Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Гордійчук С.О.,
Хилевича С.В.

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.,

з участю
представників позивачів,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 і
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Маша и Медведь» на
рішення Дубенського міськрайонного
суду від 15 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 і Товариства з
обмеженою відповідальністю «Маша и
Медведь» до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 про захист авторського права на
персонаж «ІНФОРМАЦІЯ_1» та стягнення
грошової компенсації за порушення
майнових авторських прав,

в с т а н о в и л а :

20 січня 2014 року ОСОБА_1 і ТОВ «Маша и
Медведь» звернулися в суд з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
захист авторського права на персонаж
«ІНФОРМАЦІЯ_1» та стягнення грошової
компенсації за порушення майнових
авторських прав.

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду від 15 квітня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_1 і ТОВ «Маша и Медведь»
посилалися на те, що 28 листопада 2013 року
у супермаркеті «ІНФОРМАЦІЯ_4»,
власником якого є фізична
особа-підприємець ОСОБА_2, було
здійснено продаж упаковки цукерок
«ІНФОРМАЦІЯ_2». Факт продажу даного
товару підтверджується чеком № 299 від 28
листопада 2013 року. Відповідач продажу
котрафактного товару не спростував.
Майнова шкода, завдана позивачам,
виражається у формі упущеної вигоди -
неотримання ліцензійних платежів від
продажу з використання творів
персонажу «ІНФОРМАЦІЯ_1» і
«ІНФОРМАЦІЯ_3».

Покликаючись на ці обставини, а також
на ст. 1166 ЦК України, ч. 4 ст. 52 Закону
України «Про авторське право та
суміжні права» та роз'яснення абзацу 2
п. 44 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 5 від 4 червня 2010 року «Про
застосування судами норм
законодавства у справах авторського
права і суміжних прав» позивачі
рішення місцевого суду вважали
незаконним та необґрунтованим і
просили апеляційний суд його скасувати
й ухвалити у справі нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
відмовляючи позивачам у задоволенні їх
вимог, місцевий суд виходив з їх
недоведеності.

Проте погодитися з таким висновком
суду першої інстанції колегія суддів
не може.

Судом установлено, що 28 листопада 2013
року у супермаркеті «ІНФОРМАЦІЯ_4» на
АДРЕСА_1, у м. Дубному Рівненської
області, власником якого є відповідач,
представник позивачів придбав
упаковку цукерок «ІНФОРМАЦІЯ_2» LICORICE
номер різновиду 99040, PRD : 10.2013, EXP : 04.2015, L:
277-2 g.

Як вбачається зі свідоцтва № НОМЕР_1
від 22 квітня 2008 року про реєстрацію і
депонування твору-результату
інтелектуальної діяльності, у
Російській Авторській Спілці
зареєстрований і задепонований
результат інтелектуальної діяльності -
малюнки персонажів до анімаційного
дитячого серіалу під назвами
«ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_3», автором
яких, за власними словами автора, є
ОСОБА_1 (а. с. 11).

8 червня 2010 року між ТОВ "Маша и Медведь"
та ОСОБА_1 було укладено ліцензійний
договір про надання права на
використання творів образотворчого
мистецтва (виключна ліцензія), згідно з
яким ліцензіар надає ліцензіату
впродовж дії цього договору за
винагороду право використання творів у
визначених цим договором рамках на
умовах виключної ліцензії, тобто без
збереження за ліцензіаром права видачі
ліцензії на використання творів
способами, передбаченими цим
договором, іншим особам. Ліцензіар
гарантує, що особисто він створив
твори, є їх єдиним автором та на момент
передачі прав за договором ліцензіар є
власником наданих ліцензіату прав на
твори, та те, що при створенні творів
ним дотримані захищені законом права
інших осіб (а. с. 22-35).

Статтею 9 Закону України "Про авторське
право і суміжні права" від 23 грудня 1993
року передбачено, що частина твору, яка
може використовуватися самостійно, у
тому числі і оригінальна назва твору,
розглядається як твір і охороняється
відповідно до цього Закону.

Перелік способів використання твору
наведений у ст. 15 Закону "Про авторське
право і суміжні права" та у ст. 441 ЦК
України, де одним із способів його
використання вказано продаж.

Статтею 443 ЦК України визначено, що
використання твору здійснюється за
згодою автора, крім випадків
правомірного використання твору без
такої згоди, встановлених цим Кодексом
та іншим законом.

Відповідно до ст. 427 ЦК України майнові
права інтелектуальної власності
можуть бути передані відповідно до
закону повністю або частково іншій
особі. Умови передання майнових прав
інтелектуальної власності можуть бути
визначені договором, який укладається
відповідно до цього Кодексу та Закону.
Про це ж йдеться у ч. 2 ст. 440 ЦК України,
де зазначено, що майнові права належать
його авторові, якщо інше не встановлено
договором чи законом.

Згідно зі ст. 51 Закону України "Про
авторське право і суміжні права" захист
особистих немайнових і майнових прав
суб'єктів авторського права і (або)
суміжних прав здійснюється в порядку,
встановленому адміністративним,
цивільним і кримінальним
законодавством.

В статті 50 Закону вказано, що
порушенням авторського права і (або)
суміжних прав, що дає підстави для
судового захисту, є:

а) вчинення будь-якою особою дій, які
порушують особисті немайнові права
суб'єктів авторського права і (або)
суміжних прав, визначені статтями 14 і 38
цього Закону, та їх майнові права,
визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього
Закону, з урахуванням передбачених
статтями 21 - 25, 42 і 43 цього Закону
обмежень майнових прав;

б) піратство у сфері авторського права
і (або) суміжних прав - опублікування,
відтворення, ввезення на митну
територію України, вивезення з митної
території України і розповсюдження
контрафактних примірників творів (у
тому числі комп'ютерних програм і баз
даних), фонограм, відеограм і програм
організацій мовлення;

в) плагіат - оприлюднення
(опублікування), повністю або частково,
чужого твору під іменем особи, яка не є
автором цього твору;

г) ввезення на митну територію України
без дозволу осіб, які мають авторське
право і (або) суміжні права, примірників
творів (у тому числі комп'ютерних
програм і баз даних), фонограм,
відеограм, програм мовлення;

д) вчинення дій, що створюють загрозу
порушення авторського права і (або)
суміжних прав;

е) будь-які дії для свідомого обходу
технічних засобів захисту авторського
права і (або) суміжних прав, зокрема
виготовлення, розповсюдження, ввезення
з метою розповсюдження і застосування
засобів для такого обходу;

є) підроблення, зміна чи вилучення
інформації, зокрема в електронній
формі, про управління правами без
дозволу суб'єктів авторського права і
(або) суміжних прав чи особи, яка
здійснює таке управління;

ж) розповсюдження, ввезення на митну
територію України з метою
розповсюдження, публічне сповіщення
об'єктів авторського права і (або)
суміжних прав, з яких без дозволу
суб'єктів авторського права і (або)
суміжних прав вилучена чи змінена
інформація про управління правами,
зокрема в електронній формі.

Згідно з пунктом "г" частини першої
статті 52 Закону України "Про авторське
право і суміжні права" суб'єкт
авторського права і (або) суміжних прав
вправі подавати позови про
відшкодування збитків (матеріальної
шкоди), включаючи упущену вигоду, або
стягнення доходу, отриманого
порушником внаслідок порушення ним
авторського права і (або) суміжних прав,
або виплату компенсацій.

З наведеного слідує, що підставою для
судового захисту може бути порушення
авторського права, тобто, вчинення
котроїсь із дій, вказаних у Законі.

Пунктом 42 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 5 від 4 червня 2010 року
"Про застосування судами норм
законодавства у справах про захист
авторського права і суміжних прав"
роз'яснено, що відповідно до пункту «г»
частини першої статті 52 Закону № 3792-ХІІ
суб'єкт авторського права і (або)
суміжних прав має право вимагати
виплату компенсації замість
відшкодування збитків або стягнення
доходу. При вирішенні відповідних
спорів судам слід мати на увазі, що
компенсація підлягає виплаті у разі
доведення факту порушення майнових
прав суб'єкта авторського права і (або)
суміжних прав, а не розміру заподіяних
збитків. Таким чином, для задоволення
вимоги про виплату компенсації
достатньо наявності доказів вчинення
особою дій, які визнаються порушенням
авторського права і (або) суміжних прав.
Розмір компенсації визначається судом
виходячи з позовних вимог, однак не
може бути меншим від 10 і не може
перевищувати 50 000 мінімальних
заробітних плат (пункт «г» частини
другої статті 52 Закону № 3792-ХІІ), які
встановлені законом на час ухвалення
рішення у справі.

Під контрафактними примірниками твору,
фонограми, відеограми, програм
організацій мовлення розуміються
примірники об'єктів авторського права
і (або) суміжних прав, які виготовлені,
відтворені, опубліковані і (або)
розповсюджені з порушенням
авторського права і (або) суміжних прав
(особистих немайнових і (або) майнових),
у тому числі примірники захищених в
Україні зазначених об'єктів, що
ввозяться на митну територію України
без згоди автора чи іншого суб'єкта
авторського права і (або) суміжних прав,
зокрема з країн, у яких ці об'єкти
ніколи не охоронялися або перестали
охоронятися.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п.
44 згаданої вище постанови відповідно
до пункту «б» статті 50 Закону № 3792-ХІІ
розповсюдження контрафактних
примірників творів (у тому числі
комп'ютерних програм і баз даних),
фонограм, відеограм і програм
організацій мовлення є порушенням
авторського права і (або) суміжних прав,
що дає підстави для судового захисту.
Особа, яка розповсюджує об'єкти
авторського права і (або) суміжних прав
без дозволу суб'єкта такого права, несе
відповідальність за порушення
виключних прав на цей твір і в тому
випадку, коли контрафактну продукцію
нею отримано за договорами з третіми
особами.

Відповідач не надав суду доказів про
укладення із позивачем ліцензійного
договору щодо надання йому права на
використання творів персонажів
«ІНФОРМАЦІЯ_1» і «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Тому за таких обставин з урахуванням
вимог закону, які викладені вище,
колегія суддів вважає, що в суду першої
інстанції не було підстав відмовляти
позивачам у задоволенні їхніх вимог.

Зважаючи на наведене, оскаржуване
судове рішення не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України, через що підлягає
скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 9, 15, 50-52, ст.ст. 427, 440, 443 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 і Товариства
з обмеженою відповідальністю «Маша и
Медведь» задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного
суду від 15 квітня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 і Товариства з обмеженою
відповідальністю «Маша и Медведь» до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
захист авторських прав та стягнення
грошової компенсації за порушення
майнових авторських прав задовольнити.

Зобов'язати відповідача фізичну
особу-підприємця ОСОБА_2 припинити
розповсюдження контрафактного товару -
цукерок «ІНФОРМАЦІЯ_2», на яких
розміщено об'єкти авторського права -
персонажі аудіовізуального твору
«ІНФОРМАЦІЯ_2», та надати позивачам
інформацію про третіх осіб, задіяних у
виробництві та розповсюдженні
контрафактних примірників творів, а
також про канали розповсюдження
контрафактного товару.

Стягнути з відповідача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 і Товариства з обмеженою
відповідальністю «Маша и Медведь»
компенсацію у розмірі 10 мінімальних
заробітних плат у сумі 12180 (дванадцять
тисяч сто вісімдесят) грн. та 576 (п'ятсот
сімдесят шість) грн. понесених судових
витрат у справі.

Рішення Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення. Воно може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: