Справа № 188/608/14-ц
Провадження № 2/188/347/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
Петропавлівка

Петропавлівський районний суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді
Курочкіної О. М.

при секретарі
Лукіній Л. Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Петропавлівка
цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до Хорошівської сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності на спадкове
майно

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом про
визнання права власності на спадкове
майно до відповідача Хорошівської
сільської ради Петропавлівського
району Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог
вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її
батько ОСОБА_3, після смерті якого
відкрилася спадщина у вигляді
житлового будинку АДРЕСА_1

За життя батько позивачки, ОСОБА_3 склав
заповіт відповідно до якого все своє
майно де б воно не було і з чого б воно
не складалось і взагалі все те, що йому
буде належати на день смерті і на що він
за законом матиме право заповів
позивачці, ОСОБА_1.

Спадкоємців які б мали відповідно
до ст. 535 ЦК УРСР від 18.07.1963 року право на
обов'язкову частку у спадщині після
смерті її батька немає, оскільки
малолітніх, неповнолітніх, повнолітніх
непрацездатних дітей у спадкодавця
немає.

Таким чином вважає, що вона є
єдиним спадкоємцем за заповітом після
смерті ОСОБА_3

Відповідно до діючого
законодавства вона звернулася до в. о.
завідувача Петропавлівської державної
нотаріальної контори
Дніпропетровської області державного
нотаріуса Юр'ївської Державної
нотаріальної контори
Дніпропетровської області з заявою про
прийняття спадщини за заповітом на
житловий будинок після смерті ОСОБА_3,
однак нотаріусом постановою від 17.02.2014
року вих. № 44/02-31 у видачі свідоцтва про
право на спадщину їй було відмовлено,
через відсутність правовстановлюючого
документу на спадковий житловий
будинок, що підтверджується постановою
нотаріуса про відмову у вчиненні
нотаріальної дії.

За життя ОСОБА_3 сам збудував
вказаний житловий будинок, будівництво
якого було завершено в 1968 році, проте на
той час померлий не мав можливості
визнати своє право власності на
збудований будинок, оскільки до 05
серпня 1992 року не передбачалася
процедура введення приватних будинків
в експлуатацію з метою подальшого
оформлення права власності.

До серпня 1992 року оформлення права
власності на ці будинки проводили
органи місцевого самоврядування на
основі висновку про технічний стан
будинку, складений у бюро технічної
інвентаризації і документа, що
засвідчує право власності або
користування земельною ділянкою, на
якій розташований зазначений об'єкт,
відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999
року та п. З постанови Кабінету
Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про
затвердження Тимчасового порядку
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом приватних житлових
будинків садибного типу, дачних та
садових будинків з господарськими
спорудами і будівлями, спорудженими
без дозволу на будівництво».

Після прийняття Верховною Радою Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» ці об'єкти
приймають в експлуатацію як самовільно
побудовані, але відповідно до ч.І ст. 58
Конституції України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність осіб. Крім того,
згідно з частинами першою та другою
статті 5 Цивільного кодексу, акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності.

Після закінчення будівництва її
батько весь час проживав в даному
будинку, і ніхто його право власності
на житловий будинок до суду не оспорив.

Враховуючи вищезазначене просить суд
визнати за нею право власності, як за
спадкоємцем за заповітом на
домоволодіння.

Позивачка позов підтримала,
просить його задовольнити.

Від відповідача надійшла заява з
проханням розглянути справу без участі
їх представника, позов визнають, проти
його задоволення не заперечують.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору - сектору
містобудування та архітектури
Петропавлівської РДА надали лист про
розгляд справи у їх відсутність, проти
задоволення позову не заперечують.

Вивчивши матеріали справи суд вважає,
що позов підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер ОСОБА_3, після смерті якого
відкрилася спадщина у вигляді
житлового будинку АДРЕСА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1 від 16.01.2014 року,
копією свідоцтва про народження серії
НОМЕР_2 від 20.08.1971 року, копією свідоцтва
про укладення шлюбу серії НОМЕР_3

ОСОБА_3 склав заповіт відповідно до
якого все своє майно заповів позивачці,
ОСОБА_1, що підтверджується копією
заповіту від 09.11.2000 року посвідченого
секретарем виконавчого комітету
Хорошівської сільської ради та
зареєстрованого в книзі за № 201.

Нотаріусом постановою від 17.02.2014 року
вих. № 44/02-31 у видачі свідоцтва про
право на спадщину позивачці було
відмовлено, через відсутність
правовстановлюючого документу на
спадковий житловий будинок, що
підтверджується постановою нотаріуса
про відмову у вчиненні нотаріальної
дії.

Відповідно до довідки Хорошівської
сільської ради від 24.03.2014 року № 207
ОСОБА_3 дійсно був власником житлового
будинку АДРЕСА_1 згідно запису в
господарській книзі.

Відповідно до довідки Хорошівської
сільської ради від 24.03.2014 року № 205
ОСОБА_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року
був власником земельної ділянки площею
0,25 га. для обслуговування житлового
будинку та 0,11 га. для ведення
особистого селянського господарства
за адресою: АДРЕСА_1 згідно рішення
сільської ради № 29 від 08.12.1999 року та
запису в господарській книзі.

Відповідно до висновку сектору
містобудування та архітектури
Петропавлівської РДА від 19.03.2014 року №
7, фактичне розташування домоволодіння
по АДРЕСА_1 відповідає існуючий
містобудівній документації; земельна
ділянка на якій розташований житловий
будинок з господарськими спорудами
відноситься до території
індивідуальної присадибної забудови;
всі будівлі знаходяться в межах
червоних ліній вулиці, не перетинають
інженерні мережі та відповідають
містобудівним нормам.

Відповідно до витягу про реєстрацію в
Спадковому реєстрі спадкоємцем є
позивачка.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та
Перехідних положень Цивільного
Кодексу України від 16.01.2003 року, який
набрав чинності 01 січня 2004 року
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.

Згідно зі ст. 524 Цивільного кодексу УРСР
від 18.07.1963 року, який був чинним на той
час, спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом. Спадкоємство за
законом має місце, коли і оскільки воно
не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 Цивільного
кодексу УРСР від 18.07.1963 року, часом
відкриття спадщини визнається день
смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 548 Цивільного
кодексу УРСР від 18.07.1963 року для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Відповідно до ст. 549. Цивільного кодексу
УРСР від 18.07.1963 року визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину:

якщо він фактично вступив в управління
або володіння спадковим майном;

якщо він подав державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Після смерті батька позивачка фактично
вступила в управління та володіння
спадковим майном, оскільки на день
смерті проживала з батьком в
спадковому будинку і надалі залишилася
там проживати, користувалася ним,
сплачує комунальні платежі, обробляє
садибу, що підтверджується довідкою
Хорошівської сільської ради від 24.03.2014
року № 206.

Відповідно до роз'яснень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в Інформаційному листі "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування" від 16.05.2013 року №
24-753/0/4-13, у період чинності Інструкції
про порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української PCP, що
затверджена Міністерством
комунального господарства
Українського PCP 31 січня 1966 року
державна реєстрація нерухомого майна
не проводилася в сільській місцевості,
а право власності на житловий будинок
підтверджується лише записом в
погосподарській книзі сільської ради.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 212-214 ЦПК України, п. 4
прикінцевих і перехідних положень ЦК
України, ст. ст. 524, 525, 548, 549 Цивільного
кодексу УРСР від 18.07.1963 р. суд -

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до
Хорошівської сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності на спадкове
майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як за
спадкоємцем за заповітом, право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
та господарскі будівлі і споруди
згідно технічного паспорту на
житловий будинок спадкодавця ОСОБА_3 ,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду
Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя О. М. Курочкіна