У х в а л а

28 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Кафідової О.В., Мазур Л.М.,Касьяна О.П.,
Юровської Г.В.,розглянувши у судовому
засіданні заяву ОСОБА_6 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_6 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дія Фінанс» про
захист прав споживача фінансових
послуг, стягнення коштів та
застосування наслідків нікчемного
правочину,

в с т а н о в и л а:

30 жовтня 2013 року рішенням
Ставищенського районного суду
Київської області позов ОСОБА_6
задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Дія Фінанс» на користь
позивача 59 666,74 грн сплачених за
нікчемними правочинами коштів.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

25 грудня 2013 року рішенням апеляційного
суду Київської області рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове, яким у задоволенні позову
відмовлено.

13 січня 2014 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ позивачу відмовлено у відкритті
касаційного провадження у справі на
підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України за
його касаційною скаргою на рішення
апеляційного суду.

26 березня 2014 року позивач подав заяву
про перегляд цієї ухвали з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник зазначає:

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 липня 2012 року у справі про
визнання договору недійсним,
повернення коштів та відшкодування
моральної шкоди, якою рішення
апеляційного суду скасовано, а рішення
суду першої інстанції про задоволення
позову та визнання контракту недійсним
та стягнення коштів залишено в силі;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 листопада 2012 року у справі
про визнання договору недійсним, якою
рішення суду першої інстанції та
ухвала апеляційного суду про
задоволення позову залишені без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 листопада 2012 року у справі
про визнання угоди недійсною, якою
рішення апеляційного суду про
задоволення позову залишено без змін;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 листопада 2012 року у справі
про захист прав споживача, визнання
контракту недійсним та стягнення
грошових коштів, якою рішення
апеляційного суду скасовано, а рішення
суду першої інстанції про часткове
задоволення позову залишено в силі;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 грудня 2012 року у справі про
визнання договору недійсним, стягнення
коштів, якою рішення апеляційного суду
скасовано, а рішення суду першої
інстанції про часткове задоволення
позову залишено в силі;

- постанови Верховного Суду України від
16 січня 2013 року від 27 березня 2013 року у
справах № 6-22цс13 та 6-161цс12 про захист
прав споживача та застосування
наслідків нікчемного правочину.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №11 «Про судову практику
застосування ст.ст. 353-360 ЦПК України»
постанови Верховного Суду України, на
яки посилається заявник як на приклад
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих норм
матеріального права, не входять до
переліку судових рішень, на які може
здійснюватись це посилання, оскільки
ухвалені не як судом касаційної
інстанції.

В обґрунтування заяви позивач
посилається на те, що судами при
вирішенні подібних спорів неоднаково
застосована ст. ст. 18, 19 Закону України
«Про захист прав споживачів», що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Перевіривши доводи заяви, зміст
судових рішень, на які посилається
заявник, та судового рішення, про
перегляд якого подана заява, колегія
суддів вважає, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
потрібно відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах потрібно розуміти
такі, де тотожними є предмет спору,
підстави позову, зміст позовних вимог
та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зі змісту судового рішення, про
перегляд якого подана заява
вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновками
апеляційного суду про те, що договір
про надання послуг укладений з
дотриманням вимог чинного
законодавства, а позивач не надав
доказів того, що його умови є
несправедливими чи він укладений із
застосуванням відповідачем нечесної
підприємницької практики, тому
підстави для застосування наслідків
нікчемності правочину відсутні.

Зі змісту судових рішень, на які
посилається заявник, як на приклад
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
вбачається, що суд касаційної
інстанції дійшов висновків про те, що
умови оспорюваних договорів є
несправедливими, непрозорими та
такими, що вводять споживачів в оману
шляхом залучення їхніх коштів із метою
реалізації пірамідальної схеми, що є
нечесною підприємницькою діяльністю.

Отже, з наведеного видно, що судом
касаційної інстанції при вирішенні
подібних спорів встановлені різні
обставини справи та їм надана
відповідна оцінка, тому неоднакового
застосування ст. ст. 18, 19 Закону України
«Про захист прав споживачів», що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, не відбулося і
підстави для допуску справи до
провадження Верховного Суду України
відсутні.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дія Фінанс» про
захист прав споживача фінансових
послуг, стягнення коштів та
застосування наслідків нікчемного
правочину, за заявою ОСОБА_6 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 січня 2014 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:О.О. Дьоміна О.В.
Кафідова О.П. Касьян Л.М. Мазур Г.В.
Юровська