Єдиний унікальний номер 271/1149/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4019/2014
Головуючий в 1 інстанції Кононихіна Н.Ю.
Доповідач Азевич В.Б.
24 квітня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:
головуючого-судді Резникової Л.В.,
суддів: Азевича В.Б., Ларіної Н.О.,
при секретарі Баранчикові Є.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Червоногвардійському районі м.
Макіївки Донецької області про
відшкодування моральної шкоди,
за апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Червоногвардійському районі м.
Макіївки Донецької області на рішення
Червоногвардійського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 21
березня 2014 року, -
17.03.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відділення виконавчої
дирекцій Фонду в Червоногвардійському
районі м. Макіївки про відшкодування
моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги
тим, що він тривалий час перебував у
трудових відносинах з різними
вугледобувними підприємствами
Донецької області та отримав
професійне захворювання. З урахуванням
характеру професійного захворювання
та тієї обставини, що він втратив 70%
працездатності, просив суд стягнути з
відповідача на його користь моральну
шкоду в сумі 15 000 грн.
Рішенням Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 21 березня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволенні. Стягнуто з
відповідача на його користь на
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної внаслідок професійного
захворювання, одноразово 15 000 грн.

На вказане рішення суду відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що
із Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» виключені норми, які
передбачали обов'язок Фонду
відшкодовувати моральну шкоду
потерпілим.

Зазначає, що суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що згідно з
«Порядком встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням ними
трудових обов'язків», затвердженого
Наказом Міністерства охорони здоров'я
від 22.11.1995 року № 212, встановлення факту
моральної шкоди відноситься до
компетенції МСЕК, що є належним
доказом. З огляду на викладене, вважає,
що позивач не довів факту завдання
моральної шкоди.

Представник Фонду - Лошакова О.М.
підтримала доводи апеляційної скарги.

Позивач, сповіщений належним чином про
час та місце розгляду справи, не
з'явився та подав заяву про розгляд
справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення суду першої
інстанції - залишити без змін з
наступних підстав.

Згідно ст. 308 ч. 1 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 тривалий час працював на різних
вугледобувних підприємствах Донецької
області, а саме: з 1967 по 1969 рік працював
на різних посадах у шахті № 2
«Берестовська»; з 1971 року по 1973 рік -
електрослюсарем підземним 4 розряду з
повним робочим днем в шахтоуправлінні
12/13 комбінату «Макіїввугілля»; з 1973
року по 1978 рік - електрослюсарем в
Донецькому ВО
«Донецьквуглезбагачення»; з 1978 року по
1981 рік - головним механіком в
Донецькому виробничому об'єднанні
«Донецьквуглезбагачення»; з 1981 по 1994
рік - на різних посадах в шахті ХХV
з'їзду КПРС Макіївського виробничого
об'єднання «Макіїввугілля», 15.07.1994 року
був звільнений у відповідності з п.1
ст.40 КЗпП України, у зв'язку із
скороченням штату, що підтверджується
копією трудової книжки позивача.

Відповідно до акту № 85 про
розслідування хронічного професійного
захворювання від 30 липня 2005 року ОСОБА_1
при роботі на професіях, пов'язаних з
підземним видобутком кам'яного
вугілля, піддавався впливу
вугільно-породного пилу, несприятливих
метеофакторів, періодичним фізичним
перевантаженням, у зв'язку з чим
захворів на антрако-силікатоз,
інтенсивної форми 1/1, t/s, супутній
діагноз бронхіт, легенева
недостатність 1-2 ступені. За первинним
висновком МСЕК ОСОБА_1 04.07.2005 року було
встановлено 40% втрати працездатності з
наступним переоглядом.

09.06.2010 року відповідно до довідки МСЕК
серії ДОН-04 № 069301 йому було збільшено
відсоток втрати професійної
працездатності до 60%.

При останньому огляді МСЕК від 15 січня
2014 року (довідка серії ДОН-04 № 232967),
ОСОБА_1 встановлено 70% втрати
професійної працездатності та 2 група
інвалідності безстроково.

Внаслідок вищевказаного професійного
захворювання ОСОБА_1 перебував на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні, що підтверджується
виписками з лікувальних установ.

Суд першої інстанції, визначаючи
розмір компенсації, що підлягає
стягненню на користь ОСОБА_1 у
відшкодування моральної шкоди, прийняв
до уваги конкретні обставини
захворювання, ступінь його тяжкості,
характер та глибину пов'язаних з цим
моральних і фізичних страждань,
ступінь вимушеного порушення
нормального укладу його життя та
необхідність докладання для його
організації додаткових зусиль та,
виходячи із суті позовних вимог, засад
розумності та справедливості, вважав
за можливе задовольнити позов у
повному обсязі, стягнувши з
відповідача грошове відшкодування у
розмірі 15 000 грн.

Задовольняючи позов та вирішуючи
питання про розмір відшкодування, суд
виходив з того, що ушкодження здоров'я
позивача сталося при виконанні ним
трудових обов'язків, що в свою чергу
призвело як до фізичних так і до
моральних страждань, а наслідком
втрати працездатності є обмеження
можливостей позивача, що вимагає від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя та є
достатньою підставою для
підтвердження наявності у потерпілого
права на відшкодування моральної
шкоди.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов висновку про
наявність факту заподіяння позивачеві
моральної шкоди внаслідок
професійного захворювання, у зв'язку з
чим не прийняв до уваги заперечення
Фонду.

Визначаючи розмір відшкодування, суд
врахував ступінь втрати позивачем
професійної працездатності - 40% та
виходив з засад розумності та
справедливості.

З вказаними висновками суду першої
інстанції можливо погодитися, оскільки
вони ґрунтуються на законі і доказах,
які повно, всебічно і об'єктивно
перевірені в судовому засіданні.

На момент виникнення правовідносин -
встановлення вперше позивачу
висновком МСЕК від 04 липня 2005 року
стійкої втрати професійної
працездатності у розмірі 40% у зв'язку з
професійним захворюванням діяли норми
п. п. «е» п.1 ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23 вересня 1999 р. № 1105-XIV (у редакції до
набрання чинності Законом України «Про
внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 лютого 2007 року №
717-V), які передбачали обов'язок Фонду
виплатити потерпілому грошову суму за
моральну шкоду за наявності факту
заподіяння йому цієї шкоди.

Згідно рішенню Конституційного Суду
України від 27.01.2004 року №1-9 рп/2004 (справа
про відшкодування моральної шкоди
Фондом соціального страхування)
моральна шкода потерпілого від
нещасного випадку на виробництві чи
професійного захворювання полягає,
зокрема, у фізичному болю, фізичних та
душевних стражданнях, які він поніс у
зв'язку з каліцтвом. Як наслідок,
моральна шкода, заподіяна умовами
виробництва, спричинює порушення таких
особистих немайнових прав, як право на
життя, право на охорону здоров'я тощо.
Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
зазнає значно більшої моральної шкоди,
ніж заподіяна працівникові, який не
втратив професійної працездатності.
Відмова потерпілому у праві на
отримання грошової суми за моральну
шкоду від Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
залежно від ступеня втрати професійної
працездатності має обмежувальний
характер.

В зв'язку з чим, суд обґрунтовано
посилався на положення ст. ст. 21, 28, 34
Закону № 1105-XIV та дійшов висновку про
наявність факту завдання позивачу
внаслідок професійного захворювання
моральної шкоди та стягнув з
відповідача на її відшкодування
грошову компенсацію.

З врахуванням ступеню моральних
страждань потерпілого і наявності
негативних наслідків, суд першої
інстанції в межах обумовленої законом
суми правильно визначив розмір
грошової компенсації моральної шкоди,
що спричинена позивачеві.

Виходячи з наведеного та враховуючи
конкретні обставини справи, можливо
погодитися з вказаним розміром
грошового відшкодування моральної
шкоди.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального або процесуально права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1,
315, 317 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Червоногвардійському районі м.
Макіївки Донецької області відхилити.

Рішення Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 21 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: