НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/1686/13-ц
№ 2/183/343/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.06.2014 року

Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області в складі

головуючого - судді Городецького Д.І.

секретаря Кравченко О.О.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Новомосковську цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
треті особи Приватний нотаріус
Новомосковського районного
нотаріального округу ОСОБА_6,
Новомосковське районне комунальне
підприємство Бюро технічної
інвентаризації «Інвентаризатор» про
визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи
Приватний нотаріус Новомосковського
районного нотаріального округу ОСОБА_6,
Новомосковське районне комунальне
підприємство Бюро технічної
інвентаризації «Інвентаризатор» про
визнання договору дарування недійсним.

На обґрунтування вимог позивач ОСОБА_5
посилалася на те, що все своє житті
проживає в квартирі, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Її чоловік помер 13 років тому, дітей
вона не має, вона проживає в квартирі
сама.

В 2008 році в сусідній квартирі стала
проживати раніше незнайома їй ОСОБА_3,
яка знімала квартиру поруч. ОСОБА_3
стала часто заходити до неї, допомагати
по господарству, оскільки вона має
поганий стан здоров'я.

ОСОБА_3 часто приносила спиртні напої,
казала їй, що потрібно вживати
зазначені напої, щоб краще себе
почувати. ОСОБА_3 таким чином увійшла до
неї в довіру, обіцяла піклуватися про
неї, допомагати матеріально,
забезпечувати доглядом та харчуванням.

В обмін на її піклування, ОСОБА_3
запропонувала переоформити на неї
належну квартиру, в чому саме буде
полягати документ, не пояснила.

Позивач зазначила, що як людина
похилого віку, вважала, що передасть у
власність квартиру в обмін на
піклування, матеріальне забезпечення,
тому, погодилася на пропозицію ОСОБА_3

23 лютого 2009 року ОСОБА_3 привезла її в
БТІ, де вона підписала якісь документи,
потім - до приватного нотаріуса в м.
Новомосковську, де підписала якийсь
договір. Вона вважала, що передає у
власність житло в обмін на піклування з
боку ОСОБА_3, яка буде допомагати їй,
купувати ліки.

В той же час, вона мала намір укласти
договір довічного утримання, а не
договір дарування.

Після підписання договору ОСОБА_3
привезла її до квартири, ключі від
житла відповідачці вона не надавала,
проживає та продовжує проживати в
квартирі, сплачувати квартплату та
комунальні послуги .

ОСОБА_3 продовжувала приносити їй
спиртні напої, а в квітні 2009 року
відвезла до Дніпропетровської
обласної психоневрологічної лікарні,
де почала лікувати її від алкоголізму.

В червні 2011 року вона знову потрапила
до неврологічного відділення
Новомосковської центральної районної
лікарні, де вона дізналася, що ОСОБА_3
має намір направити її до будинку
престарілих.

В червні 2011 року їй стало відомо, що нею
був підписаний договір дарування
квартири.

У відповідності до ст. 229 ЦК України,
договір, вчинений під впливом помилки
щодо обставин, які мають істотне
значення, може бути визнаний недійсним.

Враховуючи наведене, посилаючись на
ст.ст. 203, 215, 229 ЦК України, позивач
ОСОБА_5 просила суд визнати недійсним
договір дарування квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
укладений 23 лютого 2009 року між нею та
ОСОБА_3

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позов в повному
обсязі, посилалися на підстави
звернення до суду, викладені в заяві,
просили суд задовольнити вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов не визнала, посилалася на те, що
між нею та ОСОБА_5 були подружні
стосунки. ОСОБА_5 розповідала їй, що в
неї є багато друзів, а родичі від неї
відмовилися, не спілкуються. Вона
допомагала ОСОБА_5, остання казала, що
вона стала їй як дочка. Вона допомогла
позивачці замінити труби, сантехніку,
унітаз, вхідні двері. Наприкінці 2008
року позивачка повідомила, що оформлює
в БТІ документи на квартиру, всю
технічну документацію ОСОБА_5
замовляла особисто. Жодних розмов щодо
того, що після укладенні договору вона
повинна доглядати ОСОБА_5 не було.
Нотаріус роз'яснював ОСОБА_5 права та
обов'язки за договором дарування. Після
оформлення договору нотаріально,
ОСОБА_5 залишилася проживати в
квартирі, вони продовжували
спілкуватися, але у 2010 році позивачка
перестала пускати її в квартиру, стала
говорити що її буде доглядати
племінник. Після 2010 року вона переїхала
проживати в АДРЕСА_2, т.я. стала
працювати в агрофірмі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов не визнав,
посилався на те, що підстав для
визнання договору недійсним немає.

Треті особи - Приватний нотаріус
Новомосковського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 та
представник Новомосковського
районного комунального підприємства
Бюро технічної інвентаризації
«Інвентаризатор» в судове засідання не
з'явилися.

Заслухавши пояснення сторін,
представників сторін, свідків,
дослідивши надані сторонами докази,
суд приходить до наступного.

У відповідності до ст. 717 ЦК України, 1.
За договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.
2. Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

На підставі ст. 718 ЦК України, дарунком
можуть бути рухомі речі, в тому числі
гроші та цінні папери, а також нерухомі
речі.

У відповідності до ст. 719 ЦК України,
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що 23 лютого 2009 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений
договір дарування, відповідно до якого
ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла в
дар квартиру, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, договір дарування
посвідчений нотаріально Приватним
нотаріусом Новомосковського районного
нотаріального округу ОСОБА_6

У відповідності до вимог ст. 203 ЦК
України, 1. Зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності. 3.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. 4. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. 5. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно до ст. 215 ЦК України, 1. Підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. 2.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. 3. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Як зазначалося вище, на обґрунтування
своїх вимог позивач ОСОБА_5 посилалася
на те, що помилилася, оскільки мала
намір укласти договір довічного
утримання з ОСОБА_3

Згідно до ст. 744 ЦК України, за договором
довічного утримання (догляду) одна
сторона (відчужувач) передає другій
стороні (набувачеві) у власність
житловий будинок, квартиру або їх
частину, інше нерухоме майно або рухоме
майно, яке має значну цінність, взамін
чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

На підставі вимог ст. 745 ЦК України,
договір довічного утримання (догляду)
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснила, що їй відомо із слів сусідки
ОСОБА_5, що вона мала намір укласти
договір з ОСОБА_3, щоб остання її
доглядала, а взамін отримала квартиру,
але, який договір був укладений, їй не
відомо. Рік тому ОСОБА_5 повідомила, що
уклала договір дарування, коли
підписувала документи, не читала їх.
ОСОБА_5 знала про договір дарування з 2009
року.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснила, що вона працює
соцпрацівником, ОСОБА_9 знає, оскільки
остання була на соціальному супроводі.
В 2009 році ОСОБА_5 повідомила, що уклала
договір щодо квартири з ОСОБА_3 Їй не
відомо, чи обіцяла ОСОБА_3 доглядати
ОСОБА_5 та піклуватися про неї.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснила, що в 2011 році була в квартирі
ОСОБА_5, остання надала їй договір
дарування, говорила, що це заповіт.
Також пояснила, що ОСОБА_3 відвезла її
до нотаріуса, подробиць не пам'ятає.

Суд критично ставиться до пояснень
свідків, не приймає їх до уваги,
оскільки пояснення суперечать
обставинам та доказам, встановлених
судом.

Так, судом встановлено, що 10 січня 2013
року Новомосковським міськрайонним
судом було винесене рішення у справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи -
Приватний нотаріус Новомосковського
районного нотаріального округу ОСОБА_6,
Новомосковське районне комунальне
підприємство Бюро технічної
інвентаризації «Інвентаризатор» про
визнання договору дарування недійсним.

ОСОБА_5 в зазначеній вище справі
посилалася на те, що договір був
укладений під впливом психологічного
тиску з боку ОСОБА_3, перебування її в
стані, коли вона не розуміла значення
своїх дій.

Згідно до ст. 61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Судовим рішенням від 10 січня 2013 року
встановлено, що ОСОБА_5 мала намір на
укладення договору дарування,
орієнтувалася в подіях, розуміла
значення своїх дій, могла керувати
ними.

У відповідності до ст. 229 ЦК України,
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна
сторона повинна надати докази, на які
вона посилається на обґрунтування
своїх вимог або заперечень.

Суд приходить до переконання, що
позивачем не надано доказів наявності
в неї наміру укладення договору
довічного утримання та того, що договір
дарування був укладений внаслідок
помилки щодо обставин, які мають
істотне значення.

Крім того, суд вважає, що помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

З зв'язку з наведеним, в задоволенні
вимог ОСОБА_5 належить відмовити.

Враховуючи вищевикладене і керуючись
ст.ст. 10, 60, 88, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 203,
215, 229, 717, 718, 719 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, третя особа Приватний нотаріус
Новомосковського районного
нотаріального округу ОСОБА_6,
Новомосковське районне комунальне
підприємство Бюро технічної
інвентаризації «Інвентаризатор» про
визнання договору дарування недійсним
- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ
Д.І. Городецький