Справа № 363/3317/13-ц Головуючий у І
інстанції Чірков Г.Є.Провадження №
22-ц/780/3274/14 Доповідач у 2
інстанції Волохов Л.А.Категорія 24
УХВАЛА

Іменем України

12 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 24 лютого 2014 року
у справі за позовом Відкритого
акціонерного товариства "Національна
акціонерна страхова компанія "Оранта"
до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку
регресу шкоди завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ВАТ НАСК «Оранта»
звернулося до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те, що 15.09.2009 року між
ОСОБА_3 та ВАТ НАСК «Оранта» укладено
договір добровільного страхування
транспортного засобу № 599811.

Позивач вказував на те, що 22.07.2010 року
стався страховий випадок (ДТП за участю
відповідача, який керував
застрахованим автомобілем), у
результаті якого, застрахованому у
позивача автомобілю спричинені
механічні пошкодження на суму 50 920 грн.
Винним у ДТП згідно ухвали
Апеляційного суду Київської області
від 03.08.2011 року є ОСОБА_2

Посилаючись на те, що позивач виконуючи
свої договірні зобов'язання, виплатив
страхувальнику на підставі розрахунку
зазначену суму коштів, просив
відшкодувати матеріальну шкоду в
порядку регресу в розмірі 50 920 грн. 00
коп., а також судовий збір у розмірі 509
грн. 20 коп.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 24 лютого 2014
року позовні вимоги ВАТ НАСК «Оранта»
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ НАСК
«Оранта» на відшкодування
матеріальної шкоди в порядку регресу 50
920 грн. та судовий збір у розмірі 509 грн.
20 коп., а всього 51 429 грн. 20 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в
якій, просив рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким відмовити в
задоволені заявлених позовних вимог з
підстав неправильного застосування
судом норм процесуального права, а
також з підстав неповного з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та невідповідності висновків
суду фактичним обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді - доповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року „Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що
15.09.2009 року між ОСОБА_3 та ВАТ НАСК
«Оранта» укладено договір
добровільного страхування
транспортного засобу №599811, відповідно
до умов якого, застраховано автомобіль
«Ніссан» д.н.з. НОМЕР_1.

Судом першої інстанції встановлено що
22.07.2010 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем
«Сітроен» д.н.з. НОМЕР_2, допустив
зіткнення з автомобілем «Ніссан» д.н.з.
НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_3,
внаслідок чого автомобілю «Ніссан»
завдано механічні ушкодження.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок
у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Зі змісту вироку Вишгородського
районного суду Київської області від
25.05.2011 року вбачається, що ОСОБА_2
визнано винним у скоєнні вказаного ДТП
( а.с 11 - 16).

З матеріалів справи вбачається, що
26.07.2010 року ОСОБА_3 звернувся до ВАТ НАСК
«Оранта» із заявою про виплату
страхового відшкодування в зв'язку з
пошкодженням застрахованого
транспортного засобу внаслідок
вказаної ДТП, що відповідно до умов
вищевказаного договору добровільного
страхування транспортного засобу №
599811, укладеного 15.09.2009 року є страховим
випадком.

Відповідно до проведеного дослідження
№АА8940НР_09.08-3 про оцінку майна від 09.08.2010
року вартість матеріального збитку,
завданого ОСОБА_3 як власнику
автомобіля «Ніссан» д.н.з. НОМЕР_1,
складає 105 673 грн. 32 коп.

Зі змісту платіжних доручень № 22431 від
04.04.2012 року та № 25008 від 12.04.2012 року
вбачається, що позивач, на підставі
страхових актів №СТО-11-10885/1 від 01.09.2011
року та №СТО-11-10885/2 від 21.11.2011 року та
розрахунку сум страхового
відшкодування до них, здійснив виплату
страхового відшкодування в розмірі 50 920
грн.

Згідно ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

За ст. 1191 ЦК України, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи в розмірі
виплаченого відшкодування.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст.
27 ЗУ „Про страхування", до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування,
у межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність у разі недостатності
страхового відшкодування для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов"язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою.

Відповідно до ст. 27 Закону України від 07
березня 1996 року №85/96-ВР «Про
страхування», ст. 38 Закону України від 01
липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», ст. 993 ЦК України
до страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Зважаючи на те, що ВАТ НАСК «Оранта»
після виплати страхового
відшкодування у вказаній сумі
правомірно отримало право зворотної
вимоги до ОСОБА_2, відповідальність
якого встановлена, за завдану шкоду,
суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про стягнення
з останнього на користь позивача на
відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу 50 920 грн.

Також не знайшли свого підтвердження
твердження апелянта щодо пропуску
позивачем строку позовної давності,
оскільки відповідно до положення ч. 4
ст. 261 ЦК України за регресним
зобов'язанням перебіг позовної
давності починається від дня виконання
основного зобов'язання.

Зважаючи на викладене, суд першої
інстанції вірно встановив характер
спірних правовідносин та прийшов до
обґрунтованого висновку про
відшкодування в порядку регресу шкоди
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди у
вказаній сумі.

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених статтею 61 ЦПК
України, частина перша якої передбачає,
що обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
судового рішення.

При таких обставинах, коли судом першої
інстанції повно і всебічно з'ясовані
всі обставини справи, дана належна
правова оцінка доказам, висновки суду
відповідають фактичним обставинам
справи, а ухвалене рішення відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні

На підставі наведеного, керуючись:
ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 24 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: