У х в а л а

іменем України

11 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Дем'яносова М.В., Ступак О.В.,Касьяна О.П.,
Штелик С.П.,розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
Сарновицької сільської ради
Коростенського району Житомирської
області та ОСОБА_7 про визнання права
власності на спадкове майно, та за
зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про визнання права власності на
спадкове майно, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 20 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 5 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом, у якому просила
встановити факт належності померлій
ОСОБА_8 права на житловий будинок та
господарські споруди, розташовані у
АДРЕСА_1, просила визнати за нею право
власності на це спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог
посилалась на ті обставини, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_8, після
смерті якої відкрилась спадщина на
спірний житловий будинок, спадкоємцем
майна якої був її син ОСОБА_9 (батько
позивачки), який на час відкриття
спадщини постійно проживав з матір'ю та
є таким, що прийняв спадщину, однак не
оформив спадщину та не отримав
свідоцтво про право власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер і єдиним
спадкоємцем його майна є позивачка,
проте за відсутності
правовстановлюючих документів на
спірний житловий будинок та його
державної реєстрації, їй відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину,
просила задовольнити позов.

У серпні 2012 року ОСОБА_7 звернулась до
суду із зустрічним позовом, у якому
просила визнати за нею право власності
на ј частину житлового будинку в
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_8, посилаючись на ті
обставини, що вона є спадкоємицею
першої черги після смерті матері, на
час відкриття спадщини проживала разом
з нею та є такою, що прийняла спадщину.

Крім того, на підставі рішення
виконавчого комітету Сарновицької
сільської ради Житомирської області
від 14 березня 2012 року, вона є власником
Ѕ частини цього будинку, просила
задовольнити позов.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 20 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 5 грудня 2013 року, позов
ОСОБА_6 задоволено частково.

Встановлено факт належності ОСОБА_8,
померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 року, Ѕ частини
житлового будинку АДРЕСА_1 та визнано
за ОСОБА_6 право власності на ј частину
цього будинку в порядку спадкування.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_10 задоволено та
визнано за нею право власності на ј
частину будинку в порядку спадкування.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_6 та
задоволення позову ОСОБА_10, суд першої
інстанції, з рішенням якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
померла ОСОБА_8 була власником Ѕ
частини спірного будинку, на яку і
відкрилась спадщина, тому спадкоємці
її майна ОСОБА_9 та ОСОБА_7 прийняли її в
рівних долях, а після смерті ОСОБА_9
спадщину прийняла його донька ОСОБА_6,
тому позивачі мають право на ј частину
будинку кожна.

Однак погодитись з такими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з`ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що житловий
будинок АДРЕСА_1 побудовано у 1918 році та
до 1977 року у ньому були зареєстровані
та проживали голова ОСОБА_8. дочка
ОСОБА_7, онуки ОСОБА_11 та ОСОБА_11
та син ОСОБА_9

За цією адресою було відкрито два
погосподарські номери на ОСОБА_8 та
ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 померла,
спадкоємцями її майна був її син ОСОБА_9
та донька ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, єдиним
спадкоємцем його майна є ОСОБА_6, яка
звернулась до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, однак 2
листопада 2011 року їй відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на спірний житловий будинок,
у зв'язку із відсутністю
правовстановлюючих документів та
витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно, який підтверджує
належність цього майна померлому.

22 березня 2012 року ОСОБА_7 видано
свідоцтво про право власності на Ѕ
частину спірного житлового будинку.

Суд першої інстанції не виконав вимоги
процесуального права щодо повного та
всебічного з'ясування та встановлення
обставин справи, не перевірив, чи
виникло у спадкодавця право власності
на спірний будинок та чи було воно
зареєстровано у встановленому законом
порядку, а відтак, чи може бути цей
будинок предметом спадкування, ухвалив
передчасне рішення про задоволення
позовів.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України
належним чином не перевірив законності
та обґрунтованості рішення суду першої
інстанції, дійшов передчасного
висновку про залишення його без змін.

Невиконання судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права унеможливило
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, що є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвали апеляційного суду
та направлення справи на новий розгляд
до суду першої інстанції, як
передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
потрібно задовольнити, рішення суду
першої інстанції та ухвалу суду
апеляційної інстанції скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити,
рішення Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 20
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 5 грудня 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
М.В. Дем'яносов

О.П. Касьян

О.В. Ступак

С.П. Штелик