Справа № 539/1557/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Яценка
В. В.

при секретарі -Білик Т.П., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Лубнах цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ВДВС Лубенського
міськрайонного управління юстиції про
звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ВДВС Лубенського міськрайонного
управління юстиції про звільнення
майна з-під арешту.

В позові ОСОБА_1 вказав, що відповідно
до рішення Лубенського міського суду
від 12.01.2001 року з нього на користь
ОСОБА_2 було стягнено590 грн. моральної
шкоди та 20 гривень за надання
юридичної допомоги, а всього 610 гривень.
Судом було видано виконавчий лист і на
підставі даного виконавчого листа
державним виконавцем ВДВС Лубенського
МРУЮ 25.01.2001 року було винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

До 16.11.2001 року він повністю виконав
свої зобов'язання як боржника по
виконавчому провадженню, внаслідок
чого 16.11.2001 року державний виконавець
Лубенського міського управління
юстиції Білоус В.Г. винесла постанову
про закінчення виконавчого
провадження, але в цій постанові
помилково не вирішила питання про
скасування постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження у зв»язку з повним
виконанням судового рішення від 12.01.2001
року.

Коли він 16.04.2014 року звернувся до
нотаріальної контори щоб укласти
договір купівлі-проджу на належний
йому будинок, то нотаріус не зміг
оформити відповідний правочин,
оскільки існує заборона на відчуження
об'єктів нерухомого майна, яке
належить ОСОБА_1

На його звернення до ВДВС Лубенського
МРУЮ було повідомлено, що арешт на
майно ОСОБА_1 був накладений відділом
ДВС м.Лубни 25.01.2001 року. Відповідно до
п.9.9 Порядку роботи з документами в
органах державної виконавчої служби,
строк зберігання завершених
виконавчих проваджень становить 3 роки.
Тобто на даний час у відділі ДВС
Лубенського МРУЮ відсутня можливість
звільнити з-під арешту його майно і
рекомендовано звернутися з позовом до
суду.

Тому позивач прохав суд звільнити
належне йому на праві приватної
власності майно з під арешту,
накладеного державним виконавцем
згідно постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 25.01.2001 року.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
заявою в якій прохав справу розглядати
без його участі, позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.

Представник ВДВС Лубенського МРУЮ
звернувся до суду з заявою в якій
прохав справу розглядати без його
участі, проти задоволення позову не
заперечує.

Третя особа по справі Перша Лубенська
державна нотаріальна контора свого
представника в судове засідання не
направила, про слухання справи була
повідомлена завчасно і належним чином.

Третя особа по справі ОСОБА_2 в судове
засідання не з»явився, про слухання
справи був також повідомлени завчасно
та належним чином.

У зв»язку з розглядом справи за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, судом відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК
України, не здійснювалось фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Дослідивши обставини справи, докази,
суд вважає, що вимоги позивача
підлягають задоволенню.

Стаття 41 Конституції України
проголошує право кожного володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.55 ЗУ «Про виконавче
провадження» Арешт майна полягає у
проведенні його опису, оголошенні
заборони розпоряджатися ним, а у разі
потреби - в обмеженні права
користування майном або його вилученні
у боржника та передачі на зберігання
іншим особам. Види, обсяги і строк
обмеження встановлюються державним
виконавцем у кожному конкретному
випадку з урахуванням властивостей
майна, його значення для власника чи
володільця, необхідності використання
та інших обставин.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЗУ «Про виконавче
провадження» арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.60 ЗУ «Про виконавче
провадження» особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, може звернутися до
суду з позовом про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту. У разі прийняття судом
рішення про зняття арешту з майна арешт
з майна знімається за постановою
державного виконавця не пізніше
наступного дня, коли йому стало відомо
про такі обставини. Копія постанови про
зняття арешту з майна надсилається
боржнику та органу (установі), якому
була надіслана для виконання постанова
про накладення арешту на майно
боржника.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановлено, що відповідно до рішення
Лубенського міського суду від 12.01.2001
року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було
стягнено 590 грн. моральної шкоди та 20
гривень за надання юридичної допомоги,
а всього 610 гривень. Судом було видано
виконавчий лист і на підставі даного
виконавчого листа державним
виконавцем ВДВС Лубенського МРУЮ 25.01.2001
року було винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження.

ОСОБА_1 повністю виконав свої
зобов'язання як боржника по
виконавчому провадженню, внаслідок
чого 16.11.2001 року державний виконавець
Лубенського міського управління
юстиції Білоус В.Г. винесла постанову
про закінчення виконавчого
провадження, але в цій постанові
помилково не вирішила питання про
скасування постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження у зв'язку з повним
виконанням судового рішення від 12.01.2001
року.

Коли 16.04.2014 року ОСОБА_1 звернувся до
нотаріальної контори щоб укласти
договір купівлі-проджу на належний
йому будинок, то нотаріус не зміг
оформити відповідний правочин,
оскільки існує заборона на відчуження
об'єктів нерухомого майна, яке
належить ОСОБА_1

На звернення ОСОБА_1 до ВДВС
Лубенського МРУЮ було повідомлено, що
арешт на майно ОСОБА_1 був накладений
відділом ДВС м.Лубни 25.01.2001 року.
Відповідно до п.9.9 Порядку роботи з
документами в органах державної
виконавчої служби, строк зберігання
завершених виконавчих проваджень
становить 3 роки. Тобто на даний час у
відділі ДВС Лубенського МРУЮ відсутня
можливість звільнити з-під арешту його
майно і рекомендовано звернутися з
позовом до суду.

Враховуючи викладене, те, що на
даний час виконавче провадження про
стягнення з ОСОБА_1 610 грн. на користь
ОСОБА_2 виконано, а арешт, який було
накладено на його майно до цього часу
не знято, суд доходить висновку про
необхідність задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції
України ст.55, 57, 60 ЗУ «Про виконавче
провадження», ст.ст. 5-12, 57, 60, 61, 197, 212-215, 218
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ВДВС
Лубенського міськрайонного управління
юстиції про звільнення майна з-під
арешту задовольнити.

Звільнити належне ОСОБА_1 на праві
приватної власності майно з під арешту,
накладеного державним виконавцем
згідно постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 25.01.2001 року.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Полтавської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду
Яценко В. В.