Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/3667/13-ц

18 червня 2014 року
м. Надвірна

Надвірнянський районний суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді
Флоряк Д.В.

секретаря Буратчук
О.В.,

з уч.позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

її представників -
ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

представника
Пасічнянської сільської ради -
Михайлюк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Надвірна
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Пасічнянської сільської ради, третя
особа на стороні відповідача ОКП
«Івано-Франківське обласне бюро
технічної інвентаризації», про
визнання недійсним рішення виконкому
сільської ради від 12.06.2012 року №31,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житловий будинок та
скасування державної реєстрації права
власності на цей будинок,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_2, Пасічнянської сільської
ради про визнання недійсним рішення
виконкому сільської ради від 12.06.2012
року №31 «Про оформлення права
власності» ОСОБА_2 на будинковолодіння
АДРЕСА_1, визнання недійсним свідоцтва
про право власності на житловий
будинок та скасування державної
реєстрації права власності на цей
будинок.

Свої вимоги мотивує тим, що згідно
рішення виконкому Пасічнянської
сільської ради від 12.06.2012 року №31
відповідачу ОСОБА_2 надано у приватну
власність домоволодіння по АДРЕСА_1. На
підставі даного рішення відповідачу
видано свідоцтво про право власності
на дане домоволодіння. Вважає рішення
виконкому сільської ради та свідоцтво
про право власності на нерухоме майно
на ім'я ОСОБА_2 недійсними і такими, що
підлягають скасуванню з таких підстав.
Спірний житловий будинок АДРЕСА_1
належав покійній ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року. У вказаному
житловому будинку разом з ОСОБА_6 також
проживала і її родичка ОСОБА_2, оскільки
остання переїхала в АДРЕСА_1 і не мала
де проживати, а тому її прийняла до себе
на проживання ОСОБА_6 Ще за свого життя
ОСОБА_6 в ІНФОРМАЦІЯ_3 подарувала
належний їй житловий будинок його
дружині ОСОБА_7, так як та доглядала за
нею. На прохання перестарілої ОСОБА_6 за
добровільною згою в подарованому
житловому будинку залишилася
проживати і відповідачка ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 року його дружина ОСОБА_7
померла і заповітного розпорядження
стосовно свого майна не залишила. На
момент смерті дружини він та їх спільні
діти залишилися проживати по місцю їх
спільної реєстрації по АДРЕСА_2. Після
смерті своєї дружини він від спадщини
не відмовився, фактично вступив в
управління спадковим майном, надалі
доглядав за перестарілою ОСОБА_6,
допомагав їй по господарству. Таким
чином вважає, що прийняв спадщину
належним чином. Однак на сьогоднішній
день він в силу матеріальних труднощів
не мав можливості оформити належні
документи, що посвідчують право
власності на спадкове майно. Після
смерті в 2002 році ОСОБА_6 він надалі
приходив до її житлового будинку,
доглядав на ним, продовжував
користуватися земельною ділянкою. Тому
спірний житловий будинок, на який право
власності оформила відповідачка
ОСОБА_2, належить йому з часу відкриття
спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 року. А за
вказаних обстави рішення виконкому
Пасічнянської сільської ради від 12.06.2012
року та свідоцтво про право власності
на житловий будинок по АДРЕСА_3 на ім'я
ОСОБА_2 слід визнати недійним та
скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_2 на вказаний житловий
будинок.

Ухвалою Надвірнянського
районного суду до участі в розгляді
справи залучено в якості третьої особи
на стороні відповідача ОКП
«Івано-Франківське обласне бюро
технічної інвентаризації».

В судовому засідання позивач
ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав в
повному обсязі з підстав, наведених в
позовній заяві, просить суд позов
задоволити та постановити рішення,
яким визнати недійсним рішення
виконкому Пасічнянської сільської
ради від 12.06.2012 року №31 про передачу у
приватну власність ОСОБА_2 житлового
будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3,
визнати недійсним свідоцтво на ім'я
ОСОБА_2 про право власності на вказаний
житловий будинок та скасувати державну
реєстрацію права власності ОСОБА_2 на
житловий будинок, що в АДРЕСА_3.

Відповідач ОСОБА_2 та її
представники в судовому засіданні
заявлений позов не визнали, суду
пояснили, що ОСОБА_6 була дружиною її
(відповідачки) брата і проживала в
АДРЕСА_1. Разом з нею також проживала і
сама відповідачка, так як переїхала з
іншого населеного пункту і немала де
проживати. В 1985 році їй було відкрито
інший погосподарський номер, а за
ОСОБА_6 залишився старий
погосподарський номер. Померла ОСОБА_6
дійсно в ІНФОРМАЦІЯ_3 подарувала
дружині позивача належний їй житловий
будинок, однак не той, на який вказує в
своїх вимогах ОСОБА_1, оскільки в
наявності було два житлових будинків -
один збудований ще до війни меншою
площею і який в подальшому розібрав сам
позивач, та інший - збудований вже в
післявоєнний час більшою житловою
площею. В даному випадку мова йде за
два різні житлові будинки, в зв'язку з
чим позивач, на їх думку, немає жодного
відношення до того житлового будинку, в
якому зараз проживає відповідачка
ОСОБА_2 Тому вважають, що рішення
виконкому Пасічнянської сільської
ради від 12.06.2012 року про передачу у
власність ОСОБА_2 житлового будинку по
АДРЕСА_1 є законним, так само як і
свідоцтво про право власності на цей
житловий будинок, яке видано на ім'я
ОСОБА_2, в зв'язку з чим просять в позові
відмовити.

Представник Пасічнянської
сільської ради Надвірнянського району
в судовому засіданні заявлений ОСОБА_1
позов також не визнала, суду пояснила,
що ОСОБА_2 в 2012 році звернулася в
сільську раду із заявою про оформлення
права власності на житловий будинок, в
якому вона проживала по АДРЕСА_1. Так як
з цього приводу не виникало жодних
сумнівів, виконком сільської ради
12.06.2012 року прийняв відповідне рішення
і же на підставі цього рішення ОСОБА_2
оформила право власності. Про те, що
спірне будинковолодіння належить
ОСОБА_1, жодних даних в сільській раді
не було. Ще в 1985 році ОСОБА_6 і ОСОБА_2
розділили господарствами, відкривши
відповідачці новий погосподарський
номер, де вона і проживає по
сьогоднішній день. Вважає, що сільська
рада діяла в межах своє компетенції і
на законних підставах, тому просить в
позові відмовити.

Представник ОКП
«Івано-Франківське обласне бюро
технічної інвентаризації» в судове
засідання не з'явився з невідомих суду
причин, про день та час слухання справи
повідомлений завчасно і належним
чином, про що свідчить поштова
розписка.

Заслухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши докази,
представлені сторонами на виконання
вимог ст.60 ЦПК України і які сторони
вважають достатніми для обґрунтування
і заперечення позовних вимог, суд
прийшов до висновку, що позовна заява
до задоволення не підлягає з таких
підстав.

В судовому засіданні достовірно
встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що згідно договору
дарування від 3 квітня 1990 року ОСОБА_6
подарувала ОСОБА_7 жилий будинок, який
складається з дерев'яної будівлі, жилою
площею 16 кв.м. і знаходиться в АДРЕСА_1,
Надвірнянського району. Як зазначено в
договорі дарування, право власності
ОСОБА_6 на подарований нею будинок
підтверджено довідкою про право
власності, виданої виконкомом
Пасічнянської сільської ради народних
депутатів 21.03.1990 року, зареєстрованого
в погосподарських книгах за № 213
(а.с.10-11). Однак, як вбачається з
відповіді Івано-Франківського
обласного державного нотаріального
архіву, документи, на підставі яких
видано свідоцтво - відсутні. (а.с.85).

Крім цього слід зазначити, що ОСОБА_7 з
часу укладення договору дарування їй
житлового будинку від 3 квітня 1900 року і
включно по час своєї смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 року не зареєструвала
договір в установленому законом
порядку на той час, а саме Договір
повинен бути поданий для реєстрації до
Пасічнянської сільської ради, що було
передбачено ЦК в редакції 1960 року,
тобто як в Пасічнянській сільській
раді, Надвірнянського району, так і в
Івано-Франківському оБТІ, з чого
слідує, що договір не набув державної
реєстрації.

Згідно ст. ст. 1, 28 Закону України По
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень державна
реєстрація прав на нерухомість і
правочинів щодо нерухомості
здійснюється відповідним органом, який
зобов'язаний надавати інформацію про
реєстрацію та зареєстровані права в
порядку, встановленому законом
(частина друга статті 182).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року дружина позивача
ОСОБА_8 померла, що підтверджено копією
свідоцтва про смерть (а.с.12).
Заповітного розпорядження щодо
належного їй майна вона не зробила.

Відповідно до статей 524, 529, 30 ЦК УРСР
1963 року, чинного на час відкриття
спадщини, спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом. Спадкоємство за
законом має місце, коли і оскільки воно
не змінено заповітом.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України 1963 року
місцем відкриття спадщини визнається
останнє постійне місце проживання
спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а
якщо воно невідоме, - місцезнаходження
майна або його основної частини.

Відповідно до ст. 529 ЦК України (в ред.
1963 року) в першу чергу право на спадщину
за законом мають діти спадкодавця, той
с подружжя, який його пережив, та
батьки.

Згідно ст.ст. 548, 549 ЦК України 1963 року
для придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; 2) якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

На час смерті своєї дружини позивач
ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав
разом з нею по АДРЕСА_2. ОСОБА_1 та його
діти, які є спадкоємцями за законом
після смерті ОСОБА_7, фактично вступили
в управління та володіння спадковим
майном, оскільки були зареєстровані та
постійно проживали зі спадкодавцем,
хоча в установленому законом порядку
до нотаріуса щодо оформлення права на
спадщину не зверталися. Даний факт
сторонами не заперечується.

Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР 1963 року
спадкоємець за законом або за
заповітом вправі відмовитись від
спадщини протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини. При цьому він може
заявити, що відмовляється від спадщини
на користь кого-небудь з інших
спадкоємців, закликаних до
спадкоємства за законом або за
заповітом, а також на користь держави
або окремих державних, кооперативних
або інших громадських організацій.
Наступне скасування спадкоємцем такої
заяви не допускається. Вважається, що
відмовився від спадщини також той
спадкоємець, який не вчинив жодної з
дій, що свідчать про прийняття
спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Разом з тим суд вважає
недоведеним позивачем той факт, що
спірне будинковолодіння по АДРЕСА_1, на
яке видано свідоцтво про право
власності на ім'я ОСОБА_2, входить до
спадкового майна, яке залишилося після
смерті його дружини.

З оглянутих в судовому засіданні
погосподарських книг за 1980-2005 роки
вбачається, що станом на 1980 рік в
будинковолодінні по АДРЕСА_1 були
зареєстровані і проживали ОСОБА_6 -
голова двору; ОСОБА_2 - сестра; ОСОБА_9 -
племінник (вибув 22.02.1979 року в Амурську
область). Будинковолодіння складалося
із жилого будинку 1930 року побудови
площею 50 кв.м., та земельної ділянки
площею 0,47 га. (особистий рахунок № 226).

Згідно рішення виконкому
Пасічнянської сільської ради №11 від
27.11.1985 року ОСОБА_2 відкрито новий
погосподарський номер (згідно
погосподарської книги № 1583) та
наділено 0.37 га землі з фонду с/ради, із
них 0,22 га у тимчасове користування
(а.с.41, 48).

Згідно погосподарської книги за 1986-1989
року ОСОБА_6 залишилася зареєстрованою
за особовим рахунком НОМЕР_1 в
будинковолодінні, яке складається із
житлового будинку 1930 року побудови
загальною площею 50 кв.м., жилою площею 35
кв.м.

Таким чином, на час посвідчення ОСОБА_6
договору дарування 03.04.1990 року існувало
два різні погосподарські номери як в
ОСОБА_6, так і в ОСОБА_2 Позивачем не
доведено в суді, що померла ОСОБА_6
подарувала його дружині ОСОБА_7 саме
спірний житловий будинок.

Свідок ОСОБА_10 будучи, допитаною в
судовому засіданні, пояснила, що ОСОБА_2
проживала разом з ОСОБА_6 в спірному
будинку по АДРЕСА_1, однак поруч даного
господарства знаходилася ще одна стара
будова, яка практично як хата не
використовувалася, оскільки була дуже
стара і збудована ще до війни. В
подальшому дану споруду було
розібрано, але ким саме, пояснити не
може.

З оглянутого судом технічного
паспорту на садибний (індивідуальний)
житловий будинок по АДРЕСА_1
вбачається, що даний житловий будинок є
1960 року побудови і складається із кухні
площею 11,4 кв.м., кладової площею 12,2 кв.м.
та житлової кімнати площею 20.6 кв.м., а
також є в наявності шопа площею 4,8 кв.м.
та шопа площею 18,0 кв.м.

В 2012 році відповідач ОСОБА_2
звернулася в Пасічнянську сільську
раду із заявою про надання їй дозволу
на оформлення їй права власності на
житловий будинок, в якому вона фактично
проживала і рішенням виконкому
Пасічнянської сільської ради № 31 від
12.06.2012 року оформлено право власності
ОСОБА_2 на будинковолодіння АДРЕСА_1
(а.с.21). На підставі цього рішення ОСОБА_2
видано свідоцтво про право власності
від 27.06.2012 року (а.с.23).

Беручи до уваги наведене, суд
прийшов до висновку, що посилання
позивача ОСОБА_1 на те, що він має всі
правові підстави бути власником
домоволодіння, яке розташоване в
АДРЕСА_1, не заслуговують на увагу,
оскільки спростовуються іншими
доказами в їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підстав наданих сторонами та
іншими учасниками процесу доказів.

Зі змісту ст. 60 ЦПК України
випливає, що кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, а також доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Таким чином, оцінюючи надані
сторонами та здобуті в судовому
засіданні докази, суд прийшов до
переконання, що Пасічнянська сільська
рада, приймаючи оскаржуване позивачем
рішення, діяла в межах своїх
повноважень і компетенції, відповідно
до вимог чинного законодавства, жодним
чином при цьому права позивача не
порушуючи. За вказаних обставин суд не
вбачає підстав для визнання недійсним
і свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, яке видано на ім'я
ОСОБА_2 та його скасування, а тому в
задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, ст. ст. 529, 548, 549,
553 ЦК України ( вред.1960 року), керуючись
ст.ст.88, 209, 213- 217 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Пасічнянської сільської ради,
третя особа на стороні відповідача ОКП
«Івано-Франківське обласне бюро
технічної інвентаризації», про
визнання недійсним рішення виконкому
сільської ради від 12.06.2012 року №31,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житловий будинок та
скасування державної реєстрації права
власності на цей будинок - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Івано-Франківської області протягом 10
днів з дня його проголошення через
Надвірнянський районний суд.

Суддя
Флоряк Д.В.

Повний текст рішення виготовлено 23.06.2014
року.