Справа № 744/1203/13-ц Провадження №
22-ц/795/359/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції -Гнип
О. І. Доповідач - Страшний М. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСтрашного
М.М.,суддів:Литвиненко І.В., Тагієва
С.Р.,при секретарі:Герасименко Ю.О.за
участю:позивача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Семенівського районного суду від 25
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

Рішенням Семенівського районного суду
від 25 грудня 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_5 задоволено, стягнуто з ОСОБА_6 на
його користь 15 000 грн. боргу та три
проценти річних в розмірі 1125 грн. за
договором позики від 25.01.2011 року, 5500 грн.
боргу та 132 грн. процентів за
користування грошовими коштами, а
також 8250 грн. процентів за користування
грошовими коштами за час прострочення
виконання зобов'язання за договором
позики від 01.02.2011 року, 1000 грн. витрат на
оплату правової допомоги, 300 грн. 07 коп.
судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати дане рішення суду та
ухвалити нове рішення про залишення
без задоволення позову ОСОБА_5,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.
Апелянт посилається на те, що договір
позики від 01.02.2011 року був підписаний
нею під впливом тиску та погроз з боку
позивача і спрямований на покриття
недостачі у магазині, де вона працювала
продавцем. Апелянт наголошує на тому,
що договір позики від 25.01.2011 року вона
не підписувала, у зв'язку з чим
наполягає на призначення
почеркознавчої експертизи з метою
доведення, що підпис на розписці їй не
належить, вказуючи, що суд першої
інстанції не роз'яснив їй право на
призначення такої експертизи. На думку
апелянта, розписка ніяким чином не
підтверджує факту передачі їй коштів,
і, крім того, вона повинна бути подана в
оригіналі, а не в копії.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_5 дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до наступного висновку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того,
відповідачка отримала в борг у
позивача кошти, що підтверджується
відповідними розписками; зазначені
договори позики недійсними не визнані,
а тому заявлені позовні вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Судом першої інстанції обставини
справи з"ясовані в обсягу, необхідному
для правильного вирішення спору,
відповідно до встановлених обставин,
правильно визначено суть і характер
правовідносин сторін та норми
матеріального права, що їх регулюють.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або
інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник
зобов"язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої
ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначеними родовими ознаками.

Відповідно до ст.1049 ЦК України,
позичальник зобов"язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти)
у строк та порядку, що встановлені
договором.

Судом встановлено, що 25.01.2011 року та
01.02.2011 року ОСОБА_6 отримала в борг від
ОСОБА_5 кошти в сумі 15 000 грн. та 550 грн.
відповідно, які зобов"язувалась
повернути до 01 травня 2011 року, що
підтверджується копіями відповідних
розписок (а.с.).

Після повернення позики в повній сумі
кредитор повинен повернути боржнику
розписку. У разі неможливості
повернення розписки кредитор повинен
вказати про це у розписці, яку він
видає. Наявність розписки у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов"язку.

Оригінали зазначених розписок
знаходились у позивача ОСОБА_5 та були
приєднані до матеріалів справи в
судовому засіданні апеляційного суду.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що договір позики був
укладений між сторонами з дотриманням
вимог ст. 1047 ЦК України, що
відповідачкою не доведено факт
повернення нею суми боргу в повному
обсязі відповідно до умов укладеного
договору позики, а тому позовні вимоги
підлягали задоволенню.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Наявність розписок від 25.01.2011 року та
від 01.02.2011 року про отримання ОСОБА_6 сум
боргу саме у позивача ОСОБА_5 свідчить
про невиконання боржником умов
договору та неповернення ним суми
боргу.

Твердження відповідачки ОСОБА_6 про те,
що вказані в розписці кошти вона не
отримувала, а розписка була написана
нею під тиском з боку позивача, не
заслуговують на увагу, оскільки
будь-яких доказів на підтвердження
даних обставин відповідачкою ні суду
першої, ні апеляційної інстанцій не
надано.

Не заслуговують також на увагу і доводи
апелянта про те, що договір позики від
25.01.2011 року вона не підписувала,
оскільки зазначене спростовується
рішенням Семенівського районного суду
від 27 березня 2014 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 28 квітня 2014
року, встановлено, що рукописний запис
«ОСОБА_6» та підпис від імені ОСОБА_6 в
розписці від 25.01.2011 р. виконано самою
ОСОБА_6

За таких обставин апеляційний суд
вважає, що суд першої інстанції дійшов
до вірного висновку про необхідність
задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Виходячи з вищевикладеного,
апеляційний суд вважає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін.

На підставі ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню 140 грн. судових
витрат, які понесені відповідачем на
оплату проїзду з м. Семенівка до м.
Чернігова та в обратному напрямку, та
підтверджені належними квитанціями,
які приєднанні до матеріалів справи в
засіданні апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Семенівського районного суду
від 25 грудня 2013 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 140
грн. судових витрат.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: