Провадження № 2/750/174/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2014 року
м.Чернігів

Деснянський районний суд міста
Чернігова у складі:

головуючого- судді Литвиненко І.В.,

при секретарі Кравченко І. В.,

за участю представника позивача
Падалки О. В., представника відповідача
ОСОБА_2, представника третьої особи
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_9,
який діє в своїх інтересах та інтересах
малолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
виселення,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_9, який діє в своїх
інтересах та інтересах малолітніх
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення із
квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ
„ПриватБанк" посилалось на те, що 06.08.2007
року між банком та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір, умови якого
останній не виконав, через що рішенням
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 13.04.2011 року в рахунок
погашення заборгованості за договором
про іпотечний кредит № CNDSGА00320012 від
06.08.2007 в сумі 26796,12 доларів США звернуто
стягнення на предмет іпотеки: квартиру
за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» з укладанням від
імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також наданням Публічному
акціонерному товариству комерційний
банк «ПриватБанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу з
встановленням початкової ціни продажу
в розмірі 161600,00 грн. У зв'язку із чим
Банком було направлено письмову вимогу
відповідачам, однак житлове приміщення
не було звільнено.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Представник третьої особи при
винесенні рішенні просив врахувати
інтереси неповнолітніх дітей.

Представник відповідачів просила
відмовити у задоволенні позову,
посилаючись ч. 2 ст. 109 ЖК України.

Заслухавши представника
позивача, представника відповідачів,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
частковому задоволенню.

По справі судом першої інстанції
встановлено, і це підтверджується
матеріалами справи, що 06.08.2007 року між
банком та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір № CNDSGA00320012, згідно з
яким Банк надав ОСОБА_4 кредит в сумі 25000
доларів США строком 06.08.201 року.

Для забезпечення виконання
зобов'язання по кредитному договору
між Банком та ОСОБА_5 р. був укладений
договір іпотеки, відповідно до якого в
забезпечення виконання зобов'язання по
кредитному договору № CNDSGA00320012, вона
надала банку нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 13.04.2011 року в рахунок
погашення заборгованості за договором
про іпотечний кредит № CNDSGА00320012 від
06.08.2007 в сумі 26796,12 доларів США звернуто
стягнення на предмет іпотеки: квартиру
за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» з укладанням від
імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також наданням Публічному
акціонерному товариству комерційний
банк «ПриватБанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу з
встановленням початкової ціни продажу
в розмірі 161600,00 грн.

Рішенням Менського районного суду
Чернігівської області від 12.02.2013 року
стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5
на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
№ CNDSGA00320012 від 06.08.2007 року у розмірі 43743,32
доларів США (а.с. 74-77). Згідно із
повідомленням позивача, останнє
погашення по вказаному кредитному
договору було здійснено 24.09.2009 року у
сумі 498,38 доларів США. Згідно із
повідомленням відділу ДВС Менського
районного управління юстиції від 23.04.2014
року, стягнення по виконавчому
провадженню, відкритому на виконання
вищезазначеного судового рішення не
проводилось.

Позивачем було направлено ОСОБА_5 та
ОСОБА_9. який діє також в інтересах
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 письмову вимогу про
добровільне звільнення предмета
іпотеки, що підтверджується реєстром
поштових відправлень № 5266. Письмові
вимоги були отримані 13.06.2013 року ОСОБА_9,
однак в добровільному порядку спірне
житлове приміщення звільнене ОСОБА_9 та
його малолітніми дітьми не було, хоча
Гаркуша та його малолітні діти
зареєстровані за вказаною адресою (а.с.
26). ОСОБА_5 09.10.2013 року була знята з
реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується відомостями, наданими
адресно-довідковим підрозділом УДМС
України в Чернігівській області (а.с. 46),
копією талону зняття з реєстрації
місця проживання в Україні (а.с. 64). Крім
того, відповідно до довідки, виданої
виконкомом Городищенської ради
Менського району Чернігівської
області від 04.11.2013 року, ОСОБА_5 проживає
за адресою: АДРЕСА_2 з 2002 року. ОСОБА_4 за
даними адресно-довідкового підрозділу
УДМС України в Чернігівській області
зареєстрований в АДРЕСА_3. Отже,
позовні вимоги до ОСОБА_5 та ОСОБА_4
необґрунтовані, оскільки вони не
проживають в квартирі АДРЕСА_1 та не
зареєстровані в ній, а тому у
задоволенні позову в цій частині слід
відмовити.

Посилання представника відповідачів,
як на підставу для відмови в
задоволенні позову на ч. 2 ст. 109 ЖК
України судом не приймається до уваги,
оскільки виселення осіб, які займають
жиле приміщення на яке звернуто
стягнення, як на передане в іпотеку,
врегульоване ч. 3 цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 109 Житлового
кодексу України та ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх громадян, що мешкають в
ньому, за винятками, встановленими
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

З огляду на ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР, ст. 40
Закону України «Про іпотеку»,
відповідачі були належним чином
повідомлений про звільнення квартири у
місячний термін, проте в позасудовому
порядку не звільнили житлового
приміщення.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню. Відповідно до ст.. 88 ЦПК
України з відповідача ОСОБА_9, який діє
в своїх інтересах та інтересах
малолітніх дітей, також належить
стягнути судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 208-210, 212-215, 224 - 226
ЦПК України, ст.9, 109 ЖК УРСР, ст.ст. 33, 40
Закону України «Про іпотеку», суд,-

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_9 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» 229 грн.
40 коп. судових витрат.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Чернігівської
області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: