У Х В А Л А

Іменем України

27 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.

суддів - Ігнатюка Б.Ю., Мацунича М.В.

при секретарі - Савариній Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
06 лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Мукачівської міської
державної нотаріальної контори, ПАТ КБ
«Приватбанк» про визнання договору
застави недійсним,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, Мукачівської міської державної
нотаріальної контори, ПАТ КБ
«Приватбанк» в особі Мукачівської
філії ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання
договору застави майна недійсним. В
подальшому позивач уточнив свої
позовні вимоги та просив визнати
недійсним та скасувати договір застави
майна, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ
«Приватбанк», який посвідчений
державним нотаріусом Мукачівської ДНК
Герцускі В.Л. 26 вересня 2001 року і
зареєстрований в реєстрі за №1-3936.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 06 лютого 2014 року у задоволенні
уточненого позову відмовлено.

Позивач оскаржив це рішення, порушив
питання про його скасування та
ухвалення нового про задоволення його
позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

В судовому засіданні представник банку
вважав, що підстав для задоволення
скарги немає.

Інші особи в судове засідання не
явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, а
тому суд розглянув справу у їх
відсутності, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Заслухавши сторін та дослідивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем пропущено строк
позовної давності.

Доводи апеляційної скарги є
аналогічними огрунтуванню позовної
заяви та зводяться до того, що на думку
апелянта суд першої інстанції
безпідставно відмовив йому в позові у
зв'язку зі спливом строку позовної
давності, оскільки спочатку він
повинен був оскаржити документи, які
надавали право власності на спірний
будинок відповідачці і лише потім
оскаржити договір застави, що ним і
було зроблено; вказує, що в даному
випадку позовна давність переривалась.

Однак, з вказаними доводами погодитись
не можна на підставі наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно заочного рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 12 серпня 2009
року визнано недійсним договір
дарування 1/4 частини житлового будинку
АДРЕСА_1 від 13.10.1995 року посвідченого
Мукачівською державною нотаріальною
конторою, зареєстрованого в реєстрі за
№1-10.008 та укладеного між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 (а.с.5, 6).

Також заочним рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 23 листопада 2010
року визнано недійсним заповіт,
укладений 13 жовтня 1995 року ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого
Мукачівською державною нотаріальною
конторою, зареєстрованого в реєстрі
№1-10.009 (а.с. 7-9).

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 19 квітня 2011 року скасовано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом від 14 вересня 2001 року,
посвідченого Мукачівською державною
нотаріальною конторою,
зареєстрованого в реєстрі №1-3828 в
частині прийняття спадщини ОСОБА_2 1/4
частини вищевказаного будинку. Визнано
ОСОБА_1 спадкоємцем за законом
спадкового майна, що відкрилося після
смерті ОСОБА_4 по спадковій справі №345
на 1/2 частину вказаного будинку (а.с.10-12).

Матеріалами справи встановлено, що 26
вересня 2001 року було укладено Договір
застави майна між ОСОБА_2, ОСОБА_1, який
виступав майновим поручителем ОСОБА_2
та ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до
якого згідно Кредитної угоди №1091/СП
від 26.09.2001 року Банк надає ОСОБА_2 кредит
на суму 10 000 гривень, а для забезпечення
своєчасного повернення кредиту
заставодавець заставив домоволодіння
№28, яке знаходиться в м.Мукачево по
вул.Шенборна та належить ОСОБА_2 в
частині 2/4 та ОСОБА_1 (а.с. 13).

Відповідно до Свідоцтва про право на
спадщину по закону від 22.07.1993 року
ОСОБА_1 одержав у спадщину 1/4 частину
вказаного будинку.

Посилання апелянта на те, що строк
позовної давності ним не пропущено,
оскільки така переривалась, то слід
зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, про
оскаржуваний договір застави позивачу
стало відомо 12 серпня 2009 року, що ним не
заперечується.

Тобто, строк позовної давності
розпочався саме з цього дня та
закінчився 12 серпня 2012 року.

Разом з тим, з даним позовом позивач
звернувся до суду 07 лютого 2013 року,
згідно штемпелю вхідної
кореспонденції суду (а.с.2), тобто з
пропуском строку позовної давності, що
вірно встановлено судом першої
інстанції.

Посилання апелянта на ст. 264 ЦК України,
то слід зазначити, що вчинені дії
апелянта, а саме оскарження договору
дарування, заповіту та свідоцтва про
право власності на будинок, не
стосуються вчинення дій щодо
оскаржуваного договору застави, а тому
дана стаття не може застосовуватись до
даних правовідносин.

Крім того, як констатовано судом першої
інстанції, після призначення
судово-почеркознавчої експертизи
позивачем не було надано вільних
зразків почерку, у зв'язку з чим
експертом були повернуті матеріали
справи без виконання.

Таким чином, підстави для визнання
договору застави відсутні.

На підставі викладеного, колегія
суддів прийшла погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову в задоволенні даного позову.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим, підстав для його зміни
чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України,
судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 06 лютого 2014 року по даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді :