У Х В А Л А

іменем україни

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Мостової Г. І.,

Мартинюка В. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до головного
державного виконавця Індустріального
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Ванжі Олександра
Володимировича про визнання дій
неправомірними та стягнення збитків,
за касаційною скаргою головного
державного виконавця Індустріального
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Ванжі Олександра
Володимировича на рішення
Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська від 05
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 06
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, у якому
зазначав, що головним державним
виконавцем Індустріального ВДВС
Дніпропетровського МУЮ Ванжею О. В.
більше трьох років не виконувалося
рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 29 квітня
2010 року про стягнення з ОСОБА_5 на його
користь 7 тис. грн у рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Просив визнати неправомірною
бездіяльність головного державного
виконавця Індустріального ВДВС
Дніпропетровського МУЮ Ванжі О. В. та
стягнути з нього завдані збитки у
розмірі 7 тис. грн.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 05
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06
березня 2014 року, позов задоволено
частково.

Визнано неправомірною бездіяльність
головного державного виконавця
Індустріального ВДВС
Дніпропетровського МУЮ Ванжі О. В. за не
стягнення коштів у розмірі 7 тис. грн з
боржника ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 при
виконанні рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
29 квітня 2010 року.

В іншій частині позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі
головний державний виконавець
Індустріального ВДВС
Дніпропетровського МУЮ Ванжа О. В.,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалені у
справі судові рішення просить
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в позові.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що на порушення
приписів ч. 2 ст. 30 Закону України «Про
виконавче провадження» відповідач
більше трьох років не виконує належним
чином свої повноваження щодо виконання
рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від
29 квітня 2010 року.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна з огляду
на наступне.

Судами встановлено, що рішенням
Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська від 29 квітня 2010
року задоволено цивільний позов ОСОБА_3
та стягнуто на його користь з ОСОБА_5 у
рахунок відшкодування моральної шкоди
7 тис. грн.

На виконання вказаного судового
рішення 31 травня 2010 року
Індустріальним районним судом м.
Дніпропетровська видано виконавчий
лист № 1-103/2010. Строк пред'явлення
виконавчого листа до виконання
встановлено до 14 травня 2013 року (а. с. 6).

11 березня 2013 року головним державним
виконавцем Індустріального ВДВС
Дніпропетровського МУЮ Ванжею О. В.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 36920227 за
виконавчим листом від 31 травня 2010 року
№ 1-103/2010. Боржнику надано строк для
самостійного виконання вимог
виконавчого документа до 18 березня
2013 року та попереджено про
примусове виконання зазначених вимог
після закінчення встановленого строку
зі стягненням з нього виконавчого
збору в розмірі 10 % від фактично
стягнутої суми.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання
до відповідного органу державної
виконавчої служби

Відповідно до ч. 2 ст. 30 вказаного
Закону державний виконавець
зобов'язаний провести виконавчі дії з
виконання рішення протягом шести
місяців з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження, а
з виконання рішення немайнового
характеру - у двомісячний строк.

Обґрунтовуючи підстави позову,
позивач посилався на те, що відповідач
більше трьох років не виконує рішення
суду від 29 квітня 2010 року про стягнення
на його користь 7 тис. грн.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

У той же час позивачем не зазначено,
в чому саме полягає бездіяльність
державного виконавця та які саме
порушення Закону України «Про
виконавче провадження» ним допущені,
що призвели до тяганини при виконанні
рішення суду від 29 квітня 2010 року та
заподіяних йому збитків.

Разом із тим, заперечуючи проти
позову та обґрунтовуючи касаційну
скаргу, відповідач посилався на те, що
після закінчення строку на добровільне
виконання вимог виконавчого документа,
ним проводились дії з примусового
виконання боржником рішення суду від 29
квітня 2010 року. Зокрема,
проводилися заходи зі встановлення
місцезнаходження боржника та
наявності у нього майна, на яке можливо
звернути стягнення, виносилась
постанова про примусовий привід
боржника та накладення арешту на все
рухоме та нерухоме майно, що належить
боржнику.

Внаслідок проведення таких заходів
25 липня 2013 року головним державним
виконавцем Індустріального ВДВС
Дніпропетровського МУЮ Ванжею О. В.
було винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження ВП № 36920227 у
зв'язку із направленням виконавчого
документа за належністю до
Дніпровського відділу ДВС
Дніпродзержинського МУЮ, копія якої
була направлена ОСОБА_3 та отримана ним
05 серпня 2013 року (а. с. 4-5).

Крім того, із доданої до касаційної
скарги копії ухвали про закриття
виконавчого провадження від 11 березня
2013 року ВП № 36920227 вбачається, що заява
про примусове виконання виконавчого
листа від 31 травня 2010 року №
1-103 ОСОБА_3 подана до Індустріального
ВДВС Дніпропетровського МУЮ 07 березня
2013 року, а 25 липня 2013 року виконавчий
документ був направлений за належністю
до Дніпровського відділу ДВС
Дніпродзержинського МУЮ.

З огляду на таке у матеріалах справи
відсутні будь-які дані, які б свідчили
про те, що виконавчий лист від 31 травня
2010 року № 1-103/2010 перебував у
провадженні державного виконавця
Індустріального ВДВС
Дніпропетровського МУЮ Ванжі О. В.
понад строки, встановлені
ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче
провадження».

У той же час, вирішуючи спір по суті,
на порушення приписів
ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди на
зазначене уваги не звернули, висновків
про порушення державним виконавцем
строків проведення виконавчих дій з
виконання виконавчого листа від 31
травня 2010 року № 1-103/2010 не
обґрунтували, будь-яких висновків з
приводу конкретних порушень державним
виконавцем положень Закону України
«Про виконавче провадження» з
виконання вказаного виконавчого листа
не навели.

Крім того, суди не звернули уваги на
те, що постанова про закінчення
виконавчого провадження від 25 липня 2013
року ніким не оскаржена, а можливість
виконання судового рішення не втрачена
у зв'язку з передачею виконавчого
документа за належністю до
Дніпровського відділу ДВС
Дніпродзержинського МУЮ.

З урахуванням наведеного, висновки
судів про часткову підставність позову
є передчасними.

Порушення судами при розгляді
справи норм процесуального права
(ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для її
правильного вирішення, тому ухвалені
ними судові рішення не можуть
вважатись законними і обґрунтованими
та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу головного державного
виконавця Індустріального відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Ванжі Олександра
Володимировича задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від
05 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 06 березня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

В. І. Мартинюк

Г. І. Мостова

Д. О. Остапчук