Єдиний унікальний номер 0523/8714/12
Номер провадження 22-ц/775/4020/2014
Головуючий у 1 інстанції Коваленко В.В.
Доповідач Корчиста О.І.
06 червня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
суддів:
Прокопчук Л.М., Хейло Я.В.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Київського районного суду м. Донецька
від 25 червня 2013 року по цивільній
справі за позовною заявою ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, Товариства з обмеженою
відповідальністю «КРОП АВТО» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо - транспортної пригоди,
У вересні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1, ТОВ «КРОП
АВТО» про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, посилаючись на те, що 26 лютого
2008 року ОСОБА_1, керуючи автомобілем
марки «Чері», без державного
реєстраційного номера, скоїв зіткнення
з автомобілем марки «Опель», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить на праві власності позивачу,
внаслідок чого автомобілі отримали
механічні пошкодження. Постановою
судді апеляційного суду Донецької
області від 13 січня 2010 року
провадження по справі про притягнення
ОСОБА_2 до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП було
закрито у зв`язку з відсутністю в його
діях складу адміністративного
правопорушення. Згідно з висновком
експертної автотоварознавчої оцінки
№ 3202/18 від 28 липня 2009 року, вартість
матеріальної шкоди, завданої власнику
транспортного засобу «Опель», д/н
НОМЕР_1, у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, складає
позивачем було витрачено кошти на
придбання лікарських засобів в розмірі
1882,70 гривень, евакуацію автомобіля з
місця дорожньо-транспортної пригоди в
розмірі 90 гривень, оренду автомобіля
марки «Опель» для роботи в таксі в
розмірі 2700 гривень.
Просив суд стягнути з відповідачів на
його користь суму матеріального збитку
евакуації автомобіля з місця
дорожньо-транспортної пригоди у
розмірі 90 гривень, витрати на оплату
лікування в розмірі 1882,70 гривень,
вартість оренди автомобіля марки
«Опель» для роботи в таксі в розмірі 2700
гривень, витрати на правову допомогу у
розмірі 2 500 гривень, моральну шкоду в
Рішенням Київського районного суду м.
Донецька від 25 червня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ТОВ «КРОП
АВТО» про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, заподіяної в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, задоволені частково: стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму
матеріального збитку в розмірі 17074, 18
гривень, вартість лікарських засобів в
розмірі 1882,70 гривень, вартість оренди
автомобіля у розмірі 2700 гривень,
витрати на правову допомогу в розмірі
1000 гривень, моральну шкоду в розмірі 1000
гривень та витрати по сплаті
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи у сумі 30 гривень, а
всього-23737,88 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неповне з`ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального права, просив рішення
суду першої інстанції в частині
стягнення з нього вартості оренди
автомобіля у розмірі 2700 гривень та
вартості лікарських засобів у розмірі
1882,72 змінити, та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким в задоволенні даних
позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що поза увагою суду
залишилося не доведення позивачем
того, які саме ліки йому були необхідні
для лікування наслідків
дорожньо-транспортної пригоди, а які
пов`язані з лікуванням хронічного
захворювання позивача, що вказане в
його медичній картці; суд, стягуючи з
нього вартість оренди автомобіля марки
«Опель», д/н НОМЕР_1 не врахував той
факт, що надані позивачем розписки, з
урахуванням ст. 799 ЦК України,
відповідно до якої договір найму
транспортного засобу за участю
фізичної особи підлягає нотаріальному
посвідченню, не можуть бути доказами
понесення даних витрат. Також зазначає,
що позивачем не було доведено, що на час
ДТП він займався підприємницькою
діяльністю та надавав послуги з
перевезення пасажирів.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
апеляційний суд вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст.8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
в оскаржуваній частині не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
26 лютого 2008 року близько 13-00 години в м.
Донецьку, ОСОБА_2 керуючи технічно
справним автомобілем марки «Опель» д/н
НОМЕР_1, виїжджаючи на ньому з двору
будинку № 208, розташованого по вул.
Челюскінців в м. Донецьку на проїжджу
частину вул. Челюскінців, здійснював
маневр лівого повороту на перехресті.
При цьому переконався, що транспортні
засоби, які рухались в пріоритетному
для нього напрямку зупинились, та
чекали дозволеного світла світлофора.
Закінчуючи свій маневр, з ним скоїв
зіткнення автомобіль марки «Чері», без
д/н, під керуванням водія ОСОБА_1, який
рухався на великій швидкості по вул.
Челюскінців не по своїй полосі руху.

