АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2572/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Трещов В. В. Доповідач - Куценко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

25 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 13 січня 2014 року,
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа - Перша дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у листопаді 2013 року звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання
частково недійсним свідоцтва про право
на спадщину /а.с. 1-3, 23-25/.

В обгрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_2 посилається на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_5,
який за життя, а саме 26.05.2005 року, разом з
дружиною ОСОБА_4, склали заповіт
подружжя, яким заповідали йому
квартиру АДРЕСА_1. Після смерті батька
він до нотаріальної контори не
звертався, але був переконаний, що
після смерті батька нотаріусом було
накладено заборону відчуження майна,
відповідно до ч.4 ст. 1243 ЦК України. Але у
вересні 2013 року йому стало відомо, що
нотаріусом заборону не накладено, а
відповідачка отримала свідоцтво про
право на спадщину після свого чоловіка.
Просить суд визнати частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину видане
відповідачу ОСОБА_4 після смерті
чоловіка на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 13.01.2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було
відмовлено /а.с. 48-49/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, та ухвалити
нове, яким задовольнити його позовні
вимоги в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права /а.с. 56-58/.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1243 ЦК України
подружжя має право скласти заповіт
щодо майна, яке належить йому на праві
спільної сумісної власності.

У разі складення спільного заповіту
частка у праві спільної сумісної
власності після смерті одного з
подружжя переходить до другого
подружжя, який його пережив. У разі
смерті останнього право на спадкування
мають особи, визначені подружжям у
заповіті.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер батько позивача - ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
/а.с. 9/.

Ще за життя, а саме 26.05.2005 року, ОСОБА_5 та
його дружина ОСОБА_4 склали заповіт
подружжя, яким на випадок своєї смерті
зробили розпорядження та заповідали
квартиру АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 /а.с. 8/.

Позивач посилається на те, що після
смерті батька він до нотаріальної
контори не звертався, але був
переконаний, що після смерті батька
нотаріусом було накладено заборону
відчуження майна, відповідно до ч.4 ст.
1243 ЦК України. Але у вересні 2013 року
йому стало відомо, що нотаріусом
заборону не накладено, а відповідачка
отримала свідоцтво про право на
спадщину після свого чоловіка.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_4 після смерті свого
чоловіка дійсно отримала свідоцтво про
право на спадщину за законом на ?
частину квартири АДРЕСА_1, на підставі
ст. 1261 ЦК України, як спадкоємець першої
черги. Свідоцтво було посвідчено
нотаріусом Першої дніпропетровської
нотаріальної контори, реєстровий № 2-367,
що підтверджується спадковою справою
/а.с. 8 зворот/.

12.09.2013 року позивач звернувся до Першої
дніпропетровської нотаріальної
контори з заявою щодо накладення
заборони на відчуження спадкової
квартири, але йому було відмовлено, та
рекомендовано звернутися до суду /а.с.
10/.

ОСОБА_2 посилається на те, що у зв'язку з
видачею свідоцтва на право на спадщину
на ім'я відвідача ОСОБА_4, було порушено
його права як особи, яка має право на
спадкування згідно заповіту подружжя.

За таких обставин, суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не
підлягають.

Доводи апеляційної скарги про неповне
з'ясування обставин справи
безпідставні, оскільки суд повно та
всебічно з'ясував обставини справи, а
доводи зводяться до переоцінки доказів
та особистого тлумачення апелянтом
норм матеріального та процесуального
права.

Разом з тим, відмовляючи ОСОБА_2 в
задоволенні позову, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
позивач не звернувся у встановлений
законом строк до нотаріальної контори
з заявою про прийняття спадщини, разом
зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини не проживав, тобто спадщину не
прийняв, не є спадкоємцем після смерті
батька, а тому його права не порушені,
але з таким обґрунтуванням погодитися
неможна.

Відповідно до ст. 1243 ЦК України, у разі
складання спільного заповіту частка у
спільній сумісній власності після
смерті одного з подружжя переходить до
другого з подружжя, який його пережив.
Тільки у разі смерті останнього з
подружжя право на спадкування належить
особі, визначеній подружжям у заповіті.

Таким чином, позивач ОСОБА_2 після
смерті батька, не мав права на
спадкування за спільним заповітом,
оскільки помер один з подружжя, а тому
він не повинен був звертатися до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
зміни обґрунтування в рішенні суду
щодо відмови ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 13 січня 2014 року
в частині обґрунтування відмови в
задоволенні позову змінити, в іншій
оскаржуваній частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді :