ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6287/13-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі :

головуючого судді
Набудович
І.О.

при секретарях
Потапенко Т.М., Козін В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Слов'янський нафтопродукт» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа : приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ТОВ «Слов'янський
нафтопродукт» звернувся до суду з
позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що
23.06.2006 року між ОСОБА_3 та ТОВ
«Слов'янський нафтопродукт» було
укладено договір застави, відповідно
до умов якого відповідачка в рахунок
погашення заборгованості ТОВ
«Твістер» за договором купівлі-продажу
нафтопродуктів, передала в заставу ТОВ
«Слов'янський нафтопродукт»
будівельні матеріали, з яких збудовано
садовий будинок на земельній ділянці
АДРЕСА_1. Пунктом 1.6 договору застави
ОСОБА_3 зобов'язалась після введення в
експлуатацію і державної реєстрації
права власності на нерухоме майно,
передати будинок в іпотеку позивачу.
Проте, 18.07.2006 року ОСОБА_3 відчужила
належну їй земельну ділянку, на якій
розташований предмет застави
відповідачу ОСОБА_2 Також, 01.12.2006 року
рішенням постійно діючого
третейського суду при юридичній
корпорації «Принцип» за ОСОБА_2 було
визнано право власності на житловий
будинок, розташований на земельній
ділянці АДРЕСА_1, введено будинок в
експлуатацію та зареєстровано в КМБТІ.
Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 11.06.2007 року було звернуто
стягнення на предмет застави -
будівельні матеріали, використані в
будівництві садового будинку на
земельній ділянці АДРЕСА_1 шляхом
передачі їх у власність позивача.
Також, ухвалою Оболонського районного
суду м. Києва від 16.03.2011 року рішення
третейського суду про визнання права
власності на житловий будинок було
скасовано. Крім того, рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
05.03.2013 року за ТОВ «Слов'янський
нафтопродукт» визнано право власності
на будинок АДРЕСА_1. В обґрунтування
своїх позовних вимог позивач також
зазначає, що при посвідченні договору
купівлі-продажу нотаріус ОСОБА_4 не
перевірила стан майна, що розташоване
на земельній ділянці та не витребувала
довідку про відсутність забудови та не
посвідчувала жодного договору
купівлі-продажу об'єкта незавершеного
будівництва, а лише попередній договір
купівлі-продажу садового будинку, за
допомогою якого було приховано факт
наявності застави майна. Всупереч
вимогам діючого на той час
законодавства, нотаріус не перевірила
відсутність заборони відчуження або
арешту не тільки земельної ділянки, а й
заборону відчуження або арешту майна,
яке знаходиться на цій ділянці.
Посилаючись на норми ст. 203, 215 ЦК
України, позивач просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу
земельної ділянки від 18.07.2006 року,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив позов задовольнити,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні проти позову
заперечував, просив відмовити в його
задоволенні, посилаючись на те, що
укладені між відповідачами договори
ніякого відношення до договору застави
не мають, договір іпотеки, на який
посилається представник позивача, не
укладався, а тому позовні вимоги є
безпідставними.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилася, про розгляд справи
повідомлена належним чином, про
причини неявки суд не повідомила.

Третя особа - приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явилася, надала заяву про розгляд
справи у її відсутність та письмові
пояснення .

Вислухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає встановленими наступні
обставини та відповідні ним
правовідносини.

Як убачається з матеріалів справи, 23
червня 2006 року між відповідачем ОСОБА_3
та ТОВ «Слов'янський нафтопродукт»
укладено договір застави, згідно умов
якого ОСОБА_3 в забезпечення виконання
умов договору купівлі-продажу
нафтопродуктів №22/03/06, укладеного між
ТОВ «Слов'янський нафтопродукт» та ТОВ
«Твістер», передала в заставу
товариству будівельні матеріали на
загальну суму 286 845 грн. 60 коп., які
знаходилися на земельній ділянці
АДРЕСА_1 (а.с. 33-37).

Судом встановлено, що 18 липня 2006 року
ОСОБА_3 відчужила належну їй земельну
ділянку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_4 (а.с. 123-124).

Також, 18 липня 2006 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 укладено попередній договір
купівлі-продажу садового будинку,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_4, відповідно до умов якого
сторони зобов'язувалися у строк до
18.01.2007 року укласти договір
купівлі-продажу (основний договір)
садового будинку АДРЕСА_1, який
належить ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу від 05.06.1997 року (а.с.
135-136).

27 липня 2006 року ухвалою Оболонського
районного суду м. Києва накладено арешт
на будівельні матеріали, що належали
ОСОБА_3 та знаходилися за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 8).

01 грудня 2006 року рішенням постійно
діючого третейського суду при
юридичній корпорації «Принцип» за
ОСОБА_2 було визнано право власності на
житловий будинок, розташований на
земельній ділянці АДРЕСА_1, який
введено в експлуатацію та
зареєстровано в КМБТІ (а.с. 23-27). Ухвалою
Оболонського районного суду м. Києва
від 16.03.2011 року рішення третейського
суду про визнання права власності на
житловий будинок за ОСОБА_2 скасовано
(а.с. 28-31).

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 11 червня 2007р. у справі за
позовом ТОВ «Слов'янський
нафтопродукт» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет застави,
звернуто стягнення на предмет застави -
будівельні матеріали, використані в
процесі будівництва будинку,
розташованого на земельній ділянці
АДРЕСА_1 на загальну суму 286 845 грн. 60 коп.
(а.с. 9-17).

Відповідно до акту
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби у
Дарницькому районному управлінні
юстиції в м. Києві Семко І.Г. № 265/19
від 13 вересня 2012 року рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 11 червня 2007 року виконано у
примусовому порядку в повному обсязі
та всі будівельні матеріали (19
найменувань), використані в процесі
будівництва садового будинку з
мансардою, розташованого на земельній
ділянці АДРЕСА_1, зазначені у
виконавчому документі № 2-220/2007 від 11
червня 2007 року, передані у власність
ТОВ «Слов'янський нафтопродукт» в
рахунок погашення заборгованості
ТОВ «Твістер» шляхом передачі їх
представнику ТОВ «Слов'янський
нафтопродукт» Куценко О.І. (а.с. 38).

Отже, як свідчать матеріали справи,
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 11 червня 2007 року про
звернення стягнення на предмет застави
- будівельні матеріали виконано 13.09.2012
року у повному обсязі.

Крім того, рішенням Апеляційного суду
м. Києва від 11 червня 2013 року рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
05.03.2013 року про визнання за ТОВ
«Слов'янський нафтопродукт» права
власності на будинок АДРЕСА_1 скасовано
та відмовлено ТОВ «Слов'янський
нафтопродукт» у задоволенні позову до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
будинок з підстав виконання в повному
обсязі рішення суду про звернення
стягнення на предмет застави (а.с. 173-175).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Позивач обґрунтовує свої
позовні вимоги про визнання недійсним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки тим, що укладення цього
договору порушує право ТОВ
«Слов'янський нафтопродукт» на
земельну ділянку, на якій розташований
будинок, який повинен був бути
переданий позивачу в іпотеку після
його державної реєстрації. Оскільки
будинок та земельна ділянка, на якій
він розташований нерозривно пов'язані
в силу ст. 377 ЦК України, ст. 6 Закону
України «Про іпотеку», тому відповідач
ОСОБА_3 не мала права розпоряджатися
майном без згоди ТОВ «Слов'янський
нафтопродукт», так як це суперечить
вимогам закону та відповідно до
положень ст. 203 та ст. 215 ЦК України є
підставою для визнання такого договору
купівлі-продажу земельної ділянки
недійсним.

За правилом ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України у
випадках, встановлених законом,
правочин підлягає державній
реєстрації. Договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, є укладеним з моменту
державної реєстрації.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

З отриманих на запит суду у приватного
нотаріуса КМНО ОСОБА_4 доказів
убачається, що на момент посвідчення 18
липня 2006 року договору купівлі-продажу
земельної ділянки та попереднього
договору купівлі-продажу садового
будинку приватним нотаріусом
здійснено перевірку щодо заборони
відчуження об'єктів нерухомого та
рухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно перевірки в базі даних Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна інформація про
заборону на земельну ділянку
кадастровий № 90:501:081 була відсутня.
Згідно витягу з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна інформація про
обтяження рухомого майна була відсутня
(а.с. 127-128, 130,138-139).

Згідно інформації, наданої Київським
міським бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна № 34922 від
29.05.2014 року та № 32066 від 02.04.2014 року на
запит суду, убачається, що згідно з
даними Бюро садовий будинок АДРЕСА_1 на
праві власності зареєстровано за
ОСОБА_2 (т. 2, а.с. 8-15).

Тобто, станом на день укладання
договору відповідних договорів
купівлі-продажу будинок та земельна
ділянка, що були їх предметом, були
вільні від обтяжень, право власності на
них було зареєстровано за ОСОБА_3 у
встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

Посилання позивача на посвідчення
нотаріусом попереднього договору
купівлі-продажу садового будинку, як на
фактичне приховування наявності
застави будівельних матеріалів, є
необґрунтованим, оскільки умовами
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
попереднього договору не передбачався
перехід права власності на майно, а
лише обумовлювалися зобов'язання
сторін щодо укладення в майбутньому
основного договору на умовах,
встановлених попереднім договором.

Суд звертає увагу на те, що згідно з п. 3
ст. 635 ЦК України, зобов'язання,
встановлене попереднім договором,
припиняється, якщо основний договір не
укладений протягом строку (у термін),
встановленого попереднім договором,
або якщо жодна із сторін не направить
другій стороні пропозицію про його
укладення.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладався
основний договір протягом строку,
встановленого попереднім договором.

Крім того, як зазначалося вище, всі
будівельні матеріали у кількості 19
найменувань, які використані в
процесі будівництва садового будинку з
мансардою, розташованого на земельній
ділянці АДРЕСА_1 і є предметом договору
застави, зазначені у виконавчому
документі № 2-220/2007 від 11 червня 2007
року передані у власність ТОВ
«Слов'янський нафтопродукт» в рахунок
погашення заборгованості ТОВ
«Твістер» шляхом передачі їх
представнику ТОВ «Слов'янський
нафтопродукт» Куценко О.І. 13.09.2012 року.

Натомість, згідно з матеріалами справи,
право власності на будинок АДРЕСА_1
зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не
встановлено судом.

Даних про те, що право власності
відповідача ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1
припинено у встановленому законом
порядку, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 16 ЦК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
немайнового або майнового права та
інтересу. Цією статтею визначено
способи захисту цивільних прав та
інтересів.

Оскільки згідно з договором застави
від 23.06.2006 року безпосередньо земельна
ділянка АДРЕСА_1 не являлася предметом
застави ані на момент укладення
договору, ані за умови реєстрації права
власності на нерухоме майно, що на ній
розташоване в майбутньому, тому у
позивача, як у заставодержателя
будівельних матеріалів, не виникло
право оспорювати договір
купівлі-продажу земельної ділянки.

Також безпідставними є посилання на
норми ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України,
виходячи з відсутності у позивача
правових підстав, передбачених цими
нормами для визнання договору
купівлі-продажу земельної ділянки
недійсним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК
України, саме на момент вчинення
правочину.

Враховуючи, що будь-яких обставин, які б
свідчили, що права та інтереси позивача
були порушені внаслідок укладення між
відповідачами оспорюваного договору
купівлі-продажу земельної ділянки, а
також невідповідність цього договору
вимогам закону, судом не встановлено,
тому суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ТОВ «Слов'янський
нафтопродукт» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа: приватний нотаріус ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, 61, 208,
209, 212-215, 218 ЦПК України, на підставі
ст.ст. 16, 203, 215, 328, 635, 657 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Слов'янський нафтопродукт» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа : приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
І.О. Набудович