Постановою апеляційного суду
Донецької області від 13 січня 2010 року
провадження по справі про притягнення
ОСОБА_2 до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП
закрито у зв`язку з відсутністю в його
діях складу адміністративного
правопорушення.

Також встановлено, що згідно висновку з
експертної автотоварознавчої оцінки №
3202/18 від 28 липня 2009 року вартість
матеріальної шкоди, завданої власнику
транспортного засобу «Опель», д/н
НОМЕР_1, у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, складає
17074,18 гривень.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції послався
на ст.ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України та виходив
з того, що в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, яка
мала місце 26 лютого 2008 року, майну та
здоров`ю ОСОБА_2 з вини ОСОБА_1, була
завдана матеріальна та моральна шкода,
яка становить 23737,88 гривень і підлягає
стягненню саме з ОСОБА_1, оскільки ТОВ
«КРОП-АВТО» знаходиться в стані
припинення підприємницької діяльності
та не може бути самостійним
відповідачем по справі. Також суд
першої інстанції виходив з того, що
винними діями ОСОБА_1 позивачу
спричинена і моральна шкода, яка в
грошовому еквіваленті встановлена
судом першої інстанції в розмірі 1000
гривень.

Рішення суду оскаржується в частині
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
вартості оренди автомобіля у розмірі
2700 гривень та вартості лікарських
засобів у розмірі 1882,72 гривень.

Колегія суддів, в межах наведених
апелянтом в апеляційній скарзі доводів
не погоджується з висновком суду з
наступних підстав.

Згідно пп.1 ч.1 ст.23 Закону України «Про
обов`язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», шкодою, заподіяною життю та
здоров'ю потерпілого у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, є шкода
(в тому числі моральна шкода), пов'язана
з лікуванням потерпілого.

Статтею 24 Закону передбачено, що у
зв'язку з лікуванням потерпілого
відшкодовуються обґрунтовані витрати,
які пов'язані з доставкою, розміщенням,
утриманням, діагностикою, лікуванням
та реабілітацією потерпілого у
відповідному закладі охорони здоров'я,
медичним піклуванням, лікуванням у
домашніх умовах та купівлею лікарських
препаратів. Зазначені витрати мають
бути підтверджені документально
відповідним медичним закладом.

За змістом роз'яснень підпункту «в» п. 19
постанови Пленуму Верховного Суду
України №6 від 27 березня 1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» розмір витрат на ліки,
лікування визначається на підставі
виданих лікарями рецептів, довідок або
рахунків про їх вартість.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Разом з тим, судом залишено поза увагою,
що з наданого позивачем розрахунку
витрат на лікування (придбання
лікарських засобів) у розмірі 1882,72
гривень (т. 1 а.с. 78) не вбачається, що
саме позивачем було витрачено суму на
придбання ліків у вищевказаному
розмірі, а тому заявлені вимоги про
відшкодування шкоди у зв'язку з
ушкодженням здоров'я на суму 1882,72
гривень є недоведеними та не
підлягають задоволенню.

Згідно ст.799 ЦК України договір найму
транспортного засобу укладається у
письмовій формі. Договір найму
транспортного засобу за участю
фізичної особи підлягає нотаріальному
посвідченню.

Також не підлягають задоволенню і
позовні вимоги позивача про
відшкодування вартості оренди
автомобіля у розмірі 2700 гривень,
оскільки надані позивачем під час
розгляду справи в суді першої
інстанції розписки (т. 1 а.с. 41,42), з
урахуванням вимог ст. 799 ЦК України, не є
підтвердженням понесення ним витрат на
оренду транспортного засобу.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 вартості лікарських
засобів та вартості оренди автомобіля
не можна визнати законним й
обґрунтованим, тому відповідно до п.4 ч.1
ст.309 ЦПК України воно підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення суду сторонами
не оскаржувалося.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд,

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Донецька від 25 червня 2013 року в частині
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
вартості лікарських засобів та
вартості оренди автомобіля скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 в частині стягнення вартості
лікарських засобів та вартості оренди
автомобіля відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді