Справа № 211/2069/13-ц
Провадження № 2/211/67/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 серпня 2014 року Довгинцівський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді:
Папариги В.А.,

при секретарі:
Ручка М.Л.,

за участю:

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Кривому Розі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про встановлення юридичного
факту проживання однією сім'єю жінки та
чоловіка без шлюбу та визнання права
власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Довгинцівського
районного суду м. Кривого Рогу з
позовом до ОСОБА_3 про встановлення
юридичного факту проживання однією
сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу та
визнання права власності, який в
послідуючому неодноразово уточнювала.
В обґрунтування своїх вимог позивач
послалася на те, що з 18.07.1992 року вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем ОСОБА_3. Від цього шлюбу в
них народилась донька - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Перебуваючи у шлюбі вони
мешкали разом з відповідачем та
донькою ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1. 22
квітня 2002 року, шлюб між ними було
розірвано. Однак фактично одразу після
розірвання шлюбу, вони знову відновили
свої сімейні стосунки, та з травня 2002
року продовжили спільне мешкання за
адресою АДРЕСА_1. Перебуваючи з
відповідачем у фактичних шлюбних
стосунках, вони вирішили поліпшити
свої житлові умови та 27 грудня 2003 року
був укладений договір купівлі - продажу
між гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_3,
зареєстрований приватним нотаріусом
ОСОБА_7, відповідно до якого ОСОБА_8,
продає, а ОСОБА_3, купує домоволодіння
за адресою АДРЕСА_2. Після придбання
домоволодіння, вони почали проводити в
ньому ремонті роботи, з саме змінювали
вікна, змінювали систему опалення,
робили покрівлю даху, прибудували
веранду, добудували кухню, обшивали
стіни будинку гіпсокартоном, приводили
до ладу двір домоволодіння, а саме
бетонували підлогу двору. 28 вересня 2004
року, вони разом з відповідачем
зареєструвались за адресою АДРЕСА_2.
Перебуваючи у фактичних
шлюбно-сімейних стосунках позивач
народила доньку, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2,
яка є інвалідом дитинства. Батьком
дитини відповідач себе повністю
визнав, про що надав письмову заяву до
відділу Довгинцівського РАЦС м.
Кривого Рогу. Під час проживання однією
сім'єю, за спільні кошти, окрім
вищевказаного домоволодіння сторонами
було придбано автомобіль «HYUNDAI Н-200»,,
2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_5,
причеп Ч3 81021, 1995 року випуску, номерний
знак НОМЕР_6, та автомобіль Мерседес
Бенц - 308, 2001 року випуску, номерний знак
НОМЕР_1. З вересня 2012 року, з вини
відповідача, їхні фактично шлюбні
стосунки були припинені та позивач
була змушена разом з донькою ОСОБА_9
переїхати до іншого помешкання. В
останній редакції позову посилаючись
на те, що на її утриманні знаходиться
малолітня дитина, яка являється
інвалідом дитинства та потребує
постійного догляду, турботи та
виховання, додаткових матеріальних
затрат на лікування тощо, відповідач не
надає матеріальної допомоги на
утримання доньки, позивач просила
встановити факт проживання її та
відповідача однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в період з травня 2002
року по вересень 2012 року; визнати
домоволодіння за адресою АДРЕСА_2,
автомобіль «HYUNDAI Н-200»,, 2000 року
випуску, номерний знак НОМЕР_5, причеп Ч3
81021, 1995 року випуску, номерний знак
НОМЕР_6, такими що були набуті сторонами
за час спільного проживання та
належать їм на праві спільної сумісної
власності та розділити це майно,
визнати за позивачем право власності
на 2/3 частини домоволодіння за адресою
АДРЕСА_2, на 2/3 частини автомобіля «HYUNDAI
Н-200»,, 2000 року випуску, номерний знак
НОМЕР_2 та причепу Ч3 81021, 1995 року
випуску, номерний знак НОМЕР_6.

Ухвалою Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 22.08.2014 року за
заявою позивача, позовну заяву ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про встановлення юридичного
факту проживання однією сім'єю жінки та
чоловіка без шлюбу та визнання права
власності, в частині позовних вимог
щодо автомобілю Мерседес Бенц - 308, 2001
року випуску, номерний знак НОМЕР_1,
залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_2 на позовних
вимогах наполягали та посилаючись на
обставини, викладені в позові, просили
суд встановити факт проживання
позивача та відповідача однією сім'єю
без реєстрації шлюбу в період з травня
2002 року по вересень 2012 року; визнати
домоволодіння за адресою АДРЕСА_2,
автомобіль «HYUNDAI Н-200»,, 2000 року
випуску, номерний знак НОМЕР_2, причеп 43
81021, 1995 року випуску, номерний знак
НОМЕР_6, такими що були набуті сторонами
за час спільного проживання та
належать їм на праві спільної сумісної
власності та розділити це майно,
визнати за позивачем право власності
на 2/3 частини домоволодіння за адресою
АДРЕСА_2, на 2/3 частини автомобіля «HYUNDAI
Н-200»,, 2000 року випуску, номерний знак
НОМЕР_2 та причепу 43 81021, 1995 року випуску,
номерний знак НОМЕР_6. Просили стягнути
з відповідача на користь позивача
понесені нею витрати по сплаті
судового збору, по проведенню
експертиз, а також витрати на правову
допомогу в розмірі 5000,00 гривень.

Відповідач ОСОБА_3 та його
представник ОСОБА_4 проти позову
заперечували, та посилаючись на
безпідставність заявлених вимог,
просили в позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_11 в судове засідання
не з'явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлена.

Вислухавши сторони, свідків дослідивши
письмові докази по справі, суд вважає
за необхідне позов задовольнити
частково виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з
18.07.1992 року по 22 квітня 2002 року, сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі. В
період шлюбу у них народилась донька -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15-17 т.1 - копії
свідоцтв про укладення шлюбу, про
розірвання шлюбу та народження) .

В період шлюбу 25.10.1995 року сторони
придбали причеп Ч3 81021, 1995 року випуску,
номерний знак НОМЕР_6, що був
зареєстрований за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3
(а.с. 33 т.1 - витяг), що не заперечувалося
сторонами в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 22 КпШС України (чинною
на час виникнення спірних
правовідносин) визначено, що майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

27 грудня 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3
укладено договір купівлі - продажу
домоволодіння, розташованого за
адресою АДРЕСА_2, зареєстрований
приватним нотаріусом ОСОБА_7,
відповідно до якого ОСОБА_6, продає, а
ОСОБА_3, купує вищевказане
домоволодіння . Право власності
відповідача за вказаним договором
зареєстровано в Комунальному
підприємстві «Криворізьке бюро
технічної інвентаризації» 11.02.2004 року,
номер запису 47724 в книзі 211- 4 ( а.с 162- 163 т.1
- копія договору купівлі-продажу та
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно).

Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

В позові позивач просила суд
встановити факт її проживання з
відповідачем однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в період з травня 2002
року по вересень 2012 року.

Аналізуючи надані суду докази, суд
приходить висновку, що вказані позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково та вважає встановленим факт
спільного проживання сторін однією
сім'єю без реєстрації шлюбу в період з
01.01.2004 року до вересня 2012 року, при цьому
суд виходить з пояснень допитаних в
судовому засіданні свідків: ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_6, які
підтвердили факт проживання сторін у
спірному домоволодінні в зазначений
час. Як слідує з копії свідоцтва про
народження ІНФОРМАЦІЯ_4 року у сторін
народилася спільна дитина ОСОБА_9 ( а.с.
14 т.1- копія свідоцтва). З досліджених
матеріалів цивільних справ № 2-1673/05 та
№ 411/6376/ 12 слідує, що під час розгляду
вказаних справ відповідач ОСОБА_3 не
заперечував того, що ОСОБА_1 проживала з
ним однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_2

При цьому суд не може прийняти як доказ
того, що сторони в зазначений вище
період не проживали спільно як чоловік
та дружина, пояснення в судовому
засіданні свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16,
оскільки як пояснив в судовому
засіданні свідок ОСОБА_15, йому
достовірно не відомо чи проживали
після розірвання шлюбу сторони однієї
сім'єю, однак він бачив позивача в
подвір'ї будинку відповідача, як і
інших жінок, а свідок ОСОБА_16 пояснила,
що вона видаючи довідки сторонам, як
квартальна уповноважена, не перевіряла
того факту чи проживає позивач в
будинку відповідача, а особисто цього
не знає.

Однак, частина періоду часу з травня 2002
року по 01.01.2004 року, щодо якого позивач
просить встановити факт проживання
однією сім`єю з відповідачем підпадає
на час до набрання чинності Сімейним
кодексом України, виходячи з чого, суд
при розгляді позову в цій частині та з
огляду на те, що СК України в даному
випадку не має зворотньої дії в часі
керується положеннями Кодексу про
шлюб та сім»ю України.

Положеннями ст. 6 КпШС України
встановлено, що правове регулювання
шлюбних і сімейних відносин в Україні
здійснюється тільки державою.
Визнається тільки шлюб, укладений у
державних органах реєстрації актів
громадянського стану. Релігійний обряд
шлюбу, так само, як і інші релігійні
обряди, не має правового значення і є
особистою справою громадян.

Таким чином, оскільки встановлення
заявленого факту проживання сторін
однією сім`єю без укладення шлюбу
протягом періоду часу з травня 2002 року
по 01.01.2004 рік в проекції даного спору не
передбачено положеннями чинного на той
час Кодексу про шлюб та сім`ю України,
тому позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають.

Виходячи з положень ст. 3 СК України,
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і
тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку
з навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно. Сім'я створюється
на підставі шлюбу, кровного
споріднення, усиновлення, а також на
інших підставах, не заборонених
законом і таких, що не суперечать
моральним засадам суспільства.

Враховуючи встановлені в судовому
засіданні обставини, зважаючи на те, що
Сімейний кодекс України набрав
чинності 01 січня 2004 року, а також на те,
що положеннями Кодексу про шлюб та
сім`ю України поняття сім`ї не
визначено, суд знаходить доведеним та
обґрунтованим факт проживання сторін
однією сім`єю без укладення шлюбу та
вважає за доцільне встановити таке за
період часу з 01 січня 2004 року по
вересень 2012 року.

При цьому приймаючи до уваги, що право
власності на спірне домоволодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_2 набуто
відповідачем 27 грудня 2003 року, суд не
вбачає підстав для визнання даного
майна спільною сумісною власністю
сторін, тому позовні вимоги в цій
частині також не підлягають
задоволенню.

В той же час зважаючи на те, що в
судовому засіданні знайшло своє
підтвердження те, що в період спільного
сумісного проживання сторін ними було
придбано автомобіль «HYUNDAI Н-200», 2000
року випуску, номерний знак НОМЕР_2,
який зареєстрований 22.09.2006 року за
відповідачем ОСОБА_3 та ще до
розірвання шлюбу авто-причеп ЧЗ81021,
номерний знак НОМЕР_7, шасі № НОМЕР_8,
колір світло-сірий, 1995 року випуску, що
також зареєстрований за ОСОБА_3, суд
вважає обґрунтованими вимоги позивача
про визнання даного майна спільною
сумісною власністю сторін.

Відповідно ч.1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку.

Статтею 69 СК України передбачено, що
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу, а згідно частини 1
статті 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Відповідно ч.3 ст. 70 СК України за
рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка,
лише за умови, що розмір аліментів, які
вони одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Зважаючи на те, що разом з позивачем
проживає неповнолітня дитина сторін
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка є інвалідом
дитинства та потребує постійного
догляду, турботи та виховання,
додаткових матеріальних затрат на
лікування тощо, позивач не працює, а
сплачений розмір аліментів, відповідно
до наданих відповідачем квитанцій є
явно недостатнім для забезпечення
фізичного, духовного розвитку та
лікування дитини, суд вважає за
необхідне розділити вищевказане майно
між сторонами виділивши позивачу у
власність 2/3 його частини.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею та документально підтверджені
судові витрати, якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог. Виходячи з
розміру задоволених позовних вимог,
суд вважає за необхідним стягнути з
відповідача на користь позивача
понесені нею витрати по сплаті
судового збору в розмірі 570 гривень (
п'ятсот сімдесят) гривень 60 копійок.

Згідно з п.2 ч.2 ст.79 ЦПК України до
судових витрат серед іншого належать і
витрати на правову допомогу.

Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Крім того,
відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Зважаючи на те, що ні позивачем ні її
представником не надано суду доказів
щодо понесених позивачем витрат на
правову допомогу, не приведено
розрахунок затраченого часу на надання
правової допомоги, суд не вбачає
підстав для стягнення з відповідача на
користь позивача, заявлених
представником 5000,00 гривень витрат на
правову допомогу.

Відповідно до положень 79, 86 ЦПК України,
суд вважає за необхідне стягнути з
ОСОБА_3, на користь позивача понесені
нею витрати за проведення авто
товарознавчої експертизи в розмірі 800 (
вісімсот) гривень 00 копійок.

На підставі викладеного, керуючись,
ст.ст. 10, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією
сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, як чоловіка і
дружини за період з 01.01.2004 року по
вересень 2012 року.

Визнати автомобіль "HYUNDAI Н-200", 2000 року
випуску, номерний знак НОМЕР_9, двигун
НОМЕР_10, кузов № НОМЕР_3, колір білий;
авто-причеп ЧЗ81021, номерний знак
НОМЕР_7, шасі № НОМЕР_8, колір
світло-сірий, 1995 року випуску, що
зареєстровані за ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3 - такими, що набуті ОСОБА_1
та ОСОБА_3 за час спільного сумісного
проживання та такими, що належать їм на
праві спільної сумісної власності.

Розділити вказане майно та визнати за
ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини
автомобіля "HYUNDAI Н-200", 2000 року
випуску, номерний знак НОМЕР_9, двигун
НОМЕР_10, кузов № НОМЕР_4, колір білий та
на 2/3 частини авто-причепу ЧЗ81021,
номерний знак НОМЕР_7, шасі № НОМЕР_8,
колір світло-сірий, 1995 року випуску, 1/3
частини вказаних транспортних засобів
залишити у власності ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який
проживає за адресою: АДРЕСА_2, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, понесені
нею витрати по сплаті судового збору в
розмірі 570 гривень ( п'ятсот сімдесят)
гривень 60 копійок та витрати понесені
за проведення авто товарознавчої
експертизи в розмірі 800 ( вісімсот)
гривень 00 копійок.

В іншій частині позовні вимоги
залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подачі через
Довгинцівський районний суд м. Кривого
Рогу апеляційної скарги протягом 10
днів з дня його проголошення, а особами,
які не були присутні при його
проголошенні у той же строк із дня
отримання копії рішення.

Суддя: В. А. Папарига