Номер провадження 22-ц/775/3812/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого
Маширо О.П.

суддів Баркова
В.М., Зайцевої С.А.

при секретарі
Сачко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
по апеляції ОСОБА_1, яка діє в інтересах
ОСОБА_2, на рішення Київського
районного суду м. Донецька від 13
березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до публічного акціонерного
товариства «Фідобанк» про захист прав
споживачів, визнання недійсним
кредитного договору та договору
застави транспортного засобу,

у с т а н о в и в :

До апеляційного суду звернулась
представник позивача з апеляційною
скаргою на рішення суду, яким ОСОБА_2
було відмовлено у задоволенні його
позовних вимог.

Суд першої інстанції виходив з того, що
07 квітня 2008 року сторони уклали
кредитний договір, за яким позивач
отримав кредитні кошти у сумі 102 000
доларів США строком по 06 квітня 2015 року
зі сплатою 12,5% річних - для придбання
автомобіля LEXUS LS 460.

У той же день сторони також уклали
договір застави цього автомобіля.

Досліджуючи надані сторонами докази,
суд першої інстанції встановив, що
позивач, укладаючи кредитний договір
та договір застави, погодився на
запропоновані банком умови, про що
свідчить його власноручний підпис у
цих документах, протягом певного часу
ОСОБА_2 повністю виконував ці умови.

Відмовляючи позивачеві у задоволенні
його позовних вимог про визнання
укладених договорів недійсними
внаслідок обману з боку банківської
установи, суд першої інстанції вказав,
що ОСОБА_2 не довів, що у діях
позикодавця на момент вчинення
правочину був наявний умисел на
введення позичальника коштів в оману.

Суд першої інстанції також вказав, що
не є підставним та доведеним посилання
позивача на той факт, що на час
укладання кредитного договору та
договору застави між сторонами не були
узгоджені всі істотні умови цих
договорів, у тому числі щодо розміру
відсоткової ставки кредитування.

Суд також установив, що до підписання
сторонами кредитного договору
позивачеві під особистий підпис була
видана Інформація про умови надання
кредиту.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі, оскільки вважає, що рішення
суду є незаконним, таким, що ухвалене з
порушенням вимог матеріального і
процесуального закону.

Зокрема, суд не прийняв до уваги доводи
позивача про те, що обман з боку банку
полягав у тому, що йому не було
повідомлено про реальну процентну
ставку, бо та процентна ставка, яка
вказана у договорі, не відповідає
дійсній вартості користування
кредитним ресурсом.

Факт обману апелянт підтвердив
розрахунком сукупної вартості
споживчого кредиту та реальної
процентної ставки, виконаного
аудиторською фірмою, з якого
вбачається, що реальна процентна
ставка за користування кредитними
коштами становить 15, 922%, з чим
позичальник не може погодитись.

Однак суд першої інстанції не прийняв
цей доказ.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, рішення суду
залишити без змін, з таких підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим,
тобто ухваленим у відповідності до
вимог процесуального судочинства на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На думку апеляційного суду оскаржуване
судове рішення відповідає вимогам
процесуального і матеріального закону,
тому підстав для його скасування немає.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції всебічно, повно і об"єктивно
дослідив надані сторонами докази,
правильно встановив фактичні
обставини справи та зробив правильні
правові висновки про те, що вимоги
позивача не ґрунтуються на законі.

У рішенні наведені відповідні мотиви, з
яких він його ухвалив. Ці мотиви не
суперечать закону та не спростовуються
доводами скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 07
квітня 2008 року позивач ОСОБА_2 уклав з
відповідачем кредитний договір, за
яким отримав 102 000 доларів США строком
на сім років - з 07 квітня 2008 року по 06
квітня 2015 року для придбання
автомобіля LEXUS LS 460.

Суд першої інстанції, розглядаючи
справу та досліджуючи надані сторонами
докази, правильно встановив, що усі
умови договору, у тому числі, стосовно
процентної ставки за користування
кредитними коштами, були узгоджені з
позичальником, про що свідчить його
власноручний підпис у договорі (а.с.6-7).

Позичальник ОСОБА_2 також був
ознайомлений у Умовами договору та
графіком погашення кредитних коштів,
вказаний документ він теж підписав
(а.с.8-9).

Суд також установив, що ОСОБА_2 прийняв
запропоновані йому умови кредитування,
бо деякий час сумлінно виконував свої
обов»язки за договором.

07 квітня 2008 року сторони також уклали
договір застави транспортного засобу,
який був придбаний за кредитні кошти
(а.с.10-11).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2
просив визнати укладений ним договір
кредиту недійсним як такий, що був
укладений ним під впливом обману.

У відповідності до вимог ч.1 ст.230 ЦК
України якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин визнається
судом недійсним.

Отже, обман має місце тоді, коли,
зокрема, одна сторона навмисне вводить
іншу сторону правочину в оману
стосовно природи правочину, прав та
обов»язків сторін, або заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкоджати вчиненню правочину, чи
замовчує їхнє існування.

Натомість позивач не надав до суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження факту навмисного
введення його в оману у розумінні вимог
закону при укладанні кредитного
договору стосовно суттєвих умов цього
договору, про що справедливо вказано
судом першої інстанції в оскаржуваному
рішенні суду.

Усі доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження у суді, у тому
числі, був досліджений наданий
позивачем ОСОБА_3 вартості споживчого
кредиту та реальної процентної ставки,
який правильно був оцінений судом
першої інстанції серед інших доказів.

На правильність висновків суду доводи
апеляційної скарги не впливають та цих
висновків не спростовують, тому
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити як безпідставну,
рішення суду як таке, що відповідає
вимогам закону, залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України,
апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Донецька від 13 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий:

Судді: