Справа №
Провадження по справі № 2/635/134/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року Харківський районий
суд Харківської області у складі:

головуючий - суддя Бобко Т.В.

секретар судових засідань - Щербак Є.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.
Покотилівка Харківського району
Харківської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
права особистої приватної власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із
позовом, який в подальшому уточнив та в
остаточній редакції просив визнати за
ним право особистої приватної
власності на 12/25 частин житлового
будинку та службових будівель та
споруд, а саме: житлові кімнати 2-1, 2-2, 2-3
житловою площею 48,40 кв.м., кухню 2-5
площею 7,10 кв.м., кухню 2,8 площею 7,60 кв.м.,
веранду 2-7 площею 6,20 кв.м., комору 2-6
площею 1,10 кв.м., ванну площею 3,90 кв.м.,
тамбур літ.а2, літню кухню-Б,
вбиральню-Ж, ? частину льоху ап, зливну
яму К1, ворота №5, частину забору №1,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що 01 березня 2003 року по 22
листопада 2011 року перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем,
до шлюбу позивач мав на праві особистої
приватної власності кімнату № 70
готельного типу в будинку АДРЕСА_2, яку
придбав за договором купівлі-продажу 20
грудня 2000 року та в якій сторони
проживали та були зареєстровані. З
метою поліпшення житлових умов
подружжя мало намір придбати будинок у
приміському напрямку, для чого позивач
29 червня 2004 року продав вищезазначену
кімнату за 30210 гривень. На отримані
грошові кошти 18 серпня 2004 року
позивачем було придбано за суму у
розмірі 26500 гривень 12/25 частин
житлового будинку та надвірних
будівель та споруд з земельною
ділянкою до нього за адресою: АДРЕСА_1,
які були зареєстровані на ім'я
відповідача. Проміжок часу з моменту
продажу кімнати до купівлі частини
спірного будинку утворився в зв'язку з
оформленням продавцями необхідних
документів на майно, необхідних для
укладення договору купівлі-продажу.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та пояснив про
обставини, викладені вище, а також
зазначив, що під час спільного
проживання з відповідачем вони разом
неофіційно працювали та отримували
рівні доходи, від продажу належної йому
на праві особистої приватної власності
кімнати готельного типу позивач
отримав приблизно 7500 доларів США, з
яких приблизно 6000 доларів США витратив
на придбання частини спірного
домоволодіння, 1000 доларів США залишив
на побутові потреби сім'ї, при цьому
спочатку продавцю було передано суму у
розмірі приблизно 5000 доларів США
оскільки 1000 доларів США він позичив
сестрі на проведення медичної
операції, зазначена сума була передана
продавцю через деякий час після
повернення сестрою грошових коштів.
Право власності на спірне
домоволодіння було оформлено за
взаємною згодою на відповідача,
оскільки на час укладення договору
купівлі-продажу між подружжям були
гарні стосунки, і питання визначення
формального власника майна було
непринциповим.

Представник позивача ОСОБА_4, який діє
на підставі договору про надання
правової допомоги, вважав позовні
вимоги такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнала з наступних
підстав. За час спільного проживання
позивач ОСОБА_2, подружжя проживало за
кошти, які отримувала відповідач за
роботу в швейному цеху, що
підтверджується записами в трудовій
книжці та свідоцтвом про державну
реєстрацію відповідача фізичною
особою - підприємцем, позивач ніде не
працював, заробітку не отримував, а
лише інколи приходив до цеху та
допомагав їй. Сторони дійсно мали намір
придбати житло за отримані від продажу
належної позивачу кімнати, але на
момент укладення договору
купівлі-продажу спірного
домоволодіння з'ясувалось, що позивач
розтратив гроші, а тому відповідач була
змушена витратити накопичені нею
особисто протягом двох років кошти у
сумі 5000 доларів США, які вона зберігала
за місцем проживання своєї сестри,
повної суми вартості частини
домоволодіння, яке придбавалось,
відповідач не мала, а тому решта коштів
у сумі 1000 доларів США, які вона заробила
самостійно, була передана продавцю
пізніше згідно з умовами договору
купівлі-продажу. Позивач перешкоджає
її проживанню та проживанню її
неповнолітньої дитини у спірному
домоволодінні, іншого житла вона не
має. Крім того відповідач зазначає про
відсутність будь-якого зв'язку між
договором купівлі - продажу належної
позивачу кімнати від 18 серпня 2004 року
та договору купівлі-продажу спірного
домоволодіння від 29 червня 2004 року.

Представник відповідача ОСОБА_5, який
діє на підставі договору про надання
правової допомоги, у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши надані сторонами докази у
їх сукупності, вважає позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

У ході судового розгляду справи були
встановлені наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Як вбачається зі змісту рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 22 листопада 2011
року, сторони перебували у шлюбі, який
був зареєстрований 01 березня 2003 року
відділом реєстрації актів
громадянського стану
Орджонікідзевського районного
управління юстиції міста Харкова,
актовий запис №75, зазначеним рішенням
суду шлюб було розірвано, рішення
набрало законної сили.

Судом встановлено, що згідно
договору купівлі-продажу від 18 серпня
2004 року, укладеного між ОСОБА_6 та
ОСОБА_3, посвідченого державним
нотаріусом Першої державної
нотаріальної контори Харківського
району Харківської області Богуновою
Н.В., у період шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
було придбано 12/25 частин житлового
будинку та службових будівель та
споруд, а саме: житлові кімнати 2-1, 2-2, 2-3
житловою площею 48,40 кв.м., кухню 2-5
площею 7,10 кв.м., кухню 2,8 площею 7,60 кв.м.,
веранду 2-7 площею 6,20 кв.м., комору 2-6
площею 1,10 кв.м., ванну площею 3,90 кв.м.,
тамбур літ.а2, літню кухню-Б,
вбиральню-Ж, ? частину льоху ап, зливну
яму К1, ворота №5, частину забору №1, та
приватизовану земельну ділянку до
нього загальним розміром 0,0570 га
(цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування житлового будинку та
господарських будівель), розташованих
за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.4 Договору продаж
вчинено за домовленістю сторін за
загальну суму 26500 гривень, з них за
житловий будинок з надвірними
будівлями 21450 гривень, за земельну
ділянку - 5050 гривень, до підписання
договору продавцем отримано суму 21200
гривень, а решту суми 5300 гривень
покупець зобов'язується сплатити до 01
грудня 2004 року.

Як вбачається зі змісту заяви
ОСОБА_6 від 22 грудня 2004 року,
посвідченої державним нотаріусом
Першої державної нотаріальної контори
Харківського району Харківської
області Богуновою Н.В, ОСОБА_6 отримала
від ОСОБА_3 гроші в остаточний
розрахунок за договором купівлі -
продажу від 18 серпня 2004 року у сумі 5300
гривень.

Право власності зареєстроване в КП
«Харківське районне бюро технічної
інвентаризації» за ОСОБА_3 (довідка КП
«Харківське районне бюро технічної
інвентаризації» № 645 від 21 жовтня 2013
року.

Відповідно до ст.60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Статтею 57 СК України визначено перелік
майна, що є особистою власністю
дружини, чоловіка, зокрема: майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно правової позиції викладеної у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно, суду
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 29 червня 2004 року, посвідченого
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
ОСОБА_2 продав належну йому на праві
приватної власності на підставі
договору купівлі-продажу від 20 грудня
2000 року, посвідченого державним
нотаріусом Четвертої Харківської
державної нотаріальної контори ОСОБА_9,
кімнату № 70 у будинку готельного типу
АДРЕСА_2. Продаж зазначеної належної
позивачу кімнати у будинку готельного
типу здійснено за 30210 гривень.

Таким чином судом встановлено, та не
заперечується відповідачем під час
судового розгляду, що гроші у сумі 30210
гривень, отримані позивачем від
продажу належного йому майна, належали
позивачу особисто.

Як встановлено з пояснень сторін у
судовому засіданні, продаж належної
позивачу кімнати було здійснено за
усною домовленістю сторін з метою
поліпшення житлових умов та придбання
будинку в приміській місцевості, для
чого ними був підшуканий відповідний
будинок в місті Південний Харківського
району Харківської області та
досягнуто домовленості з продавцем про
умови та ціну здійснення купівлі -
продажу, що свідчить про наявність у
позивача наміру витратити належні йому
гроші на придбання спірного
домоволодіння.

Аналізуючи дати укладення договорів
купівлі - продажу належної позивачу на
праві приватної власності кімнати та
частини спірного домоволодіння,
відповідно 29 червня 2004 року та 18 серпня
2004 року, та суми продажу, відповідно 30210
гривень та 26500 гривень, суд визначає
короткий проміжок часу між укладенням
зазначених правочинів та співмірність
вартості майна, яке було відчужене та
придбане. Доводи позивача про
неможливість укладення договору
купівлі-продажу спірного майна
безпосередньо після продажу належної
йому кімнати через відсутність у
продавця всіх необхідних для цього
документів повністю підтверджуються
датою отримання продавцем ОСОБА_6
державного акту на право власності на
земельну ділянку, на якій розташоване
спірне домоволодіння - 23 липня 2004 року,
а також поясненнями у судовому
засіданні свідка ОСОБА_6 про затримку в
оформленні нею необхідних для
укладення договору купівлі - продажу
документів, а саме документів на
земельну ділянку.

Свідок ОСОБА_6 також пояснила у
судовому засіданні, що сторони по
справі прийняли рішення про купівлю
належного їй домоволодіння в травні 2004
року, всі перемовини відносно купівлі -
продажу належного їй домоволодіння
велися переважно з позивачем, сторони
говорили, що вони зможуть придбати
будинок тільки після продажу
комунальної кімнати, на час укладання
договору ОСОБА_2 попросив відстрочити
сплату повної вартості будинку у сумі
1000 доларів США в зв'язку з необхідністю
проведення його сестрі медичної
операції, що вони погодили та зазначили
в договорі. Зазначена сума була
передана ОСОБА_6 сторонами по справі,
при передачі грошей були присутні
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 разом.

Зазначені пояснення свідка ОСОБА_6
повністю підтверджують доводи
позивача про причини та обставини
несплати повної вартості частини
домоволодіння на момент укладення
договору купівлі - продажу.

Виникнення режиму спільної
сумісної власності подружжя на все
придбане за час шлюбу майно
презюмується, доки інший з подружжя не
довів іншого. За думкою суду позивач
довів, що 12/25 частин житлового будинку
та службових будівель та споруд,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1, є
його особистою приватною власністю,
оскільки джерелом придбання частини
домоволодіння став продаж майна, яке
належало позивачу на праві приватної
власності.

Згідно ст.ст.10, 31 ЦПК України
сторони мають рівні процесуальні права
та обов'язки, в тому числі і рівні права
щодо подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідачем не надано суду
беззаперечних, належних та допустимих
доказів існування в неї джерела
придбання та її грошової участі у
придбанні спірного домоволодіння, сам
факт її роботи швачкою у період з 2002 по
2009 роки та реєстрація її як фізичної
особи підприємця (копія трудової
книжки на ім'я ОСОБА_3 та копія
свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3) не
може свідчити про наявність у
відповідача достатніх коштів для
придбання спірного домоволодіння, а
також участь у придбанні її власними
коштами.

Пояснення у судовому засіданні свідка
ОСОБА_10, сестри відповідача, про те, що
відповідач зберігала за її місцем
проживання грошові кошти у сумі 5000
доларів США, які накопичувала протягом
двох років, а потім витратила на
придбання спірного будинку, не
спростовують доводів позивача в
обґрунтування позивних вимог, оскільки
не вказують на джерело походження цих
грошей та їх належність, крім того, ті
обставини, що ці гроші були витрачені
на придбання спірного домоволодіння,
відомі свідку зі слів відповідача,
також свідок не зазначає час, коли
відповідач забрала гроші. Аналізуючи
пояснення свідка ОСОБА_10 суд також
приймає до уваги, що вона є сестрою
відповідача та має зацікавленість у
результаті розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 30, 60, 61, 212-215
ЦПК України, ст.ст. 57, 60 СК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права особистої приватної
власності - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право
особистої приватної власності на 12/25
частин житлового будинку та службових
будівель та споруд, а саме: житлові
кімнати 2-1, 2-2, 2-3 житловою площею 48,40
кв.м., кухню 2-5 площею 7,10 кв.м., кухню 2,8
площею 7,60 кв.м., веранду 2-7 площею 6,20
кв.м., комору 2-6 площею 1,10 кв.м., ванну
площею 3,90 кв.м., тамбур літ.а2, літню
кухню-Б, вбиральню-Ж, ? частину льоху ап,
зливну яму К1, ворота №5, частину забору
№1, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги. Особами, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення може
бути подана апеляційна скарга протягом
10 днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: