№2/760/3022/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року Солом'янський районний
суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Зінченко
С.В.,

при секретарях Шевчук
Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з даним
позовом, в якому просила розірвати шлюб
та стягнути з відповідача аліменти на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00
гривень щомісячно, починаючи з 04.05.2012
року і до повноліття дитини та аліменти
на утримання сина за минулий час в
розмірі 24000,00 гривень.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 21.05.2012 року відкрито
провадження у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 18.07.2012 року роз'єднано
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів в різні
провадження та виділено в окреме
провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 27.07.2012 року прийнято до
провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів.

В обґрунтування позову про стягнення
аліментів позивач зазначила, що з
відповідачем вони перебувають у шлюбі,
під час якого в них народився син
ОСОБА_3.

Як вказує позивач, син проживає разом з
нею і, як зазначає остання, відповідач
ухиляється від утримання дитини,
матеріальної допомоги в добровільному
порядку не надає, а тому просить суд
стягнути з відповідача аліменти на
утримання дітей в заявленому розмірі.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала з підстав
зазначених в позові та просила їх
задовольнити, проти повторного
заочного розгляду справи не
заперечувала.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, про дату, час
та місце проведення засідання
повідомлявся належним чином, що
підтверджується журналом судового
засідання за 06.06.2014 року, а тому суд
відповідно до ст. 232 ЦПК УКраїни з
урахуванням згоди позивача вважає за
можливе провести повторний заочний
розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача,
вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що під час
перебування у шлюбі в ОСОБА_1 та ОСОБА_2
народився син - ОСОБА_3 (а. с. 11).

Також встановлено, що позивач ОСОБА_1
змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с. 63)

Відповідно до вимог статей 180, 182, 183, 184,
191 СК України, батьки зобов'язанні
утримувати дітей до досягнення ними
повноліття.

При визначенні розміру аліментів, суд
враховує стан здоров'я дитини та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки і
сина, інші обставини, що мають істотне
значення.

Як вказує позивач, дитина проживає
разом з нею і, як зазначає остання,
відповідач ухиляється від утримання
дитини, матеріальної допомоги в
добровільному порядку не надає.

З обставин викладених в позові та
наданих доказів вбачається, що між
сторонами не було укладено договір про
сплату аліментів та договір про
припинення права на аліменти у зв'язку
з передачею права власності на
нерухоме майно між сторонами також не
укладався, стягнень по іншим
аліментним зобов'язанням відповідач
немає.

Відповідно до положень Постанови №3
Пленуму Верховного Суду України від
15.05.2006 року «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
батьки зобов'язані утримувати своїх
дітей незалежно від того, перебувають
вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.
Обов'язок батьків утримувати своїх
дітей є безумовним і не залежить від
того, чи є батьки працездатними та чи є
в них кошти, достатні для надання
утримання, а лише враховуються судом
при визначенні розміру стягуваних
аліментів.

Разом з тим, суд при визначенні розміру
коштів, що стягуються як аліменти,
прагне не до зрівняння матеріального
становища платника й одержувача
аліментів, а до того, щоб одержувач
аліментів у разі їх сплати перестав
бути таким, що потребує матеріальної
допомоги. Окрім того, розмір
призначених аліментів має бути
виправданий дійсними потребами та з
урахуванням матеріального становища
сторін, має виходити з фактичних
обставин справи та мети зобов'язання
щодо утримання.

Пунктом 17 даної Постанови, встановлено,
що максимальний розмір відрахувань на
сплату аліментів не може перевищувати
50 відсотків доходів платника, таке
повністю кореспондується з частиною 4
статтею 70 Закону України «Про
виконавче провадження».

В той же час розмір аліментів на одну
дитину за жодних обставин не може бути
меншим ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 26 лютого 1993 року «Про перелік видів
доходів, які враховуються при
визначенні розміру аліментів на одного
з подружжя, дітей, батьків, інших осіб»
визначений чіткий перелік доходів
платника, які враховуються при
визначенні розміру аліментів, зокрема
враховується основна заробітна плата
за посадовим окладом.

Аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

Згідно ст. 180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

В свою чергу відповідно до ч.2 ст. 191 СК
України аліменти за минулий час можуть
бути присуджені, якщо позивач подасть
суду докази, що він вживав заходів щодо
одержання аліментів з відповідача, але
не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням
останнього від їх сплати. У цьому разі
суд може присудити аліменти за минулий
час, але не більш як за три роки.

Як зазначає позивач протягом року з
травня 2011 року, вона зв'язувалася з
відповідачем щодо надання
матеріальної допомоги для сина, проте
позивачем не подано жодного належного
доказу на підтвердження вказаних
обставин, а тому суд вважає такі
обставини недоведеними.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ст.10 ЦПК, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач надав суду належні та
допустимі докази, довів суду їх
переконливість, а також довів
обставини, на які посилався як на
підставу своїх вимог. Відповідачем
доводів позивача не спростовано.

Вiдповiдно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтуєтъся на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослiдженнi наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність i взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, зокрема те,
що відповідач не виконує покладеного
на нього законом обов'язку щодо
утримання неповнолітньої дитини, а
також враховуючи передбачені законом
обставини, суд вважає правильним
задовольнити позов частково та
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 600 гривень 00
копійок щомісячно, починаючи з 04 травня
2012 року і до повноліття дитини.

У відповідності до вимог пункту 1
частини 1 статті 367 ЦПК України суд
вважає за необхідне допустити негайне
виконання рішення у межах суми платежу
за один місяць.

Також згідно частини 3 статті 88 ЦПК
України якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного та керуючись
Постановою №3 Пленуму Верховного Суду
України від 15.05.2006 року «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», Постановою
Кабінету Міністрів України від 26
лютого 1993 року «Про перелік видів
доходів, які враховуються при
визначенні розміру аліментів на одного
з подружжя, дітей, батьків, інших осіб»,
статтями 10, 11, 60, 88, 174, 213-215, 224-226, 367
Цивільного процесуального кодексу
України, на підставі статті 76, 180, 182, 184,
191 Сімейного кодексу України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів про стягнення
аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 600 гривень 00
копійок щомісячно, починаючи з 04 травня
2012 року і до повноліття дитини.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Допустити негайне виконання
рішення суду у межах суми платежу за
один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 214
грн. 60 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Апеляційна скарга
на рішення суду подається суду
апеляційної інстанції через
Солом'янський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: