Справа № 1203/9312/12, 2/434/294/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року Артемівський
районний суд м. Луганська

у складі головуючого судді
Головіної Т.М.

при секретарі
Височиній А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 , треті особи -
Камянобрідський відділ державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції , Публічне
акціонерне товариство
«Брокбізнесбанк» в особі Луганського
головного регіонального відділення
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» про виділ частки
внатурі із спільного майна для
звернення стягнення на неї,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулася до суду з
позовом , який надалі уточнила (а.с.
177-179), в якому просить, на підставі ст. 371
ЦК України, розділити сумісне майно
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в натурі для
звернення стягнення на нього, шляхом
продажу майна відповідачів з публічних
торгів , виділивши відповідачу ОСОБА_2
земельну ділянку , площею 0,0960га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_2 ,
відповідачці ОСОБА_3 -нежитлове
приміщення (стоматологічний кабінет) з
окремим зовнішнім входом , що
розташований за адресою : АДРЕСА_1;
визнати заборгованість , що виникла у
відповідача ОСОБА_2 перед нею , в
розмірі 396643,31грн., спільним майном
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та в рахунок
погашення вказаної заборгованості
звернути стягнення на нежитлове
приміщення (стоматологічний кабінет) з
окремим зовнішнім входом , що
розташований за адресою : АДРЕСА_1, яке
належить ОСОБА_3 Свої позовні вимоги
ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що рішенням
Кам»янобрідського районного суду м.
Луганська від 09.11.2010р., яке набуло
законної чинності , стягнуто з ОСОБА_2
на її користь борг у сумі 396643,31грн. На
даний час рішення не виконане,
особистого майна для погашення боргу у
ОСОБА_2 не достатньо. Під час позики
грошей відповідач ОСОБА_2 перебував у
шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 , яка
повинна відповідати по боргам чоловіка
своєю часткою у спільному сумісному
майні, дана частка, відповідно до вимог
закону, є рівною з часткою чоловіка.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги ОСОБА_1
підтримав, надав пояснення аналогічні,
викладені у позові, суду пояснив, що
спірне майно надбане подружжям ОСОБА_2
та ОСОБА_3 під час шлюбу і вказаний
позивачем порядок розділу майна
відповідає принципу рівності часток
подружжя , оскільки ОСОБА_3
заперечувала проти доступу експерта до
усього майна , чим ухилилась від участі
в експертизі; ОСОБА_3 просив виділити
саме стоматологічний кабінет, оскільки
вона там працює.

Представник відповідача ОСОБА_3
у судовому засіданні просила
відмовити у задоволенні позову, суду
пояснила, що квартира АДРЕСА_1 є
особистою власністю ОСОБА_3 на підставі
договору дарування від 07.11.2000р.; спірна
земельна ділянка перебуває в іпотеці
ПАТ «Брокбізнесбанк»; згоду на позику
ОСОБА_3 не надавала, про борг чоловіка
не знала і на які цілі дані кошти ОСОБА_2
використав їй не відомо також; під час
позики грошей подружжя ОСОБА_2 не
перебувало у шлюбно-сімейних
відносинах.

Відповідач ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явився, про час та місце
слухання справи повідомлений належним
чином, причин неявки суду не повідомив,
заяви про розгляд справи за його
відсутності не надходило .

Представник третьої особи ПАТ
«Брокбізнесбанк» з позовом ОСОБА_1 не
погодився, посилаючись на те, що спірна
земельна ділянка є предметом
іпотечного договору від 07.12.2007р.; у
ОСОБА_2 є невиконані боргові
зобов'язання перед Банком за кредитним
договором, який забезпечений даною
іпотекою і в судовому порядку з
останнього стягнуто заборгованість за
кредитним договором , тому Банк має
першочергове право на звернення
стягнення на вказану земельну ділянку.

Представник третьої особи
Камянобрідського ВДВС Луганського МУЮ
у судове засідання не з'явився, надав
заяву про розгляд справи без його
участі, заперечень проти позову не
надав.

З пояснень представників сторін ,
третьої особи ПАТ «Брокбізнесбанк» ,
наданих доказів встановлено наступне:

рішенням Кам»янобрідського районного
суду м.Луганська від 09.11.2010р., у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування збитків ,
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання угоди недійсною
встановлено, що 15.09.2008р. ОСОБА_1 позичила
ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 357000грн.
Даним рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 борг з урахуванням 3%
річних та індексу інфляції у сумі
394823,31грн. Рішення ухвалою Апеляційного
суду Луганської області від 26.04.2011р.
залишено без змін, набуло законної
чинності. На виконання рішення судом
16.05.2011р. видано виконавчий лист.

Під час позики грошей
відповідач ОСОБА_2 - з 09.06.1995 року
перебував у шлюбі з відповідачкою
ОСОБА_3 , який розірвано на підставі
рішення Кам»янобрідського районного
суду м. Луганська від 10.12.2012р. Даним
рішенням встановлено, що подружжя
ОСОБА_3 з жовтня 2008 року, через
погіршення стосунків, мешкало окремо
та не вело спільне господарство.
Рішення чинне.

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку Серія ЛГ
№118972 від 12.12.2005р., відповідачці ОСОБА_3
належить земельна ділянка, площею
0,0960га, що розташована за адресою:
АДРЕСА_2, яка виділена під будівництво і
обслуговування жилого будинку ,
господарських будівель і споруд. В
плані вказаної земельної ділянки
зазначено, що згідно проекту в 2007р.
побудований недобудований житловий
будинок А-2 з підвалом. Дана земельна
ділянка є предметом договору іпотеки
від 07.12.2007р. , укладеного між АБ
«Брокбізнесбанк»(іпотекодержатель) та
ОСОБА_3 (іпотекодавець), яка діє , як
майновий поручитель ОСОБА_2 (боржник) за
кредитним договором , укладеним 07.12.07р.
між ним та АБ «Брокбізнесбанк» на суму
34790 доларів США , строком до 06.12.12р.

На даний час кредит ОСОБА_2 не
погашений.

Згідно нотаріально посвідченого
договору дарування квартири від
07.11.2000р. ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
подарували, а ОСОБА_3 прийняла у дар
квартиру АДРЕСА_1; 19.08.2004р. УКМ
Луганської міської ради видано
свідоцтво про право власності на
належне ОСОБА_3 нежитлове приміщення
(стоматологічний кабінет) АДРЕСА_1 .

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку Серія ЯГ
270188 від 12.02.2007р., рішення Артемівського
р/с м. Луганська від 05.03.07р., витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 27.03.07р. відповідачу ОСОБА_2
належить земельна ділянка, площею
0,0576га та розташований на ній житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_3

Згідно договору дарування житлового
будинку від 02.09.2008р., витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 08.09.09р. ОСОБА_2 на праві
приватної спільної часткової
власності належить ? частка житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_4

Згідно листа Державної інспекції
сільського господарства України від
24.07.2012р., за ОСОБА_2, ОСОБА_3
сільськогосподарської та тракторної
техніки не зареєстровано.

Згідно листа Ленінської міжрайонної
ДПІ у м.Луганську від 25.07.2012р., ОСОБА_2 на
податковому обліку згідно даних АІС
«РПП» станом на 25.07.2012р. в Ленівнській
МДПІ у м. Луганську розрахункових
рахунків не має.

У відповідності до ст. 509 ЦК
України зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11ЦК, в
тому числі з договорів.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або
інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку
ж кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Ст.1047 ЦК України передбачає, що
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмірі неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ст..1049 ЦКУ
позичальник зобов'язаний повернути
предмет позики у встановлені договором
або законом строки.

Згідно ст.526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і одностороння відмова
від зобов'язання не допускається.

Згідно ст. 65 Сімейного кодексу
України при укладенні договорів одним
із подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Договір, укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї.

Відповідно до ч.1 ст.31 ЦК України
правочин вважається дрібним побутовим,
якщо він задовольняє побутові потреби
особи, відповідає її фізичному,
духовному чи соціальному розвитку та
стосується предмета, який має невисоку
вартість, то договором стосовно
цінного майна можна вважати договір,
який виходить за межі дрібного
побутового правочину.

Відповідно до ст. 57, 60, 61, 70
Сімейного кодексу України, 370 ЦК
України, майно, набуте дружиною
(чоловіком) за час шлюбу, але на
підставі договору дарування є
особистою приватною власністю дружини
(чоловіка); майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності ... Частки кожного із подружжя
у їх праві спільної сумісної власності
є рівними. Якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 73 СК України, за
зобов'язаннями одного з подружжя
стягнення може бути накладено лише на
його особисте майно і на частку у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка виділена йому в натурі. Стягнення
може бути накладено на майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
якщо судом встановлено, що договір був
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї і те, що було одержане
за договором, використано на її
потреби.

Згідно ст. 190 ЦК України,
майном як особливим об'єктом
вважаються окрема річ, сукупність
речей, а також майнові права та
обов'язки.

Статтею 371 ЦК України
встановлено, що кредитор співвласника
майна, що є у спільній сумісній
власності, у разі недостатності у нього
іншого майна, на яке може бути звернене
стягнення, може пред'явити позов про
виділ частки із спільного майна в
натурі для звернення стягнення на неї.
Виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, для звернення
стягнення на неї здійснюється у
порядку, встановленому статтею 366 цього
Кодексу.

Статтею 366 ЦК України
встановлено, що кредитор співвласника
майна, що є у спільній частковій
власності, у разі недостатності у нього
іншого майна, на яке може бути звернене
стягнення, може пред'явити позов про
виділ частки із спільного майна в
натурі для звернення стягнення на неї.
Якщо виділ в натурі частки із спільного
майна має наслідком зміну його
призначення або проти цього
заперечують інші співвласники, спір
вирішується судом.

Згідно ст. ст. 59, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях. Обставини
справи які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування , не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Аналізуючи надані сторонами
докази та даючи правову оцінку діям
сторін, суд дійшов наступних висновків:

вирішуючи питання про
визнання заборгованості у сумі
394823,31грн. , виниклої внаслідок
укладення договору позики від 15.09.2008р.,
спільним майном подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 та покладення на відповідачку
ОСОБА_3 обов'язку відповідати своєю
часткою у спільному сумісному майні по
боргам чоловіка, суд виходить з
встановлення обставин, чи був договір
позики укладений для потреб та
інтересів сім'ї.

Суд вважає не підтвердженим у
судовому засіданні жодним із засобів
доказування факт укладення ОСОБА_2
договору позики в інтересах сім'ї.
Представник відповідача ОСОБА_3 дану
обставину категорично заперечує,
вказуючи на те, що відповідачка ОСОБА_3
про борг чоловіка нічого не знала;
ніякої згоди на цю позику вона не
надавала; їй не відомо на які цілі були
витрачені кошти за даною позикою і дані
ствердження представника відповідачки
ОСОБА_3 не спростовані позивачем жодним
доказом.

Таким чином, одна з обставин,
за якою на підставі закону на
відповідачку ОСОБА_3 може бути
покладено обов'язок відповідати своєю
часткою у спільному сумісному майні по
боргам чоловіка - що отримані грошові
кошти від ОСОБА_1 були витрачені в
інтересах сім»ї - у суді не
встановлена. Суд вважає, що сам по собі
факт перебування відповідачів на час
виникнення спірних правовідносин у
шлюбі, враховуючи також, що практично
одразу після позики грошей, подружжя
ОСОБА_3 припинило шлюбно-сімейні
відносини, не є безумовною підставою
для покладення на відповідачку ОСОБА_8
відповідальності за виниклі боргові
зобов'язання колишнього чоловіка
ОСОБА_2

Судом встановлено також
відсутність письмової згоди
відповідачки ОСОБА_8 на дану позику,
яка у відповідності до ст. 65 СК України
обов'язково повинна бути, оскільки
угода сторін, виходячи з суми позики,
згідно ч.1 ст.31 ЦК України, вийшла за
межі дрібної побутової, стосується
цінного майна.

Аналогічна правова позиція
викладена в Постанові Верховного Суду
України від 20.02.2013р. № 6-163цс12 з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права , що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах .

У зв'язку із викладеним, при
доведених та встановлених у судовому
засіданні обставинах відповідальність
за порушення грошового зобов'язання
повинен нести відповідач ОСОБА_2
особисто і підстав для перекладання
даного обов'язку на відповідачку
ОСОБА_3 ( про що фактично заявлено
позов), судом не встановлено.

Встановлено також, що
нежитлове приміщення (стоматологічний
кабінет) з окремим зовнішнім входом , що
розташований за адресою : АДРЕСА_1 , у
відповідності до ст. 57 СК України, є
особистою власністю відповідачки
ОСОБА_3, так як належить їй на підставі
договору дарування від 07.11.2000р. , тобто
не є спільним сумісним майном подружжя
ОСОБА_3 та не може бути включено до
складу майна, яке підлягає поділу;
спірна земельна ділянка знаходиться
під іпотекою ПАТ «Брокбізнесбанк» ,
який приймаючи до уваги не виконані
ОСОБА_2 боргові зобов'язання за
кредитним договором від 07.12.2007р., має
першочергове право на отримання
належних йому грошових сум за рахунок
даного заставного майна, тому на нього
не може бути звернено стягнення для
задоволення майнових вимог позивача
ОСОБА_1

Крім того, вимоги про виділення
частки із спільного майна в натурі для
звернення стягнення на неї можуть бути
пред'явлені лише у разі недостатності у
відповідача майна, на яке може бути
звернене стягнення. Такий факт повинен
встановити державний виконавець при
проведенні виконавчих дій. Разом з тим,
позивачем не надано жодного доказу
щодо ходу виконання рішення
Кам»янобрідського районного суду м.
Луганська від 09.11.2010р. та, що воно
взагалі знаходиться на виконанні у ДВС,
щодо недостатності майна відповідача
ОСОБА_2 для погашення боргу, враховуючи
встановлений судом факт існування у
ОСОБА_2 у власності нерухомості у
вигляді земельної ділянки, площею
0,0576га та розташованого на ній
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 ,
? частки житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_4, на яке може бути звернуто
стягнення і доказів сьогоденної
вартості даного майна позивачем не
надано також.

Позов необґрунтований,
задоволенню не підлягає.

При відмові у позові судові
витрати не стягуються.

На підставі ст.ст. 190,366, 370,
371,509, 526, 1046,1047,1049, ЦК України, ст.ст. 61,65,
64, 73 СК України , керуючись ст.ст. 10, 59,60,
212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
, треті особи - Камянобрідський відділ
державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції , Публічне акціонерне
товариство «Брокбізнесбанк» в особі
Луганського головного регіонального
відділення Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» про виділ
частки внатурі із спільного майна для
звернення стягнення на неї - відмовити
за необґрунтованістю позовних вимог.

Апеляційна скарга на
рішення суду може бути подана протягом
10 днів з дня його проголошення.

Суддя: