 о/с ОСОБА_3 було відраховано з
числа курсантів та звільнено з органів
внутрішніх справ за власним бажанням
на підставі п. 63 «ж» (за власним
бажанням) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України (а. с.
8).

Таким чином, спір у справі, що
розглядається, стосується
відшкодування витрат, пов'язаних із
навчанням у вищому навчальному
закладі Міністерства внутрішніх справ
України, особою, яка за власним
бажанням звільнена із органів
внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 1 Порядку
відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ України (далі -
Порядок), затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 01
березня 2007 року № 313 визначено механізм
відшкодування особами, навчання яких
за державним замовленням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ України
прирівнюється до проходження
військової служби, витрат, пов'язаних з
їх утриманням у таких закладах, у разі:

- дострокового розірвання договору про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі Міністерства
внутрішніх справ України у зв'язку з
небажанням особи продовжувати
навчання або порушенням нею
дисципліни;

- відмови від подальшого проходження
служби на посадах начальницького
складу в органах внутрішніх справ
протягом перших трьох років після
закінчення навчання.

Згідно зі ст. 3 Порядку витрати
відшкодовуються згідно з договором
про підготовку фахівця у навчальному
закладі, який укладається між
навчальним закладом, головним
управлінням або управлінням
Міністерства внутрішніх справ України
та особою.

Сторонами такого договору є:
виконавець - навчальний заклад,
замовник - головне управління або
управління Міністерства внутрішніх
справ України, особа - курсант.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Порядку у разі
відмову особи добровільно
відшкодувати витрати, їх стягнення
здійснюється у судовому порядку.

Отже, спір у справі випливає з
договірних правовідносин, а договірні
правовідносини між сторонами, однією з
яких є фізична особа, регулюються ЦПК
України.

Постановляючи ухвалу про закриття
провадження у справі, суди
вищенаведене до уваги не взяли та
помилково вважали, що справа не
підлягає розгляду у порядку ЦПК
України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України,
розглянувши касаційну скаргу на ухвалу
суду, суд касаційної інстанції
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої або
апеляційної інстанції, якщо було
порушено порядок, встановлений для
його вирішення.

За таких обставин постановлені судові
рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Харківського
національного університету внутрішніх
справ задовольнити.

Ухвалу Любомльського районного суду
Волинської області від 12 листопада
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Волинської області від 17 січня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко