У х в а л а

23 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А. суддів:
Дем'яносова М.В., Мартинюка
В.І.,Леванчука А.О., Писаної
Т.О.,розглянувши заяву заступника
Генерального прокурора України про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 лютого 2014 року в справі за
позовом Миколаївського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері до
Миколаївської міської ради, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання незаконним і
скасування рішення міської ради,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, визнання недійсним
державного акта на право власності на
землю,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Миколаївський
міжрайонний прокурор з нагляду за
додержанням законів у природохоронній
сфері звернувся до суду з указаним
позовом, в якому просив визнати
незаконним і скасувати рішення
Миколаївської міської ради № 36/61 від 04
вересня 2009 року в частині надання у
власність ОСОБА_6 земельної ділянки
площею 1000 кв. м по АДРЕСА_1; визнати
недійсним договір купівлі-продажу
земельної ділянки від 31 березня 2011
року, укладений між ОСОБА_6 і
ОСОБА_7; визнати недійсним державний
акт на право власності на землю,
виданий ОСОБА_6 та скасувати його
реєстрацію; повернути земельну ділянку
площею 1000 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1
до комунальної власності.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 16 вересня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 2 грудня
2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано і ухвалено нове
рішення про часткове задоволення
позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 лютого 2014 року
вказане рішення апеляційного суду
скасовано, рішення суду першої
інстанції залишено в силі.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
заступника Генерального прокурора
України про перегляд зазначеної ухвали
суду касаційної інстанції на підставі
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме
статей 87-89 Водного кодексу України,
статей 60, 61 Земельного кодексу України
і пунктів 1, 4, 5 Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 486 від 08 травня 1996 року, що призвело до
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

На підтвердження своїх доводів заявник
посилається на ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 березня 2014 року, від 12
червня 2013 року, від 07 серпня 2013 року,
від 23 жовтня 2013 року, від 16 жовтня 2013
року і постанову Вищого господарського
суду України від 01 квітня 2014 року.

Статтею 355 ЦПК України передбачено, що
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах або
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

У п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України» роз'яснено, що під
судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Перевіривши матеріали заяви
заступника Генерального прокурора
України, колегія суддів встановила, що
у справі в якій постановлено ухвалу,
про перегляд якої подано заяву, суд, на
підставі встановлених обставинами,
дійшов висновку, що передача земельної
ділянки відповідачу відбулась з
дотриманням вимог законодавства, у той
час як у справах, в яких постановлені
ухвали, які додані як приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права, суди виходили із
того, що позовні вимоги були
підтвердженні належними і допустимими
доказами, які підтверджують передачу
земельних ділянок з порушенням вимог
законодавства.

З указаного вбачається, що надані для
порівняння судові рішення не можуть
бути прикладом неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права,
оскільки правові висновки зазначені у
цих судових рішеннях та в ухвалі, про
перегляд якої подано заяву,
ґрунтуються на різних фактичних
обставинах, встановлених судами.

Оскільки наведені заявником доводи не
містять ознак, які згідно з вимогами
ст. 355 ЦПК України є підставами для
перегляду судових рішень, то у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України слід відмовити.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом
Миколаївського міжрайонного прокурора
з нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері до
Миколаївської міської ради, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання незаконним і
скасування рішення міської ради,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, визнання недійсним
державного акта на право власності на
землю до провадження Верховного Суду
України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
М.В. Дем'яносов А.О. Леванчук В.І.
Мартинюк Т.О. Писана