Справа № 145/2004/13-ц
Провадження №2/145/34/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

20.06.2014 р. Тиврівський районний суд
Вінницької області

в складі: головуючий суддя Ліщишина
М. Ю.

за участю секретаря Віценко
К.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Тиврів цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя
особа без самостійних вимог Служба у
справах дітей Тиврівської районної
державної адміністрації про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
усунення перешкод у користуванні
частиною житлового будинку шляхом
виселення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в
якій вказує, що відповідно до рішення
Тиврівського районного суду від 09.12.2010
року за ним визнано право власності на
41/100 дольових частин житлового будинку
з господарськими спорудами. За
вказаним рішенням належна йому частка
складається з:

1. Приміщення в житловій прибудові "А".

2. 1-2 кімната, площею 9.4 м.кв

3. Веранда.

4. Ґанок.

Відповідачка разом з членами
своєї сім'ї добровільно залишити
належну йому частину будинку
відмовляється, тому вимушений
звернутися за захистом його прав та
інтересів в судовому порядку.

Згідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного
кодексу України правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. Право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

На даний момент та обставина, що
крім нього та членів його сім'ї в
належній йому частині будинку
проживають сторонні особи обмежує його
право на вільне володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном, призводить до втручання в його
особисте життя та його родичів, обмежує
норми житлової площі на осіб, які мають
право на проживання сьогодні.

За нормами ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

З урахуванням наведених обставин,
вважає, що його права мають бути
захищені шляхом визнання відповідачки
та її сім'ї такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням в
належній йому частині домоволодіння та
усунення перешкод у користуванні ним
належною йому частиною будинку шляхом
їх виселення без надання іншого житла.

Просить визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням в домоволодінні
АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди в користуванні
ОСОБА_1 домоволодінням АДРЕСА_1, шляхом
виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, та
неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 з домоволодіння АДРЕСА_1
без надання іншого житла.

Стягнути з відповідачів на його
користь витрати по сплаті судового
збору в розмірі 120 грн.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав,
просить позов задоволити з підстав,
наведених в заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала,
пояснила, що в будинку зареєстрована зі
згоди її батька - співвласника будинку.
У неї неповнолітні діти, ремонт в
частині будинку, яка присуджена її
батькові, ще не завершено, тому вона не
має на даний час куди виселитись.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'являється, хоч про слухання справи
повідомлений у встановленому законом
порядку, заяви про відкладення
розгляду справи, чи про слухання справи
у його відсутності до суду не
надходило.

Представник опікунської ради
Гніванської м/ради ОСОБА_8 заперечує
проти виселення з будинку
неповнолітніх дітей, щодо виселення
повнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3
покладається на розсуд суду .

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши учасників процесу, вважає,
що позов підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Тиврівського районного суду
від 09.12.2010 р. (а.с.10-11) будинок та
господарські будівлі, розташовані в по
АДРЕСА_1, були поділені в натурі
відповідно до належних ОСОБА_1 та
ОСОБА_9 часток у даному домоволодінні.

За позивачем ОСОБА_1 було визнано
право власності на 41/100 дольових частин
житлового будинку з господарським
спорудами, що складається із :
приміщення в житловій прибудові "А1",
житлової кімнати 1-2, площею 9.4 м.кв,
житлової кімнати 1-7, площею 12 м. кв.,
веранди 1-1, площею 8,2 кв.м, ганку «к»,
сараю «Г», гараж «Д», погріб п/а та ?
огорожі. Право власності позивачем
зареєстровано відповідно до закону.

Право власності на 59/100 частин
житлового будинку з господарськими
спорудами визнано за ОСОБА_9 - батьком
відповідачки.

Відповідачка у справі ОСОБА_10 разом із
співмешканцем ОСОБА_3 та
неповнолітніми дітьми ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживає в кімнатах та
користується погребом, які належать
позивачеві, що стверджується актом від
02.09.2013 р. (а.с. 4).

Позивач неодноразово звертався до
відповідачів з просьбою звільнити
належні йому приміщення, з такою ж
пропозицією зверталася і комісія
виконкому Гніванської міської ради,
однак це не дало результату, на їх
прохання відповідачі не реагують.

Після поділу будинку в натурі згідно
дольових часток співвласників, право
спільної часткової власності на
будинок припинено, тому відповідачка у
справі із сім»єю не мають права
користуватись частиною будинку, що
належить позивачеві. Їх право
користування /поселилася зі згоди
батька / є похідним від прав ОСОБА_9 та
існувало до виділення дольових часток
житлового будинку співвласникам в
натурі.

Договір найму житлового приміщення, що
належить позивачеві, з відповідачами
не укладався.

Незаконне проживання відповідачів в
належній позивачеві частині будинку є
діями, що порушують право власності
позивача ОСОБА_1

Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321
ЦК України право власності є
непорушним. Кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю на власний розсуд .

Згідно ст. 386 Цивільного кодексу
України власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Відповідно до ст. ст. 15, 16, 391 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання, оскарження.
Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Усунення порушення цього права можливе
лише шляхом виселення відповідачів з
належних позивачеві приміщень.

В позовних вимогах зазначається про
виселення відповідачів з будинку
АДРЕСА_1, але позивач вправі ставити
питання лише про захист свого
порушеного права, тобто про виселення
відповідачів лише з належних йому на
праві власності приміщень.

Хоча представник органу опіки та
піклування заперечує проти
задоволення позовних вимог в частині
виселення неповнолітніх дітей, так як в
частині будинку, що належить батькові
відповідачки, куди мають намір
переселись відповідачі, на даний час
не створені необхідні для проживання
дітей умови, суд вважає, що позов в цій
частині слід задовольнити, так як
відповідальність за створення умов,
необхідних для проживання та
всебічного розвитку дитини несуть
батьки.

Щодо вимоги позивача про визнання
відповідачів такими, що втратили право
користування житловим и приміщеннями в
домоволодінні АДРЕСА_1 , то вони є
безпідставними.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212 -215 ЦПК
України, ст. 41 Конституції України, ст.
ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України , -

вирішив:

Позов задовольнити частково .

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в
користуванні належними йому на праві
власності житловими приміщеннями
шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, та
неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 з: приміщення в житловій
прибудові "А1", житлової кімнати 1-2,
площею 9.4 м.кв, житлової кімнати 1-7,
площею 12 м. кв., веранди 1-1, площею 8,2 кв.м,
ганку «к», що входять до складу
житлового будинку АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити .

Стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в рівних частках на користь
ОСОБА_1 витрати по сплаті судового
збору в розмірі 114,70 грн.

Апеляційна скарга на рішення може
бути подана до Апеляційного суду
Вінницької області через Тиврівський
районний суд протягом десяти діб з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі ,
але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М. Ю. Ліщишина