Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді:
Гордійчук С.О.

суддів : Боймиструка
С.С., Буцяка З.І.

секретар судового
засідання : Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Рівному апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення
Рівненського районного суду від 24
травня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, і
за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання договору дійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги колегія суддів

в с т а н о в
и л а :

Заочним рішенням Рівненського
районного суду від 24 травня 2013 року
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
боргу - задоволено .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 22 000
(двадцять дві тисячі) доларів США, що на
день винесення рішення судом становить
гривневий еквівалент в сумі 176 000 (сто
сімдесят шість тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати по справі в сумі 1877 (одна
тисяча вісімсот сімдесят сім) гривень 80
копійок.

Відмовлено у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору дійсним за безпідставністю
позовних вимог.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі позивач вказує на його
незаконність, оскільки судом не
враховано, що порушення зобов'язання
виникло не з його вини, оскільки
покупець в односторонньому порядку
відмовилась від оформлення договору
купівлі-продажу. Вважає, що у суду були
підстави для визнання договору
дійсним. Крім того, судом не враховано,
що сторони не уклали договір
купівлі-продажу, а тому передана однією
зі сторін грошова сума є авансом.

Вказує, що судом не враховано розписку
щодо розміру отриманої ним грошової
суми в гривневому еквіваленті.

Просить рішення скасувати і ухвалити
нове рішення, яким в позові відмовити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що порушення
зобов'язання сталося з вини ОСОБА_1, і
він відповідно до ст. 571 ЦК України
зобов'язаний повернути позивачу
завдаток та додатково сплатити суму у
розмірі завдатку або його вартості.

Проте з таким висновком суду
першої інстанції колегія суддів в
повній мірі погодитись не може.

Оскільки рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального права, а
висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Як вбачається з матеріалів
справи, 30 липня 2008 року між сторонами
укладено договір завдатку № 004, за
умовами якого вони домовилися укласти
договір купівлі-продажу незавершеного
будівництва за адресою : АДРЕСА_1, за 1 023
000 грн., або 20 000 доларів США до 30.08.2008
року та передано відповідачу 1000
доларів США , які сторони назвали
завдаток.

09.08.2008 року ОСОБА_2 додатково
передала ОСОБА_1 в рахунок оплати за
незавершене будівництво 20 000 доларів
США. (а.с.7)

Проте, як у цей строк, так і в
подальшому договір купівлі-продажу
нерухомого майна між сторонами
укладено не було.

Згідно ст. 570 України завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як
способу виконання зобов'язання може
мати місце лише у випадку наявності
зобов'язання, яке б мало випливати із
договору купівлі-продажу об'єкта
нерухомості.

Оскільки договір купівлі-продажу
незавершеного будівництва між
сторонами укладено не було, передана
позивачем ОСОБА_1 сума у розмірі 21 000
доларів США є авансом і підлягає
поверненню ОСОБА_2.(а.с.7)

У разі коли сторони лише домовилися
укласти договір, але відповідно його не
оформили, сплачені в рахунок виконання
договору платежі визнаються авансом і
мають бути повернуті в тому розмірі, в
якому вони надавалися. Внесення
завдатку як способу виконання
зобов'язання може мати місце лише у
випадку, якщо таке зобов'язання
випливає із договору, укладеного
сторонами.

Таким чином, оскільки основний
договір купівлі-продажу не було
укладено з вини продавця то сплачена
сума підлягає стягненню з відповідача.

Також, відповідно до ст. 88 ЦПК
України з відповідача підлягають
стягненню і понесені позивачем судові
витрати.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, ЦПК
України ст. 570 ЦК України, колегія
суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Заочне рішення Рівненського районного
суду від 24 травня 2013 року в частині
стягненя боргу скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
кошти в розмірі 248 640 грн.(двісті сорок
вісім тисяч шістсот сорок грн..), що
еквівалентно 21 000 доларів США та 1 877 грн.
судових витрат.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді :