Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2001/14
Головуючий у 1-й інстанції: Круговий
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року

м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_4 на
рішення Великобілозерського
районного суду Запорізької області від
12 березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення
аліментів на утримання дружини до
досягнення дитиною трирічного віку, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_5 про стягнення
аліментів на утримання дружини, в
якому зазначала, що між нею та
відповідачем 08.10.2011 року було
зареєстровано шлюб Запорізьким
міським відділенням державної
реєстрації актів цивільного стану
Головного управління юстиції у
Запорізької області, про що зроблений
актовий запис № 1159. Від шлюбу мають
сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 На даний час
перебуває в декретній відпустці,
відповідач матеріальної допомоги на її
утримання не надає., вона не працює, так
як дитині ще не виповнилося трьох
років, в зв'язку з чим склалося тяжке
матеріальне становище.

Пославшись на вказані обставини,
просила стягувати щомісячно, з
відповідача на її утримання аліменти в
розмірі 1/6 частини усіх його видів
заробітку, починаючи з дня подачі заяви
і до досягнення дитиною трьох років

У судовому засіданні позивачка свої
позовні вимоги підтримала у повному
обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позов
не визнав, та пояснив, що дійсно
перебуває у шлюбі із ОСОБА_5 1.0. Від
шлюбу мають дитину - сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1. на даний час фактичні
шлюбні стосунки із позивачкою
припинилися. Також зазначив, що
позивачка отримує від нього аліменти
на утримання дитини Вважав
неспроможним виплачувати аліменти на
утримання дружини, оскільки після
вирахування із його заробітної плати
аліментів на дитину та податків, грошей
вистачає лише на сплату за житло та
комунальні послуги. Крім того, він буде
отримувати заробітну плату у меншому
розмірі, оскільки йому доплачували за
відсутнього працівника, на даний час
новий працівник прийнятий на роботу.
Крім того він сплачує кредит, частина
якого бралася в період спільного життя
з дружиною. Просив у задоволенні позову
відмовити.

Рішенням Великобілозерського
районного суду Запорізької області від
12 березня 2014 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 про стягненні
аліментів на її утримання з ОСОБА_5 -
відмовлено

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_4,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
позивач не має можливості надавати
дружині матеріальної допомоги на
час перебування останньої у відпустці
по догляду за дитиною.

Проте даний висновок не ґрунтується на
законі.

З матеріалів справи вбачається, що з 8
жовтня 2011 року ОСОБА_3 і ОСОБА_5
перебувають в зареєстрованому шлюбі,
від якого мають сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4,5).

ОСОБА_3 не працює, перебуває на обліку в
управлінні соціального захисту
населення
Великобілозерськоїрайдержадміністрац
ії Зпорізької області та отримує
допомогу до досягнення дитиною трьох
років (а.с.3).

Установлено, що ОСОБА_5 є працездатним,
інвалідом не визнаний, утриманців, крім
спільної з позивачкою дитини, не має,
працює, та має щомісячний чистий дохід
після вирахування аліментів на дитину
та податків у розмірі 2937 грн.65 коп.
(а.с.25,26 ).

Вирішуючи спір, районний суд послався
на те, що відповідно до рішення
Великобілозерського районного суду
від 22 листопада 2012 року з відповідача
по справі вираховуються на утримання
його дитини аліменти на користь
позивачки по даній справі в розмірі 1/4
частини усіх видів заробітку.

Разом з тим, за положеннями частин 2, 4
ст. 84 СК України дружина, з якою
проживає дитина, має право на утримання
від чоловіка - батька дитини до
досягнення дитиною трьох років. Право
на утримання дружина, з якою проживає
дитина, має незалежно від того, чи вона
працює, та незалежно від її
матеріального становища, за умови, що
чоловік може надавати матеріальну
допомогу.

Тобто чинне законодавство надає
дружині, з якою проживає дитина, право
на її утримання від чоловіка.

Суд також послався на те, що
згідно із договором оренди житлового
приміщення від 21 лютого 2013 року
відповідач ОСОБА_5 знімає в м.Запоріжжі
житлове приміщення АДРЕСА_1, за яке
щомісяця сплачує 2000 грн., а також
житлово-комунальні послуги,розмір яких
за жовтень 2013 року складає 519 грн.64 коп.

З доводами суду в цій частини не
можна погодитись з огляду на наступне.

В матеріалах справи міститься договір
оренди житлового приміщення,
розташованого за адресою : АДРЕСА_1 на
строк з 21.02.2012 року по 21.02.2014 року,
укладений між відповідачем і
громадянином Афганістану ОСОБА_9 (а.с.
30,31). Цей договір нотаріально не
посвідчений та не зареєстровано в
квартирно-експлуатаційному управлінні
за місцем знаходження житла.

Зважаючи на належність та допустимість
доказів визначену ст.ст. 58, 59 ЦПК
України, ст.З, 6 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання» , Розділу II Наказу
МВС України «Про затвердження Порядку
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні та
зразків необхідних для цього
документів» єдиним належним доказом
місця проживання/перебування фізичної
особи в Україні є відповідна
реєстрація місця
проживання/перебування, яку фізичні
особи зобов'язані протягом десяти днів
після прибуття до нового місця
проживання зареєструвати місце
проживання, про що робиться відповідна
відмітка в паспортному документі або
тому, що його замінює. В паспорті
відповідача не внесені відомості про
те, що він проживає в орендованому
житловому приміщенні.

Документи, що підтверджують право
власності ОСОБА_9 на об'єкт оренди суду
не надавались, відомості про підстави
набуття права власності на об'єкт
оренди та його власника відсутні і в
самому договорі. На підтвердження
правомірності цього договору до суду
відповідачем було надано ксерокопію
Посвідки на постійне проживання для
іноземців та осіб без громадянства на
ім'я ОСОБА_9, де містився штамп про
реєстрацію його місця проживання в
житловому приміщенні, що є об'єктом
оренди (а.с. 31). В даному випадку
реєстрації місця проживання
орендодавця не є доказом права
власності на об'єкт оренди, а лише
свідчить про його право на проживання в
даному житловому приміщенні.

За умовами цього договору орендна
плата за житлове приміщення Відповідач
як орендар сплачує за користування
житловим приміщенням орендну плату в
сумі 2000 грн., щомісячно та комунальні
платежі.

Суд вважає також встановленими
обставини, щодо сплати відповідачем
комунальних послуг за орендоване
приміщення. Проте такий висновок суду
не відповідає обставинам справи та не
підтверджений належними доказами. В
матеріалах справи (а.с.32,33) міститься
копія платіжного документу про сплату
комунальних послуг за жовтень 2013 року,
де в графі платник зазначено ОСОБА_9.
Платіжний документ на чуже ім'я не є
належним доказом, що підтверджує
щомісячні витрати відповідача по
сплаті житлово-комунальних послуг за
користування житловим приміщенням.

Крім того, дія договору оренди
житлового приміщення на час вирішення
справи по суті вже скінчилась, тобто
посилання на витрати за цим договором є
помилковим. Тому колегія суддів
вважає, недоведеними обставинами
проживання відповідача саме в
орендованому житловому приміщенні за
договором оренди від 21.02.2013 року та
сплату саме ним орендної плати та
комунальних послуг.

Суд в обґрунтування своїх
висновків також послався на те, що
відповідно до довідки
«Приватбанку» від 06.03.2014 року
ОСОБА_5 має заборгованість за кредитом
в сумі 7829 грн. 07 коп., частина якого
виникла в період спільного проживання
сторін.

Можливість ОСОБА_5 надати дружині
матеріальну допомогу підтверджено
матеріалами справи, оформлення кредиту
на побутові потреби не може бути
підставою для відмови в задоволенні
позову про стягнення аліментів на
утримання дружини.

Відповідач має матеріальну можливість
утримувати дружину а тому зобов'язаний
відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України
утримувати дружину, до досягнення
дитиною трирічного віку.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
вважає, що висновок суду про
матеріальну неспроможність
відповідача утримувати свою дружину в
період її перебування у декретній
відпустці по догляду за спільною
дитиною до досягнення останньою
трирічного віку помилковим та таким, що
не відповідає обставинам справи.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову.

Колегія суддів вважає можливим
стягнути з відповідача на користь
позивачки аліменти на її утримання до
досягнення дитиною 3 років у розмірі 1/6
частини з усіх видів заробітку (доходу)
щомісячно, починаючи з дня подання
позову до суду, тобто з 23 січня 2014 року,
допустивши негайне виконання рішення
суду у межах суми платежу за один
місяць.

На підставі ст. 88 ЦПК України колегія
суддів вважає можливим стягнути з
відповідача судовий збір у розмірі 229
грн. 40 коп. на користь держави.

Керуючись ст.ст.307,309,314,316,317 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Великобілозерського
районного суду Запорізької області від
12 березня 2014 року у цій справі
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення
аліментів на утримання дружини до
досягнення дитиною трирічного віку -
задовольнити.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, який народився у
смт.Куйбишеве, Куйбишевського району
Запорізької області, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, який зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_2, аліменти на утримання
дружини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі
1/6 частини з усіх видів заробітку
(доходу) до досягнення дитиною - сином
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6
року, починаючи з 23.01.2014 року.

Рішення суду в частині стягнення
аліментів у межах суми платежу за один
місяць допустити до негайного
виконання.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який
народився у смт.Куйбишеве,
Куйбишевського району Запорізької
області, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_2, судовий збір на користь
держави у розмірі 229 грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

судді: