Номер провадження № 22-ц/785/1562/14
Головуючий у першій інстанції Рева С.В.
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Плавич Н.Д.

суддів:Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М..

при секретарі - Орловій С.І.

у відкритому судовому засіданні у
присутності представника позивача,
ОСОБА_4, по довіреності, представника
відповідача, ОСОБА_5, по довіреності,

розглянула апеляційні скарги
представника ОСОБА_4, по довіреності,
представника ОСОБА_5, по довіреності,

на рішення Київського районнного суду
м. Одеси від 21.11.2013р.

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5

про визнання права спільної сумісної
власності, визнання права власності на
? частину житлового будинку, на ?
частину земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

в липні 2013р. позивач ОСОБА_4 звернувся
до відповідача ОСОБА_5 з позовом про
визнання права спільної сумісної
власності, поділ спільного майна.

В обгрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що з відповідачем
ОСОБА_5 вони проживали однією сім'єю з
1986р. по 2009р., вели з нею спільне
господарство. В сім'ї народилися діти,
донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, донька
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

На підставі державного акту про право
власності на земельну ділянку від
09.10.2001р. відповідачу ОСОБА_5 належить
земельна ділянка площею 0,1000га під
НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1.

Суміжні земельні ділянки за НОМЕР_2,
НОМЕР_3, за адресою: АДРЕСА_1 площею
відповідно 0,0683га і 0,0904га, на праві
власності належали батькам позивача,
ОСОБА_9 і ОСОБА_8

На підставі договорів дарування від
16.12.2004р. вони подарували земельні
ділянки НОМЕР_2, НОМЕР_3 за вказаною
адресою відповідачу ОСОБА_5

Надалі позивач стверджував, що на
земельних ділянках
НОМЕР_2,НОМЕР_1,НОМЕР_3 за адресою:
АДРЕСА_1 з липня 2002р. він разом з
відповідачем за сумісні кошти почали
будівництво житлового будинку.
Будівництво здійснювалося за
договором будівельного підряду, який
він особисто укладав.

01.06.2007р. у відділі РАЦС
Овідіопольського районного управління
юстиції Одеської області між
сторонами, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 був
зареєстрований шлюб. На час реєстрації
шлюбу позивач і відповідач вже
проживали у спірному житловому
будинку.

19.02.2009р. приймальна комісія , створена
наказом Інспекції ДАБК в Одеській
області від 13.02.2009р. №10 видала Акт про
готовність до експлуатації житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1, земельні
ділянки НОМЕР_2,НОМЕР_1,НОМЕР_3.
Відповідно до Акту будівництво
житлового будинку здійснювалося з
31.06.2002р. по лютий 2009р.

Позивач посилався на те, що він
пошгоджувався на те, що право власності
на вказаний житловий будинок було
оформлено лише на відповідача.

12.03.2009р. виконком Одеської міської ради
видав на ім'я відповідача свідоцтво про
право власності на житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1, земельні ділянки
НОМЕР_2,НОМЕР_1,НОМЕР_3, який складається
в цілому з житлових будинків літ»А»,
«Б», загальною площею 813,8кв.м, житловою
площею 183,4кв.м, сараю літ «В»,
господарські побудови літ «Г».

07.04.2009р. проаво власності відповідача
на вказаний житловий будинок було
зареєстровано в КП «ОМБТІ і РОН».

На підставі рішення Київського
районного суду м. Одеси від 13.08.2009р. шлюб
між сторонами розірвано.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач стверджував, що житловий
будинок за вказаною алресою є спільним
сумісним майном колишнього подружжя,
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 Кожний співвласник має
право на виділ своєї частки, тому
просив:

визнати право спільної сумісної
власності ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на спірний
житловий будинок і господарські
споруди;

визнати за ОСОБА_4 право власності на ?
частину спірного будинку з
господарськими спорудами, виділити в
натурі ОСОБА_4 ? частину вказаного
будинку;

визнати за ОСОБА_5 право власності на ?
частину спірного будинку з
господарськими спорудами, виділити в
натурі ОСОБА_5 ? частину вказаного
будинку;

визнати за ОСОБА_4 право власності на ?
частину земельної ділянки (земельні
ділянки НОМЕР_2,НОМЕР_1,НОМЕР_3)
загальною площею 0,2586га за адресою:
АДРЕСА_1;

визнати за ОСОБА_5 право власності на ?
частину земельної ділянки (земельні
ділянки НОМЕР_2,НОМЕР_1,НОМЕР_3)
загальною площею 0,2586га за адресою:
АДРЕСА_1(а.с.2-4).

В ході розгляду справи представник
позивача подав заяву про залишення без
розгляду його позовних вимог про виділ
частки майна в натурі (а.с.72).

Уточнивши позовні вимоги просив:

визнати право спільної сумісної
власності ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на земельну
ділянку загальною площею 0,2587га
(земельні ділянки НОМЕР_2,НОМЕР_1,НОМЕР_3)
і розташований на цій ділянці
житловий будинок і господарські
споруди;

поділити між сторонами земельну
ділянку площею 0,2587га та житловий
будинок і господарські споруди,
внаслідок чого припинити право
спільної сумісної власності ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 на вказане майно;

визнати за ОСОБА_4 право власності на ?
частину земельної ділянки (земельні
ділянки НОМЕР_2,НОМЕР_1,НОМЕР_3)
загальною площею 0,2586га за адресою:
АДРЕСА_1; та житловий будинок з
господарськими спорудами;

визнати за ОСОБА_5 право власності на ?
частину земельної ділянки (земельні
ділянки НОМЕР_2,НОМЕР_1,НОМЕР_3)
загальною площею 0,2586га за адресою:
АДРЕСА_1, та житловий будинок з
господарськими спорудами(а.с.80-81).

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, в обгрунтування своїх
заперечень посилався на те, що спірне
майно, житловтий будинок з
господарськими спорудами і земельна
ділянка загальною площею 0,2586га (
земельні ділянки НОМЕР_2,НОМЕР_1,НОМЕР_3)
за адресою: АДРЕСА_1, це особисте майно
відповідача, просив в позові відмовити.

Рішенням місцевого суду від 21.11.2013р.
позовні вимоги позивача ОСОБА_4
задоволені частково.

Суд визнав право спільної сумісної
власності ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на земельну
ділянку площею 0,1000га, під НОМЕР_1, за
адресою: АДРЕСА_1, та розташований на
цій земельній ділянці житловий будинок
з господарськими будівлями і
спорудами, який складається з
житлового будинку під літ «А»,
загальною площею 770кв.м, житловою
площею 168,8кв.м, житлового будинку літ
«Б», загальною площею 42,9кв.м, житловою
площею 14,6кв.м, сараю літ «В», басейну I,
мостіння II, огорожі №1,2.

Поділена земельна ділянка площею 0,1000га
під НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, та
розташований на ній житловий будинок з
господарськими спорудами і будівлями,
внаслідок чого припинено право
спільної сумісної власності ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 на це нерухоме майно.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ?
частину житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
який складається з житлового будинку
під літ «А», загальною площею 770кв.м,
житловою площею 168,8кв.м, житлового
будинку літ «Б», загальною площею
42,9кв.м, житловою площею 14,6кв.м, сараю
літ «В», басейну I, мостіння II, огорожі
№1,2 за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ?
частину житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
який складається з житлового будинку
під літ «А», загальною площею 770кв.м,
житловою площею 168,8кв.м, житлового
будинку літ «Б», загальною площею
42,9кв.м, житловою площею 14,6кв.м, сараю
літ «В», басейну I, мостіння II, огорожі
№1,2 за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ?
частину земельної ділянки площею
0,1000га, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, ділянка НОМЕР_1, що належала
ОСОБА_5 на підставі державного Акту на
право приватної власності на земельну
ділянку від 09.10.2001р.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ?
частину земельної ділянки площею
0,1000га, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, ділянка НОМЕР_1, що належала
ОСОБА_5 на підставі державного Акту на
право приватної власності на земельну
ділянку від 09.10.2001р.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
3400грн. в рахунок відшкодування
судового збору.

В решті позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено за безпідставністю (а.с.91-94).

В апеляційній скарзі представник
позивача, по довіреності, просить
скасувати рішення місцевого суду в
частині відмови в позовних вимогах про
визнання права власності на ? частину
земельних ділянок НОМЕР_2,НОМЕР_3, в
АДРЕСА_1. Вважає, що земельні ділянки
НОМЕР_2,НОМЕР_1,НОМЕР_3 за вказаною
адресою, загальною площею 0,2587га мають
бути в рівних частках розділені між
сторонами, колишнім подружжям.
Посилається на те, що спірний житловий
будинок розташований на всіх трьох
земельних ділянках. З висновком
місцевого суду в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_4 погоджується.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_5 по довіреності,
просить скасувати рішення місцевого
суду в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_4, постановити нове рішення
про відмову в задоволення позовних
вимог ОСОБА_4 в повному обсязі, вважає
вимоги позивача необґрунтованими.

За доводами представника відповідача,
ОСОБА_5 є єдиним власником житлового
будинку з господарськими спорудами і
прибудовами, оскільки будувала
житловий будинок сама, за особисті
кошти, а також є єдиним власником
земельних ділянок НОМЕР_2,НОМЕР_1,НОМЕР_1
загальною площею 0,2587га за адресою:
АДРЕСА_1.

В апеляційному суді представник
позивача доводи апеляційної скарги
підтримав, надав заперечення на доводи
апеляційної скарги представника
відповідача.

Представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги, яка подана в
інтересах відповідача, надав
заперечення на апеляційну скаргу
представника позивача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю - доповідача, доводи
скарг представників кожної сторони, їх
заперечення на апеляційні скарги
протилежної сторони, колегія дійшла
висновку апеляційну скаргу
представника позивача відхилити,
апеляційну скаргу представника
відповідача задовольнити з наступних
підстав.

Задовольнивши позовні вимоги позивача
ОСОБА_4 частково, в частині визнання
спірного майна спільним сумісним
майном подружжя, визнання за кожною
стороною право власності на ? ідеальну
частину спірного житлового будинку з
господарськими спорудами і
прибудовами, суд 1 інстанції виходив з
того, що відповідач ОСОБА_5 отримала
правовстановлюючі документи на
вказане нерухоме майно під час
перебування з позивачем ОСОБА_4 в
зареєстрованому шлюбі.

За висновком суду земельна ділянка
НОМЕР_1, площею 0,1000га за адресою:
АДРЕСА_1, належить ОСОБА_5 на праві
власності на підставі державного акту
від 09.10.2001р. і є особистою власністю
відповідача. Але враховуючи, що на цій
земельній ділянці знаходиться
житловий будинок, спільне сумісне
майно подружжя, суд дійшов висновку, що
до позивача переходить право власності
на ? ідеальну частку земельної ділянки
площею 0,1000га.

Внаслідок визнання житлового будинку з
господарськими забудовами спільним
сумісним майном колишнього подружжя,
визнання за кожною стороною права
власності на ? частину житлового
будинку і на ? частину земельної
ділянки площею 0,1000га суд припинив
право спільної сумісної власності
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на це нерухоме майно.

Колегія не погоджується з вказаним
висновком місцевого суду в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_4,
вважає, що висновок не відповідає
вимогам Закону і доказам, що зібрані по
справі.

З урахуванням вимог закону, право
спільної власності припиняється у разі
реального розділу майна, виділення в
натурі частки кожному співвласнику. За
рішенням суду за кожною стороною
визнано право власності лише на
ідеальну частку.

Позивач звернувся з позовом про
визнання за ним права власності на ?
ідеальну частку житлового будинку з
господарськими забудовами оскільки
вважає нерухоме майно ( житловий
будинок) за адресою: АДРЕСА_1 спільним
сумісним майном подружжя, яке було
придбано ним і відповідачем за період
сумісного проживання і перебування у
зареєстрованому шлюбі. Щодо земельних
ділянок НОМЕР_2,НОМЕР_1,НОМЕР_3 загальною
площею 0,2587га за вказаною адресою, за
висновком позивача, внаслідок визнання
за ним права власності на ? частину
житлового будинку він також має право
власності на ? ідеальну частку
земельної ділянки загальною площею
0,2587га.

Перевіряючи доводи позивача і його
представника, колегія з'ясовувала, чи
можна вважати житловий будинок і
господарські забудови за адресою
АДРЕСА_1 спільним сумісним майном
сторін, колишнього подружжя.

По матеріалам справи встановлено, що
власником спірного житлового будинку з
господарськими забудовами, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, є
відповідач ОСОБА_5 Вказане
підтверджується Свідоцтвом про право
власності на домоволодіння від 12.03.2009р.,
яке видане на ім'я ОСОБА_5 Копія
свідоцтва приєднана до матеріалів
справи, а.с.11.

Сторони по справі, ОСОБА_4 і ОСОБА_5
перебували у зареєстрованому шлюбі
двічі. Вперше шлюб між сторонами було
зареєстровано в 1986р. і розірвано в 1991р.,
вдруге шлюб було зареєстровано 01.06.2007р.
і розірвано 13.08.2009 р., тобто, сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі
всього протягом сіми років.

В суді 1 інстанції і апеляційному суді
представник позивача посилався на те,
що сторони фактично і не припиняли
стосунків подружжя, розірвання шлюбу
було лише формальністю, вони жили
разом, в сім'ї народилися діти, будували
спірний будинок разом.

Судом встановлено, що дійсно
ІНФОРМАЦІЯ_1, в родині ОСОБА_5, які
перебували з 1986р. по 2001р. в
зареєстрованому шлюбі народилася
донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 донька
ОСОБА_7

Колегія вважає, що народження у
чоловіка і жінки дитини, які не
перебувають у зареєстрованому шлюбі,
само по собі не дає підстав для
висновку про те, що батьки дитини
проживали разом і вели спільне
господарство. При застосуванні ст. 74 СК
України, що регулює поділ майна осіб,
які проживають у фактичних шлюбних
відносинах, необхідно враховувати, що
правило зазначеної норми поширюється
на випадки, коли чоловік та жінка не
перебувають у будь - якому іншому шлюбі
і між ними склалися усталені відносини,
що притаманні подружжю. В ході
розгляду справи позивач не надав
доказів тому, що він і відповідач
ОСОБА_5 постійно проживали однією
родиною, ним також не заявлено вимог
про встановлення факту сумісного
проживання як чоловіка і жінки, які не
перебували у зареєстрованому шлюбі.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач і його представник посилалися
на те, що Свідоцтво про право власності
на спірний житловий будинок і
реєстрація права власності
відповідача на нерухоме майно
здійснена у період, коли сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі,
відповідно нерухоме майно є спільним
сумісним майном сторін.

Під час перевірки вказаного доводу
колегія встановила, що Свідоцтво про
право власності відповідач отримала
12.03.2009р., шлюб між сторонами розірвано
13.08.2009р.

Отримання Свідоцтва на нерухоме майно
під час перебування у зареєстрованому
шлюбі, не дає підстав для висновку, що
це нерухоме майно є спільним сумісним
майном подружжя. Колегія дійшла такого
висновку надавши оцінку доказам, що
були зібрані в ході розгляду справи.

В матеріалах справи є Висновок
експертного дослідження №713/2013 від
26.09.2013р. За висновком фахівців, по
документації, яка була представлена на
дослідження, спірний житловий будинок
за адресою: АДРЕСА_1 був побудований в
період з червня 2002р. по 17.08.2007р. Сторони
по справі у вказаний період в
зареєстрованому шлюбі не
перебували(а.с. 65-70).

В позовній заяві позивач сам зазначав,
що вдруге шлюб між сторонами
зареєстровано 01.06.2007р. 05 червня 2007р.
вони з відповідачем підписали шлюбний
договір. На той час вони з відповідачем
вже проживали у спірному будинку. Таким
чином, позивач сам підтвердив, що на час
реєстрації шлюбу між ним і
відповідачем будинок вже був
побудований (а.с.2-4).

Шлюб між сторонами було вдруге
зареєстровано 01.06.2007р. і розірвано на
підставі рішення Київського
районнного суду м. Одеси від 13.08.2009р. В
матеріалах справи є копія рішення від
13.08.2009р. Ініціатором розірвання шлюбу
була відповідач ОСОБА_5, відповідач
позов про розірвання шлюбу визнав.
Сторони підтвердили, і це зафіксовано в
рішенні, що їх шлюб носить формальний
характер на протязі останнього часу
сторони подружніх стосунків не
підтримують, сумісного господарства не
ведуть. Відповідач отримала Свідоцтво
про право власності на домоволодіння
12.03.2009р. Враховуючи мотиви і доводи
рішення суду про розірвання шлюбу,
сторони протягом останнього часу не
проживали разом і сумісного
господарства не вели (а.с.22).

Вдруге сторони зареєстрували шлюб в
органах РАЦС 01.06.2007р. В матеріалах
справи є шлюбний договір між ОСОБА_5 і
ОСОБА_4 від 05.06.2007р., який підписаний
сторонами. У вказаному шлюбному
договорі взагалі відсутнє посилання на
спірне нерухоме майно, житловий
будинок з господарськими забудовами за
адресою: АДРЕСА_1. Вказане дає підставу
для висновку, що на час укладання шлюбу,
підписання шлюбного договору, позивач
не вважав спірний житловий будинок
спільним сумісним майном.

Представник відповідача надав в
судовому засіданні копію рішення
Приморського районнного суду м. Одеси
від 27.10.2009р. по справі за позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя
(копія рішення приєднана до справи).

Спірний житловий будинок не включений
в обсяг спірного майна подружжя,
позивач не звертався з зустрічним
позовом про розділ спільного майна
подружжя з включенням в обсяг
спільного майна спірного житлового
будинку. На час розгляду вказаного
спору між сторонами, відповідач станом
на 12.03.2009р. отримала правовстановлюючі
документи на спірний житловий будинок
і позивач, який стверджує, що спірний
будинок є спільним сумісним майном
подружжя, мав право заявити позов про
розділ вказаного майна. Представник
відповідача в апеляційному суді
пояснював, що рішення суду 1 інстанції
від 27.10.2009р. щодо розділу майна подружжя
сторонами виконано, кожний з колишніх
подружжя, в тому числі позивач,
розпорядився своїм майном.

В апеляційному суді представник
позивача в обґрунтування позовних
вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 17.07.2013р. відмовлено в
задоволені позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про
визнання житлового будинку особистою
власністю дружини(а.с.75-77).

Колегія вважає, що рішення
апеляційного суду від 17.07.2013р. не має
преюдиціального значення для
конкретної справи. На підставі
Свідоцтва про право власності на
домоволодіння від 12.03.2009р. відповідач є
єдиним власником спірного житлового
будинку, тому їй не потрібно доказувати
своє право власності. Право власності
захищається законом. Відповідач в ході
розгляду справи за його позовом не
надав доказів тому, що вказаний
житловий будинок є спільним сумісним
майном колишнього подружжя.

Дав оцінку вказаним вище доказам, які
зібрані по справі, колегія дійшла
висновку про необґрунтованість
позовних вимог позивача ОСОБА_4 щодо
визнання за ним права власності на ?
ідеальну частку житлового будинку з
господарськими забудовами за адресою:
АДРЕСА_1.

Оскільки суд 1 інстанції порушив вимоги
матеріального і процесуального права,
не дав належної оцінки доказам, що
зібрані по справі, колегія скасовує
рішення суду в цій частині позовних
вимог і постановляє нове рішення про
відмову у вказаних вимогах ОСОБА_4

Вимоги позивача про визнання за ним
права власності на ? ідеальну частку
земельної ділянки загальною площею
0,2587га ( земельні ділянки
НОМЕР_2,НОМЕР_1,НОМЕР_3) також
необґрунтовані.

По матеріалам справи встановлено, що за
адресою АДРЕСА_1 розташовані земельні
ділянки НОМЕР_2,НОМЕР_1,НОМЕР_3.

Колегія перевірила правовстановлюючі
документи на вказані земельні ділянки
і встановила наступне.

Відповідач ОСОБА_5 є власником
земельної ділянки площею 0,1000га на
території Одеської міської ради,
Київський район, вул. Костанді, №14,
ділянка НОМЕР_1 на підставі Державного
акту на право приватної власності на
земельну ділянку, який виданий на
підставі рішення Одеської міської ради
від 17.04.2001р. №2208- XXIII(а.с.12).

Право власності відповідача ОСОБА_5 на
земельну ділянку НОМЕР_1 за вказаною
адресою виникло у неї внаслідок
приватизації частки землі з земельного
фонду міста, що дає підставу для
висновку, що ця земельна ділянка НОМЕР_1
є особистою власністю відповідача.
Вказаний висновок колегії відповідає
вимогам ст.60 СК України,
підтверджується роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України Постанова від
16.04.2004р. НОМЕР_3 « Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» зі змінами і доповненнями,
пункт 18-2 Постанови.

Відповідачу ОСОБА_5 на праві власності
належить земельна ділянка площею 0,0904га
за адресою: АДРЕСА_1, ділянка НОМЕР_3 на
підставі Державного акта про право
власності на земельну ділянку.
Державний акт виданий на підставі
договору дарування від 16.12.2004р.,
посвідченого приватним
нотаріусом(а.с.13).

Відповідачу ОСОБА_5 на праві власності
належить земельна ділянка площею 0,0683га
за адресою: АДРЕСА_1, ділянка НОМЕР_2 на
підставі Державного акта про право
власності на земельну ділянку.
Державний акт виданий на підставі
договору дарування від 16.12.2004р.,
посвідченого приватним
нотаріусом(а.с.14).

Доводи позивача про те, що земельні
ділянки НОМЕР_2 і НОМЕР_3 це подарунок
його батьків відповідачу, батьки не
подарували би це майно чужій людині, не
дає підстав для задоволення позовних
вимог позивача.

Право власності на земельні ділянки
НОМЕР_3 і НОМЕР_2 за вказаною адресою
відповідач набула за угодами, які були
укладені на її користь після
розірвання шлюбу з позивачем.
Законність вказаних угод не
оспорюється.

Не належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою до шлюбу, набуте за час
шлюбу на підставі договору дарування
або в порядку спадкування.

Вказаний висновок колегії
підтверджується роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України Постанова від
21.12.2007р.№11 « Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» зі змінами і
доповненнями, пункт 24 Постанови.

Всього, загальна площа земельних
ділянок НОМЕР_2,НОМЕР_1,НОМЕР_3 за
вказаною адресою складає 0,2587га, на всіх
трьох земельних ділянках розташований
житловий будинок з господарськими
забудовами, що належить на праві
власності відповідачу.

Враховуючи, що колегія дійшла висновку
про відмову в позові ОСОБА_4 про
визнання за ним права спільної
сумісної власності на майно, визнання
власності на ? ідеальну частку
житлового будинку з господарськими
забудовами, відсутні правові підстави
визнавати за позивачем право власності
на ? частку земельних ділянок загальною
площею 0,2587га за адресою: АДРЕСА_1,
земельні ділянки НОМЕР_2,НОМЕР_1,НОМЕР_3.

У відповідності з вимогами ст.314ч2 ЦПК
України по справі постановлюється нове
рішення про відмову позивачу ОСОБА_4 в
повному обсязі його позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303,307ч1п2,309ч1п.п.3,4,316,317,319
ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4,
по довіреності, відхилити, апеляційну
скаргу представника ОСОБА_5, по
довіреності, задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 21.11.2013р. по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права
спільної сумісної власності, поділ
спільного майна скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання права спільної
сумісної власності на домоволодіння з
господарськими забудовами за адресою:
АДРЕСА_1, розташованого на земельних
ділянках НОМЕР_2,НОМЕР_1,НОМЕР_3,
загальною площею 0,2587га, за адресою
АДРЕСА_1, визнання права власності на ?
ідеальну частку домоволодіння з
господарськими забудовами за адресою:
АДРЕСА_1, на ? ідеальну частку земельних
ділянок НОМЕР_2,НОМЕР_1,НОМЕР_3,
загальною площею 0,2587га, за адресою
АДРЕСА_1, відмовити.

Рішення набирає чинності негайно після
його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: Плавич Н.Д.

Ващенко Л.Г.

Вадовська Л.М.