Єдиний унікальний номер 267/4809/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3178/2014
Головуючий у 1 інстанції Помогаєв А.В.
Доповідач Корчиста О.І.
11 квітня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
суддів: Хейло
Я.В., Корчистої О.І.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Гірницького районного суду м. Макіївки
Донецької області від 18 лютого 2014 року
по цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «ПроКредит Банк»,
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_3, Гірницький відділ
державної виконавчої служби
Макіївського міського управління
юстиції про визнання виконавчого
напису таким, що не підлягає виконанню,
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» (далі ПАТ «ПроКредит Банк»)
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_3, Гірницький відділ
державної виконавчої служби
Макіївського міського управління
юстиції про визнання виконавчого
напису таким, що не підлягає виконанню,
в обґрунтування якого зазначила, що 16
квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ
«ПроКредит Банк» було укладено Рамкову
Угоду №519 та Договір про надання траншу
Угоди №519 банк надав ОСОБА_3 кредит в
розмірі 100 000 доларів США із
зобов'язанням його повернення протягом
120 календарних місяців частинами зі
сплатою щомісячних відсотків. Крім
цього, на підставі кредитного договору
банк надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 50 000
доларів США зі строком повернення
протягом 60 календарних місяців
частинами зі сплатою відсотків за
користування кредитними коштами. Для
забезпечення належного виконання
зобов'язань за кредитними договорами
ОСОБА_3, 16 квітня 2008 року між банком та
ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки
№519-ІД1, предметом якого є нерухоме
майно у вигляді квартири АДРЕСА_1. Також
вказувала, що у зв'язку з фінансовими
труднощами ОСОБА_3 належним чином не
виконувала зобов'язання за кредитним
договором. У червні 2013 року позивачка
отримала з Гірницького ВДВС
Макіївського МУЮ постанову про
відкриття виконавчого провадження від
24 травня 2013 року про примусове
виконання виконавчого напису
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
№292 від 30 квітня 2013 року. Посилаючись на
те, такий виконавчий напис було видано
із порушенням вимог ст.ст. 87,88 Закону
України «Про нотаріат» та абз. 4 п. 283
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 03 березня 2004 року
№20/5, просила визнати виконавчої напис
нотаріуса від 30 квітня 2013 року №292
таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Гірницького районного
суду м. Макіївки Донецької області від
18 лютого 2014 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ПАТ «ПроКредит Банк»,
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
про визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, а також, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, просила рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що
при зверненні із заявою про видачу
виконавчого напису нотаріуса банком не
було надано нотаріусу документи на
підтвердження безспірності своїх
вимог. Нотаріус не переконалась чи було
укладено договір про відкриття
банківського рахунку з позичальником,
чи саме з тим позичальником він був
укладений, чи наявні первинні
документи, щодо видачі кредиту. Крім
цього, вказувала, що поза увагою суду
першої інстанції залишилось те, що не
було доведено факт отримання нею
вимоги банку.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник третьої особи ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 просила апеляційну
задовольнити.

В судовому засіданні представник
відповідача Кошман О.П. просила
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Інші сторони в судове засідання
не з'явились, повідомлялись належним
чином про час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників сторін, що
з'явились, дослідивши матеріали справи
та перевіривши наведені в скарзі
доводи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає
задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст.8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставинах, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог та
заперечень,підтверджених доказами, які
були досліджені у судовому засіданні і
які відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також, якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції
встановлено, що 16 квітня 2008 року між
ОСОБА_3 та ЗАТ «ПроКредит Банк» було
укладено Рамкову Угоду №519 та Договір
про надання траншу №4.22575/519. Відповідно
до умов Рамкової Угоди №519 банк надав
ОСОБА_3 кредит в розмірі 100 000 доларів
США із зобов'язанням його повернення
протягом 120 календарних місяців
частинами зі сплатою щомісячних
відсотків.

Також, судом першої інстанції
встановлено, що на підставі кредитного
договору банк надав ОСОБА_3 кредит в
розмірі 50 000 доларів США зі строком
повернення протягом 60 календарних
місяців частинами зі сплатою відсотків
за користування кредитними коштами.

Крім цього, судом першої
інстанції встановлено, що з метою
забезпечення належного виконання
зобов'язань за кредитними договорами
ОСОБА_3, 16 квітня 2008 року між банком та
ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки
№519-ІД1, предметом якого є нерухоме
майно у вигляді квартири АДРЕСА_1.

Крім цього, судом встановлено, що
у зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань за кредитним договором
ОСОБА_3, 30 квітня 2013 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 було
видано виконавчий напис №292.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 про визнання
виконавчого напису нотаріуса таким, що
не підлягає виконанню, суд першої
інстанції виходив з того, що під час
вчинення нотаріальної дії у вигляді
видачі виконавчого напису нотаріуса
відповідачами було дотримано вимоги
Закону України «Про нотаріат» та
«Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України», затвердженого 22
лютого 2012 року Наказом Міністерства
юстиції України» за № 296/5, який діяв на
час видачі оспорюваного виконавчого
напису нотаріуса.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони відповідають
вимогам закону та фактичним
обставинам.

Згідно зі ст. 87 Закону України
«Про нотаріат» для стягнення грошових
сум або витребування від боржника
майна нотаріуси вчиняють виконавчі
написи на документах, що встановлюють
заборгованість.

Перелік документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону
України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє
виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що для вчинення
виконавчого напису банком було надано
нотаріусу оригінал договору іпотеки
№519-ІД1 від 16 квітня 2008 року; копію
рамкової угоди №519 від 16 квітня 2008 року;
копію договору про надання траншу
№4.22575/519 від 16 квітня 2008 року; копію
паспорту іпотекодавця ОСОБА_1; копію
повідомлення про виникнення
заборгованості від 07 грудня 2012 року;
копію чеку про направлення поштового
повідомлення на адресу ОСОБА_1 від 11
грудня 2012 року (а.с. 135-160).

У зв'язку з наведеним висновки
суду першої інстанції про надання
банком документів, які підтверджують
безспірність заборгованості та їх
достатньо для видачі виконавчого
напису нотаріуса, відповідають вимогам
закону, наявним в матеріалах справи
доказам та фактичним обставинам по
справі.

Враховуючи викладене та юридичну
природу спірних правовідносин, під час
вирішення питання, суд повно встановив
всі обставини, якими обґрунтовувались
вимоги й заперечення сторін.

Інші доводи апеляційної скарги
фактично зводяться до переоцінки
доказів, які були досліджені судом
першої інстанції, проте переконливих
доказів, які б спростовували висновки
суду, апелянтом не надано.

Таким чином, вирішуючи спір, суд
першої інстанції встановив права і
обов`язки сторін, що брали участь у
справі, обставини справи, перевірив
доводи і заперечення сторін, дав їм
належну правову оцінку і зробив вірний
правовий висновок. Рішення ухвалене з
дотриманням судом норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин, оскільки судом
апеляційної інстанції не встановлено
порушень норм матеріального або
процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування
правильного по суті і справедливого
рішення суду, апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Гірницького районного суду м.
Макіївки Донецької області від 18
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді