Справа № 357/1821/14-ц Головуючий у І
інстанції Гапоненко А.П.Провадження №
22-ц/780/3720/14 Доповідач у 2 інстанції
Волохов Категорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

19 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» на
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 16 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк» про визнання
удаваним правочину про розірвання
кредитного договору шляхом прощення
безнадійної кредитної заборгованості
та визнання укладеною угоди про
припинення кредитного зобов'язання
передачею позичальником відступного,-

встановила:

Позивач звернулася до суду із
вищезазначеним позовом, посилаючись на
те, що 15.08.2007 року вона уклала з
відповідачем договір про надання
кредитних коштів. За умовами
Кредитного договору відповідач надав
їй кредитні кошти в сумі 40500,00 доларів
США на споживчі цілі. 15.08.2007 р.
відповідачем на рахунок позивача було
перераховано кредитні кошти в сумі 40500
доларів США. З метою забезпечення
виконання позивачем фінансових
зобов'язань перед відповідачем,
сторонами було укладено Договір
іпотеки, згідно якого предметом
іпотеки є квартира, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 і належить позивачу.

Під час дії кредитного договору
20.12.2011року сторонами було розглянуто
питання щодо можливості припинення
кредитного зобов'язання шляхом сплати
позивачем наперед узгодженої з
відповідачем суми в розмірі 40881,12
доларів США (еквівалентна сумі 326440,56
грн. за курсом НБУ станом на 20.12.2011 р. - 7,98
грн. за 1 дол. США). При цьому списання
безнадійної кредитної заборгованості
(прощення боргу) сторонами не
розглядалося, адже в банківській
іпотеці увесь час перебувала квартира,
за рахунок якої відповідач міг в
судовому порядку задовольнити свої
майнові вимоги.

Позивач запропонувала відповідачу
припинити кредитні зобов'язання шляхом
передачі банку відступного в грошовій
формі в національній валюті в сумі
326440,56 грн. шляхом її конвертування в
долари США за офіційним валютним
курсом на день сплати. Щодо погашення
нарахованої в доларах США пені, то у
сторін взагалі не було жодної
домовленості, адже неустойка мала бути
списана (скасована) відповідачем після
отримання відступних.

Разом з тим, в момент оформлення
додаткової угоди щодо припинення
кредитних зобов'язань відповідач надав
для підписання позивачу Додатковий
договір до кредитного договору
№CNL-0BB/046/2007 від 15.08.2007 р., в якому
вказувався пункт щодо списання
(прощення) боргу в сумі 10454,65 доларів США
(83531,60 грн.). З назви та змісту
підписаного Додаткового договору до
Кредитного договору №CNL-0BB/046/2007 від
15.08.2007 р. не можна встановити дійсну
правову природу вчиненого правочину,
оскільки цим Додатковим договором
передбачено як внесення позивачем
платежу в сумі 40881,12 доларів США, так і
прощення (списання) кредитної
заборгованості в сумі 10454,65 доларів США.

На думку позивача, фактично під
Додатковим договором до Кредитного
договору №CNL-0BB/046/2007 від 15.08.2007 р. за
правовою природою та змістом
досягнутих домовленостей фактично
приховувався Договір щодо припинення
кредитних зобов'язань шляхом передачі
відступного відповідачу в грошовій
формі.

Позивач вважає, що в даному випадку
погашення кредитної заборгованості
відбувалося не шляхом прощенням боргу,
а шляхом припинення кредитного
зобов'язання передачею відповідачу
відступного в сумі еквівалентній 40881,12
доларів США, тому звернулась до суду з
вказаним позовом, яким просить суд
визнати удаваним правочином
Додатковий договір №1 до Кредитного
договору № CNL-0BB/046/2007 від 15.08.2007року.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 16 квітня 2014 року позов було
задоволено та ухвалено визнати
удаваним правочином Додатковий
договір до Кредитного договору №
CNL-0BB/046/2007 від 15.08.2007 року, що укладений
ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» щодо прощення
боргу в сумі 10454,65 доларів США, визнати
укладеним 20.12.2011 року ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП
Банк» Додатковий договір до Кредитного
договору № CNL-0BB/046/2007 від 15.08.2007 року
шляхом передання позичальником
відступного на суму 40881,12 доларів США.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ПАТ «ОТП Банк» звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове про відмову у задоволення позову,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права.

Заслухавши доповідь доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року „Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції не відповідає
зазначеним вимогам закону.

Ухваливши рішення про задоволення
позову, суд у своєму рішенні зазначив,
що приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 про захист прав
споживача підлягають до задоволення, а
укладений 20.12.2011 р. Додатковий договір
до Кредитного договору № CNL-0BB/046/2007 від
15.08.2007 р. визнається удаваними
правочином, за яким приховано Договір
про припинення кредитного зобов'язання
передачею відступного.

Колегія вважає, що такий висновок суду
не ґрунтується на досліджених судом
доказах і є безпідставним.

Судом встановлено та визнається
сторонами, що 15 серпня 2007 року між
ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк»,
правонаступником якого за всіма
правами та обов'язками є ПАТ «ОТП Банк»,
був укладений Кредитний договір №
CNL-0BB/046/2007.

За умовами Кредитного договору Банк
надав Позичальнику кредит в розмірі 40
500,00 доларів США.

20 грудня 2011 року сторонами у справі був
укладений додатковий договір №1 до
кредитного договору від 15 серпня 2007
року. Сторони домовились, що
Позичальник до 01 липня 2011 року
зобов'язується погасити боргові
зобов'язання в розмірі 40881,12 доларів
США, еквівалентному 326440,56 за курсом НБУ
на дату проплати, сплатити витрати
кредитора на ведення
претензійно-позовної роботи в розмірі
1820,00 гривень (п. 2.1.1. додаткового
договору №1).

Також сторони домовились, що Кредитор
здійснює анулювання (прощення) боргу в
розмірі 10454,65 доларів США,
еквівалентному 83531,60 гривень за курсом
НБУ на дату підписання (надалі - «Сума
прощенного боргу») і Позичальник буде
вважатись таким, що погасив свої
Боргові зобов'язання перед Кредитором
в повному обсязі та скасувати всю суму
пені, що була нарахована до моменту
укладання додаткового договору №1 (п.
2.1.3 додаткового договору №1).
Відповідно до п. 3.4. додаткового
договору №1 підписанням цього
додаткового договору позичальник
підтверджує, що банк повідомив його про
необхідність відображення суми
прощеного боргу у річний податковій
декларації.

Представник банку та особисто ОСОБА_1
підписали зазначену вище додатковий
договір №1 (а.с.20).

Відповідно до ст. 235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Аналіз діючого законодавства дає
підстави колегії суддів вважати, що
зазначена норма ЦК України визначає,
що за удаваним правочином обидві
сторони свідомо, підписуючи правочин,
діяли так з метою приховати інший
правочин, а воля сторін в удаваному
правочині спрямована на встановлення
інших цивільно-правових відносин, ніж
ті, які передбачені підписаним ними
правочином. У такій ситуації існують
два правочини: один удаваний, а інший -
той, який сторони правочину мали на
увазі. Удаваний правочин своєю формою
нібито прикриває реальний правочин.

У частині 2 статті 235 ЦК України
зазначено, якщо буде встановлено, що
правочин був вчинений сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили, відносини сторін
регулюються правилами щодо правочину,
який сторони насправді вчинили.

Дана норма прямо не передбачає
недійсності удаваного правочину, а
лише пропонує застосовувати до
відносин сторін норми, що регулюють той
правочин, який сторони дійсно мали на
увазі.

Відповідно до п.25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» за удаваним
правочином сторони умисно оформляють
один правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов»язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі статті
235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено
саме цей правочин, та вирішити спір із
застосуванням норм, що регулюють цей
правочин. Якщо правочин, який насправді
вчинено, суперечить закону, суд
ухвалює рішення про встановлення його
нікчемності або про визнання його
недійсним.

До удаваних правочинів наслідки
недійсності, передбачені статтею 216 ЦК,
можуть застосовуватися тільки у
випадку, коли правочин, який сторони
насправді вчинили, є нікчемним або суд
визнає його недійсним як оспорюваний.

Таким чином, удавані правочини можуть
бути вчинені як без будь-яких
протиправних намірів, так і з метою
приховування незаконного правочину.
Удаваний правочин не має іншої мети,
ніж приховування іншого правочину.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Захищаючи свої порушені права, позивач
мав у позовній заяві навести обставини
укладання удаваного правочину,
довести, що правочин укладений
сторонами з саме з такою метою
приховати інший правочин, а також
надати суду належні, допустимі докази
на підтвердження цих обставин, у тому
числі надати докази того, що ПАТ «ОТП
Банк» умисно уклав додатковий договір
№1 для приховання іншого правочину,
який сторони насправді вчинили. Не
зазначено у позовній заяві про
наявність чи відсутність
протиправності вчинених дій при
підписанні додаткового договору тощо.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач не надав суду належних,
допустимих доказів на підтвердження
тих обставин, що сторони, у тому числі і
відповідач, підписуючи додатковий
договір, мали на меті укладання зовсім
іншого правочину і діяли саме з такою
метою.

Встановлено, що відповідач не визнавав
позов та заперечував укладання з
позивачем будь-якого удаваного
правочину.

У порушення вимог процесуального
законодавства, у позовній заяві не
зазначено, які ж права позивача було
порушено відповідачем та у який спосіб
будуть поновлено порушені права у разі
визнання укладеного правочину
удаваним.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що позивач не
надала суду належних, допустимих
доказів на підтвердження тих обставин,
які вона вважала підставою для
визнання правочину удаваним. У своєму
рішенні суд першої інстанції також не
навів докази, якими суд обрунтогвував
висновки щодо доведеності позовних
вимог.

Враховуючи зазначене вище, колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення про відмову у позові.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК
України колегія суддів вважає за
необхідне стягнути з позивача на
користь відповідача судові витрати -
сплату судового збору в сумі 121,80 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
апелянта підлягає задоволенню, а
рішення суду першої інстанції в зв'язку
з невідповідністю висновків суду
обставинам справи та неправильним
застосуванням судом норм
матеріального права скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
задовольнити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 16 квітня 2014 року скасувати та
ухвалити по справі нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» витрати по сплаті судового
збору в сумі 121, 80 грн. (сто двадцять одну
гривню вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :