Єдиний унікальний номер 256/8289/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3384/2014
Головуючий у 1 інстанції Токарєва Н.М.
Доповідач Корчиста О.І.
06 травня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
суддів:
Кіянової С.В., Корчистої О.І.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Калінінського районного суду м.
Донецька від 05 березня 2014 року по
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_2 до Товариства з додатковою
відповідальністю «Глобус», ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної шкоди,
дорожньо-транспортної пригоди,
У жовтні 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1,
Товариства з додатковою
відповідальністю «Глобус» (далі ТДВ
«Глобус») про відшкодування
матеріальної шкоди, завданої в
наслідок дорожньо-транспортної
пригоди, посилаючись на те, що 16 січня
2013 року о 11 годині 00 хвилин сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля DAEWOO NUBIRA, д/н НОМЕР_1 під
керуванням відповідача ОСОБА_1 та
керував позивач ОСОБА_2, в наслідок
якого автомобіль позивача отримав
механічні пошкодження на загальну суму
вартість автомобіля, до зіткнення
«Глобус», в якій було застраховано
цивільно-правову відповідальність
ОСОБА_3, та який є власником автомобіля
DAEWOO NUBIRA, д/н НОМЕР_1, виплатила йому
страхове відшкодування в розмірі 19 003,47
гривень, просив стягнути з СК «Глобус»
недоплачену різницю між вартістю
автомобіля до та після пошкодження у
сумі 7504,92 гривень; витрати, пов`язані з
авто товарознавчим дослідженням у сумі
550 гривень; стягнути з ОСОБА_1 різницю
між фактичним розміром спричиненої
шкоди і страховим відшкодуванням у
сумі 9074, 53 гривень; судовий збір в
розмірі 229,41 гривень.
Рішенням Калінінського районного суду
м. Донецька від 05 березня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені:
стягнуто з ТДВ «Глобус» на користь
ОСОБА_2 недоплачену різницю між
вартістю автомобіля до та після
пошкодження у розмірі 7504,92 гривень;
витрати, пов`язані з автотоварознавчим
дослідженням у розмірі 550 гривень та
судовий збір в розмірі 114, 70 гривень;
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
різницю між фактичним розміром
спричиненої шкоди і страховим
відшкодуванням в розмірі 9074,53 гривень
та судовий збір в сумі 114,70 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з
нього відповідних сум скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в цій
частині позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги відповідач ОСОБА_1 зазначав, що
його цивільна відповідальність була
застрахована полісом № АВ/3498528 від 18
травня 2012 року ТДВ «Глобус», заподіяна
ним матеріальна шкода частково була
відшкодована ОСОБА_2 зазначеною
страховою компанією, межі ліміту
страхової відповідальності перевищені
не були, а тому страхова компанія в
межах такого ліміту повинна
відшкодувати ОСОБА_2 і решту
спричиненої матеріальної шкоди. Також
вказує, що Звіт про оцінку майна № 010/13-А
від 21 січня 2013 року не є належним
доказом по справі, оскільки, на думку
відповідача, висновки цього звіту
суперечать п. 34.2 ст. 34 Закону України
«Про обов`язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» та іншим нормам чинного
законодавства.

В судовому засіданні апеляційного суду
відповідач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги
підтримали та просили її задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
проти задоволення апеляційної скарги
не заперечував.

В судове засідання представник ТДВ
«Глобус» не з'явився, повідомлявся
належним чином про час та місце
розгляду справи, про причини неявки суд
не повідомив.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, що з'явились, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, апеляційний
суд приходить до висновку, що скарга
ОСОБА_1 підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст.8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
16 січня 2013 року об 11годині 00 хвилин на
перехресті вул. Герцена та бул.
Шахтобудівників у Калінінському
районі м. Донецька, з вини відповідача
ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна
пригода.

Також, судом першої інстанції
встановлено, що постановою
Калінінського районного суду м.
Донецька від 18 квітня 2013 року,
провадження по справі про
адміністративне правопорушення було
закрито у зв`язку закінченням строку
притягнення до адміністративної
відповідальності. Цією ж постановою
суд визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП України (а.с. 7).

Крім цього, судом першої інстанції
встановлено, що цивільно-правова
відповідальність власника автомобіля
DAEWOO NUBIRA, д/н НОМЕР_1, ОСОБА_3 застраховано
ТДВ «Глобус», що підтверджується
страховим полісом №АВ/3498528 від 19 травня
2012 року. Дія зазначеного полісу до 18
травня 2013 року. Страхова компанія
встановила, що можлива вартість
пошкодженого автомобіля у після
аварійному стані становить 9074,53
гривень.

Також встановлено, що відповідно до
Звіту про оцінку майна № 010/13-А від 21
січня 2013 року вартість
відновлювального ремонту автомобіля
складає 40018,54 гривень, в той же час
остаточна вартість автомобіля до
зіткнення складала 35582,92 гривень.

Згідно з платіжним дорученням № 4521 від
27 червня 2013 року ТДВ «Глобус» виплатила
ОСОБА_2 страхове відшкодування в
розмірі 19003,47 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції керувався ст.ст.
1166, 979, 1187, 1194 ЦК України, ст. 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», Постановами Пленуму
Верховного Суду України та виходив з
того, що в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, яка
мала місце 16 січня 2013 року, майну ОСОБА_2
з вини ОСОБА_1, була завдана
матеріальна шкода, яка складається з:
різниці між вартістю автомобіля до та
після пошкодження та витрат, пов`язаних
з автотоварознавчим дослідженням, які
в загальному розмірі складають 8054,92
гривень, та які підлягають стягненню з
СК «Глобус», а також різницю між
фактичним розміром понесених збитків
та отриманим від страхової компанії
відшкодуванням, яка становить 9074,53
гривень та підлягає стягненню з ОСОБА_1

Колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що суд першої
інстанції вірно визначив норми
матеріального права, які підлягали
застосуванню до спірних правовідносин,
проте, дійшов помилкового висновку про
стягнення суми матеріального
відшкодування саме з ОСОБА_1, за
наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Тому обґрунтованими є доводи
апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1
про те, що в разі настання страхового
випадку відповідальність в межах
лімітів відповідальності несе
страховик.

Згідно частини 1 статті 1194 Цивільного
кодексу України у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
особа, яка застрахувала свою
відповідальність зобов'язана сплатити
потерпілому різницю між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою
(страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 4 полісу №АВ/3498528 (а.с. 59)
ліміт відповідальності страховика за
майнову шкоду на одного потерпілого
складає 50000 гривень. Вказані умови
кореспондуються з приписами пункту 9.2
статті 9 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Відповідно до статей 999, 1194 ЦК України,
статей 9, 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язок відшкодування
майнової шкоди заподіяної позивачу в
межах лімітів лежить на ТДВ «Глобус»,
якщо різниця є більшою, то різниця між
розміром фактично заподіяної шкоди та
виплаченим страховим відшкодуванням -
сплачується відповідачем ОСОБА_1

Згідно з пунктами 4, 16 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року №4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, суди повинні мати на увазі,
що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода,
завдана особі чи майну фізичної або
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

Відповідно до статті 21 Закону України
«Про обов`язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Враховуючи, що розмір матеріальної
шкоди, яку просить стягнути позивач не
перевищує ліміту страхового
відшкодування, встановленої полісом
№АВ/3498528, тому така шкода підлягає
стягненню саме зі страхової компанії, з
урахуванням вже сплаченої суми
страхового відшкодування.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
матеріальної шкоди з ОСОБА_1 не можна
визнати законним й обґрунтованим.

Таким чином, відповідно до п.4 ч.1 ст.309
ЦПК України рішення суду першої
інстанції в цій частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої в наслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд,

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Калінінського районного суду
м. Донецька від 05 березня 2014 року в
частині задоволення позовних вимог до
ОСОБА_1 скасувати.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної шкоди, завданої в
наслідок дорожньо-транспортної
пригоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді