У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Головного управління державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, третя особа
- регіональне відділення Фонду
державного майна України в
Дніпропетровській області, про
виселення, зобов'язання вчинити певні
дії за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 11 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Дніпровськпромбуд» (далі -
ПАТ «Дніпровськпромбуд») звернулося до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що частина приміщень
в будівлі санаторію-профілакторію по
АДРЕСА_1, де мешкають відповідачі,
знаходяться в аварійному стані та є
небезпечними для мешкання в них людей,
а інші приміщення є непридатними для
нормальної їх експлуатації.

Ураховуючи викладене, позивач,
уточнивши позовні вимоги, просив суд на
підставі ст. ст. 317, 319, 322, 386, 1163, 1164 ЦК
України виселити відповідачів з
кімнати НОМЕР_1
санаторію-профілакторію по АДРЕСА_1,
зняти їх з реєстрації за цією адресою
та переселити в надане їм житлове
приміщення - кімнату НОМЕР_2 загальною
площею 16 кв. м у гуртожитку по АДРЕСА_2.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 жовтня 2013 року
позов ПАТ «Дніпровськпромбуд»
задоволено частково. Виселено ОСОБА_3
та ОСОБА_4 з кімнати НОМЕР_1 у будівлі
санаторію-профілакторію по
АДРЕСА_1 з наданням їм житлового
приміщення у гуртожитку за адресою:
АДРЕСА_2, кімн. НОМЕР_2, м.
Дніпропетровськ, згідно з ордером на
житлову площу в гуртожитку № 1691 від 10
червня 2013 року, виданим ПАТ
«Дніпровськпромбуд». Зобов'язано
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з реєстраційного
обліку за адресою: АДРЕСА_1, кімн.
НОМЕР_1. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11
березня 2014 року рішення суду
першої інстанції скасовано, ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ
«Дніпровськпромбуд» просить
оскаржуване рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ПАТ
«Дніпровськпромбуд», суд першої
інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 проживають у аварійній будівлі
санаторію-профілакторію по
АДРЕСА_1 безпідставно, всупереч волі її
власника - ПАТ «Дніпровськпромбуд»,
створюючи останньому перешкоди у
володінні та розпорядженні будівлею.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи в
задоволенні позову, виходив із того, що
ПАТ «Дніпровськпромбуд» не є власником
гуртожитку, що знаходиться по АДРЕСА_2
та не має повноважень розпоряджатись
його житловими приміщеннями, у зв'язку
з цим виданий ним ордер на житлову
площу в гуртожитку № 1691 від 10 червня 2013
року у відповідачів ні прав на зайняття
житлової кімнати у вказаному
гуртожитку, ні обов'язків щодо надання
їм цієї житлової кімнати. Крім того,
строк дійсності ордера закінчився ще
на початку липня 2013 року.

Проте погодитись із таким висновком
апеляційного суду не можна, оскільки
його суд дійшов із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає;
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, не
встановлені.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що відповідно до довідки
про місце проживання та склад сім'ї від
10 червня 2013 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4
зареєстровані та проживають в будівлі
санаторію-профілакторію за адресою:
АДРЕСА_1, з 14 лютого 2003 року (а.с. 7).
Згідно з планом приватизації орендного
підприємства «Дніпровськпромбуд» від 7
серпня 1995 року приміщення за вказаною
адресою не відноситься до категорій
житлові будинки та гуртожитки.
Зазначена будівля є об'єктом
соціально-побутового значення,
створеного за рахунок фонду
соціального розвитку, та має статус
санаторію-профілакторію (а.с. 9-13). Також
актом передачі державного нерухомого
майна у статутний фонд ВАТ
«Дніпровськпромбуд», правонаступником
якого є ПАТ
«Дніпровськпромбуд», від 23 червня 1998
року будівля за адресою:
АДРЕСА_1, передавалася до статутного
фонду підприємства як
санаторій-профілакторій (а.с. 14). Згідно
з висновком про технічний стан
будівельних конструкцій будівлі по
АДРЕСА_1 Придніпровської державної
академії будівництва і
науково-консалтингового підприємства
«Стеконік ЛТД» від 23 січня 2006 року та
актом обстеження житлового будинку,
зазначена будівля потребує негайного
капітального ремонту й позивачу
рекомендовано вжити необхідних
заходів. Протоколом № 4 засідання
адміністрації профспілкової
організації ПАТ «Дніпровськпромбуд»
від 10 червня 2013 року було
ухвалено: у зв'язку з аварійністю
будівлі санаторію-профілакторію за
адресою: АДРЕСА_1, переселити ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 з кімнати НОМЕР_1
санаторію-профілакторію по
АДРЕСА_1 в кімнату НОМЕР_2 розміром 16 кв.
м у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2, та
видати ордер на житлову площу (а.с. 24). На
підставі рішення адміністрації
профспілки ПАТ
«Дніпровськпромбуд» від 10 червня 2013
року на ім'я ОСОБА_3 видано ордер № 1691
від 10 червня 2013 року на житлове
приміщення в гуртожитку та надано
право займати, з родиною з двох осіб,
житлову площу в гуртожитку № 5 по
АДРЕСА_2, а саме кімнату НОМЕР_2. (а.с. 23).

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
майном.

З матеріалів справи вбачається, що
будівля, в якій мешкають відповідачі не
є житловим фондом, а є
санаторієм-профілакторієм, що належить
ПАТ «Дніпровськпромбуд» на праві
власності, що підтверджується актом
передачі державного нерухомого майна у
статутний фонд відкритого
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» (далі - ВАТ
«Дніпровськпромбуд») від 23 червня 1998
року.

Відповідно до технічного паспорту від
23 липня 2007 року приміщення, яке
займають відповідачі є кімнатою
відпочинку, а не житловою кімнатою. Так,
у плані приватизації орендного
підприємства «Дніпровськпромбуд» від 7
серпня 1995 року зазначено перелік
державного житлового фонду, у тому
числі гуртожитки, серед якого
відсутній об'єкт, в якому мешкають
відповідачі.

Проте апеляційний суд не звернув уваги
на те, що відносини, пов'язані з
використанням під житло приміщень у
нежилих будинках, не призначених для
постійного проживання громадян,
регулюються нормами цивільного, а не
житлового законодавства, незалежно від
їх тривалості.

Також рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від
25 листопада 2009 року, залишеним без
змін постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 20
квітня 2010 року та постановою Вищого
господарського суду України від 9
вересня 2010 року, встановлено, що
приватизація ВАТ «Дніпровськпромбуд»
здійснювалась відповідно із
законодавством України і воно стало
законним власником майна, переданого
йому у статутний фонд.

Крім того, відповідно до ст. ст. 4 - 6 ЖК
УРСР державний житловий фонд включає в
себе жилі будинки (закінчені
будівництвом і здані в експлуатацію) та
жилі приміщення в інших будівлях,
призначені для постійного проживання
громадян. Відносини, пов'язані з
використанням під житло приміщень у
нежилих будинках, не призначених для
постійного проживання громадян,
регулюються нормами цивільного, а не
житлового законодавства, незалежно від
їх тривалості.

Крім того, жодний
нормативно-правовий акт не передбачає
отримання згоди Регіонального
відділення Фонду державного майна
України на поселення осіб у гуртожиток.

Згідно зі ст. 128 ЖК УРСР
житлова площа у гуртожитку надається
на підставі спільного рішення
адміністрації підприємства та
профспілкового комітету.

Відповідно до п. 3.1.
Положення про управління державним
майном, яке не увійшло до статутних
капіталів господарських товариств у
процесі приватизації господарські
товариства, на балансі яких перебуває
державне майно, яке не увійшло до
статутних фондів господарських
товариств у процесі приватизації,
несуть відповідальність за збереження
та ефективне використання такого
майна.

Таким чином,
балансоутримувач зобов'язаний
ефективно використовувати гуртожиток,
що безпосередньо пов'язано з його
правами на поселення мешканців
гуртожитку.

Разом з тим позивач мав
повноваження на видачу ордеру на
поселення відповідачів у гуртожиток за
адресою: АДРЕСА_2, оскільки згідно з
відповіддю Дніпропетровської міської
ради від 13 січня 2014 року на запит суду
апеляційної інстанції гуртожиток за
вказаною адресою не є об'єктом
комунальної власності та перебуває на
балансі ПАТ «Дніпровськпромбуд».

У порушення ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України
апеляційний суд на зазначене уваги не
звернув, у достатньому обсязі не
визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню та дійшов
передчасного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог
ПАТ «Дніпровськпромбуд».

За таких обставин рішення апеляційного
не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11
березня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:

Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська