У х в а л а

іменем україни

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.

суддів: Коротуна
В.М.,
Ступак О.В.,

Дем'яносова
М.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
апеляційного суду Рівненської області
від 11 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги
тим, що 01 березня 2006 року між
ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було
укладено кредитний договір б/н за
умовами якого відповідачка отримала
кредит у розмірі 5000 грн, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 48 % на рік, з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору станом на 20
вересня 2013 року утворилася
заборгованість у розмірі 26210 грн.
47 коп., яку позивач просив стягнути
на свою користь з ОСОБА_3

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 05
грудня 2013 року, позов було задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором б/н від 01 березня
2006 року станом на 20 вересня 2013 року в
розмірі 21378,16 грн., з яких:
заборгованість за процентами за
користування кредитом в розмірі 19653,85
грн; штраф (фіксована частина) 500 грн.;
штраф (процентна складова) - 1224 грн 31
коп. Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат. В іншій частині позову
було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 11 лютого
2014 року, в задоволенні позову було
відмовлено за пропуском строку
позовної давності.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з наявності
підстав для часткового задоволення
позову.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
яким у задоволенні позову було
відмовлено, апеляційний суд виходив із
того, що позивачем пропущено строк
позовної давності.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Судами встановлено, що 01 березня 2006
року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк»
було укладено кредитний договір за
умовами якого відповідачка отримала
кредит у розмірі 5000 грн, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 48 % на рік, з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору станом на 20
вересня 2013 року утворилася
заборгованість у розмірі 26 210 грн.
47 коп.

Згідно з п. 9.12 умов і правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонгується на такий
самий термін.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Судом першої інстанції не надано
належної оцінки тому, що згідно з
п. 9.6 умов і правил надання
банківських послуг договір за
відсутністю на карті грошових коштів у
розмірі, достатньому для оплати послуг
банку для продовження строку дії
картки та при ненадходженні грошових
коштів в період трьох місяців з моменту
закінчення строку дії картки, банк
стягує комісію за обслуговування
рахунку згідно з діючим тарифом.

Відповідно до п. 9.7 умов і правил
надання банківських послуг при
ненадходженні заробітної плати
держателя на картковий рахунок
заробітної плати в період шести
місяців, пенсії або соціальних виплат
на картковий рахунок пенсійної картки
впродовж шести місяців, строк дії
картки не продовжується.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року № 6-14цс14.

Відмовляючи в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності і наявні підстави для
застосування строку позовної давності.

Проте з таким висновком апеляційного
суду повністю погодитися не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Отже, законодавством чітко та
однозначно врегульовано, що підставою
застосування позовної давності є
виключно на це заява сторони у спорі
під час розгляду справи у суді першої
інстанції.

Установлено, що матеріали справи не
містять заяви ОСОБА_3 про застосування
строку позовної давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судами порушено норми
матеріального та процесуального права,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості. Зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 05
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Рівненської області від 11 лютого
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О.
Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

М.В. Дем'яносов

О.В. Ступак

С.П. Штелик