Справа № 357/4856/13-ц Головуючий у І
інстанції Рябченко Л.А.Провадження №
22-ц/780/2667/14 Доповідач у 2 інстанції
КашперськаКатегорія 29
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кашперської
Т.Ц.,

суддів Фінагєєва
В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 09 січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» про
витребування документів, зобов'язання
вчинити дії, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом про витребування
документів, зобов'язання вчинити дії,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди. Заявлені позовні
вимоги мотивувала тим, що у зв'язку із
укладенням кредитного договору 14
червня 2005 року нею був укладено договір
відповідального зберігання документів
з Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк», за
актом прийому-передачі вона передала
відповідачу свідоцтво про право
власності на житло та договір
дарування частини квартири. 18 липня 2012
року вона погасила заборгованість по
кредитному договору та в листопаді
звернулася до відповідача щодо
повернення документів з
відповідального зберігання, але
відповідач повідомив, що документи
втрачені. В січні 2013 року вона уклала
два попередніх договори
купівлі-продажу квартири із передачею
завдатку, який внаслідок відсутності
правовстановлюючих документів тепер
вимушена повернути в подвійному
розмірі. Діями відповідача їй
спричинено також моральну шкоду
внаслідок незаконного володіння
відповідачем документами,
неможливістю користуватися благами і
перевагами, які дають право власності
на власне майно. Просила витребувати з
незаконного володіння та зобов'язати
відповідача повернути документи, які
були предметом договору
відповідального зберігання; стягнути з
відповідача на її користь матеріальну
шкоду в сумі 120263 грн. та моральну шкоду
в сумі 30000 грн.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 09 січня 2014 року позов ОСОБА_1
частково задоволено, зобов'язано ПАТ
«УкрСиббанк» повернути ОСОБА_1
свідоцтво про право власності на житло
№ 17485 від 16 січня 1997 року, видане
виконкомом Білоцерківської міської
ради, зареєстроване за Р№ 11084 10 лютого
1997 року, договір дарування частини
квартири, посвідчений державним
нотаріусом Білоцерківської державної
нотаріальної контори Білик О.Г. 24
квітня 2003 року зареєстрований за Р№ 11084
15 травня 2003 року, стягнуто з
відповідача на користь позивача
моральну шкоду в розмірі 6000 грн. та
судові витрати.

Відповідач ПАТ «УкрСиббанк» подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення та неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив змінити рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 09 січня 2014 року
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову в
частині стягнення на користь позивача
моральної шкоди у розмірі 6000 грн.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Разом із тим даним вимогам закону
рішення суду першої інстанції в повній
мірі не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що 14 червня 2005 року між
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено
договір відповідального зберігання
документів № 017-76/06-2005Н, за умовами
якого ОСОБА_1 зобов'язується передати
на зберігання оригінали документів, а
банк у свою чергу прийняти документи,
зберігати їх на умовах даного договору
і повернути їх у цілості і схоронності,
у терміни, зазначені в цьому договорі.
Найменування документів - свідоцтво
про право власності на житло № 17485 від 16
січня 1997 року, видане виконкомом
Білоцерківської міської ради,
зареєстроване в Білоцерківському
міжміському бюро технічної
інвентаризації у реєстровій книзі № 98
за реєстрованим номером 11084 10 лютого 1997
року; договір дарування частини
квартири, посвідчений Білик О.Г.
державним нотаріусом Білоцерківської
державної нотаріальної контори 24
квітня 2003 року за реєстровим номером
4-1120, зареєстрований в Білоцерківському
міжміському бюро технічної
інвентаризації у реєстровій книзі № 98
за реєстровим номером 11084 15 травня 2003
року.

Згідно п. 4.2 договору, банк зобов'язаний
вчасно прийняти документи від клієнта,
організувати зберігання документів, що
забезпечує їх схоронність та виключає
псування, ушкодження і розкрадання;
повернути документи після повного
погашення клієнтом суми кредиту,
виданого згідно кредитного договору №
017-76/06-2005Н від 14 червня 2005 року, а також
сплати процентів (включаючи підвищені
проценти), штрафних санкцій по
зазначеному кредитному договору;
повернути отримані на збереження
документи в кількості і комплектації,
зазначеній в акті прийому-передачі.

Пунтом 6 договору передбачено, що за
невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань по даному договору сторони
несуть відповідальність відповідно до
чинного законодавства України.

Згідно акту прийому-передачі
документів від 14 червня 2005 року ОСОБА_1
передала на відповідальне зберігання
Акціонерному комерційному
інноваційному банку «УкрСиббанк»
документи у відповідності до договору
відповідального зберігання документів
№ 017-76/06-2005Н.

11 лютого 2013 року банк склав проект
угоди щодо порядку відновлення
правовстановлюючих документів ОСОБА_1,
яка не була підписана сторонами.

В подальшому листом від 25 лютого 2013
року № 12-21/3693 АТ «УкрСиббанк» повідомив
ОСОБА_1 про прийняття рішення щодо
відновлення за рахунок банку втрачені
документи клієнта, а 12 червня 2013 року
направив лист аналогічного змісту.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ст. ст. 936, 938 ЦК України, за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності. Зберігач
зобов'язаний зберігати річ протягом
строку, встановленого у договорі
зберігання.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги про витребування у
відповідача документів, які були
предметом договору відповідального
зберігання, керувався тим, що
відкладальна умова договору
зберігання (погашення кредиту) була
виконана позивачем, а в судовому
засіданні представник відповідача не
заперечував, що документи в подальшому
були знайдені. Також суд відмовив
ОСОБА_1 у стягненні понесених нею
збитків в зв'язку з поверненням
завдатку у подвійному розмірі та
сплатою завдатку, який їй не повернули,
оскільки між сторонами не було
укладено в нотаріальній формі договору
купівлі-продажу житла, а існувала лише
домовленість про його придбання; крім
того, передані позивачем кошти є
авансом і підлягають поверненню особі,
яка їх внесла.

Рішення суду першої інстанції в цій
частині відповідає вимогам закону та
матеріалам справи та сторонами не
оскаржене.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про
зміну рішення суду першої інстанції в
частині стягнення моральної шкоди,
колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 950 ЦК України, за
втрату (нестачу) або пошкодження речі,
прийнятої на зберігання, зберігач
відповідає на загальних підставах.
Професійний зберігач відповідає за
втрату (нестачу) або пошкодження речі,
якщо не доведе, що це сталося внаслідок
непереборної сили, або через такі
властивості речі, про які зберігач,
приймаючи її на зберігання, не знав і не
міг знати, або внаслідок умислу чи
грубої необережності поклажодавця.
Зберігач відповідає за втрату (нестачу)
або пошкодження речі після закінчення
строку зберігання лише за наявності
його умислу або грубої необережності.

Стягуючи з ПАТ «УкрСиббанк» 6000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції виходив із того, що
неналежним виконанням умов договору
зберігання документів ОСОБА_1 завдана
моральна шкода, розмір якої, з
урахуванням матеріального стану
сторін і ступеня вини, складає 6000 грн.

Разом з тим судом встановлено, що між
позивачем та відповідачем виникли
відносини, пов'язані зі зберіганням
майна, тобто договірні відносини;
посилання суду на підстави для
відшкодування моральної шкоди,
зазначені позивачем, є помилковими,
оскільки відповідальність зберігача
за втрату (нестачу) або пошкодження
речі регулюється ст. 950 ЦК України, яка
не передбачає такої відповідальності,
умови договору між сторонами також
такої відповідальності не
передбачають.

Таким чином висновки суду першої
інстанції про задоволення позову про
відшкодування із відповідача на
користь позивача моральної шкоди не
ґрунтуються на законі або договорі та є
помилковими.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині стягнення із
відповідача моральної шкоди ухвалене
за неповного з'ясування обставин, що
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам справи
та зроблені із порушенням та
неправильним застосуванням судом норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України є підставами для його
скасування в частні стягнення із
відповідача моральної шкоди із
ухваленням нового рішення про відмову
позивачу в позові.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції ухвалене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права
та сторонами не оскаржене.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "УкрСиббанк"
задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 09 січня 2014 року скасувати в частині
стягнення моральної шкоди із
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» та ухвалити в цій частині
нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову
до Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» про відшкодування
моральної шкоди.

В іншій частині рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 09 січня 2014 року
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Кашперська Т.Ц.

Судді:
Яворський М.А.

Фінагєєв В.О.