провадження 2/389/211/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
Знам'янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді
Українського В.В.

при секретарі
Василенко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Знам'янка
Кіровоградської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом у
якому просить визнати ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
такими що втратили право на
користування квартирою АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона,
на підставі договору купівлі-продажу
від 18 червня 2013 року, є власником
квартири АДРЕСА_1. На момент придбання
квартири вона була фактично вільна, там
ніхто не проживав, попередній власник,
після укладення договору, знялась з
реєстрації. В подальшому, маючи намір
розпорядитися своєю квартирою,
дізналась, що у вказаній квартири хоча
і не проживають, однак зареєстровані,
доньки попереднього власника -
відповідачі по справі. Рекомендованим
листом з повідомленням за місцем
реєстрації відповідачів та
оголошенням в обласній газеті
«Народне слово» вона звернулась до
відповідачів з вимогою знятися з
реєстрації, однак марно, тому вимушена
звернутись з даним позовом до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала в повному обсязі і
просить їх задовольнити. Судові
витрати просить покласти на неї.

Відповідачі в судовому засіданні
заперечували проти задоволення
позовних вимог. Пояснили, що вони
являються дітьми, позбавленими
батьківського піклування, відповідно
до рішення Знам'янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 17.09.2004 року їхні батьки
позбавлені батьківських прав відносно
них та їхнього брата ОСОБА_5. Діти були
прописані та проживали в АДРЕСА_1 разом
різ своїм батьком та бабою з дідом.
Вважають, що вони як діти сироти мають
право на проживання у вказаній
квартирі, яку батько не мав права
продавати без їх відома.

Вислухавши пояснення сторін по справі,
дослідивши у судовому засіданні
матеріали справи суд встановив, що
відповідно до договору купівлі-продажу
від 18 червня 2013 року ОСОБА_1 є власником
квартири АДРЕСА_1 (а.с.6,7). Довідка
житлово-експлуатаційної контори №1 від
27 червня 2013 року свідчить про те, що у
вказаній квартирі зареєстровані
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8).
Позивач пропонувала відповідачам у
добровільному порядку знятися з
реєстрації (а.с.9,10,11). Також, судом
встановлено, що ОСОБА_4, який являється
продавцем квартири, отримав її у спадок
після смерті батьків, на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого державним нотаріусом
01 червня 2013 року по р.№ 359 на підставі
якого право власності зареєстровано в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно № 1148209, та свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом 01 червня 2013 року
по р. № 362 на підставі якого право
власності зареєстровано в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
№ 1148664.

Відповідно до ст. 1258 ЦПК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. У першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, той з подружжя, який
його пережив та батьки. ОСОБА_4 отримав
квартиру у спадщину, як спадкоємець
першої черги, продав її 18 червня 2013
року, тобто на той час, коли діти стали
повнолітніми, тому суд не вбачає
законних підстав проживання
відповідачів у спірній квартирі.

Згідно ст. 317 ЦК України
власникові належить право володіння,
користування і розпорядження своїм
майном, частина 1 статті 321 ЦК України
визначає, що право власності є
непорушним. Відповідно до ст.41
Конституції України право власності є
непорушним і ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права
або обмежений у його здійсненні.

Права власника визначені ст. 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України і
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім"ї,
інших осіб і розпоряджатись своїм
житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до ст. 72 ЖК України
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК
України, член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік.

Таким чином, аналізуючи докази по
справі в їх сукупності, суд дійшов
висновку, що вимоги позовної заяви щодо
визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що
втратили право користування та
проживання в АДРЕСА_1 є обґрунтованими,
базуються на чинному законодавстві, а
тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України,
ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 88,
213-215, 294 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням - задовольнити
повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право
на користування квартирою АДРЕСА_1.

Судові витрати віднести на рахунок
позивача.

На рішення суду може бути
подана апеляційна скарга до
апеляційного суду Кіровоградської
області у десятиденний строк з дня її
проголошення, через суд першої
інстанції. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення рішення
суду, можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Знам'янського міськрайонного
суду

Кіровоградської області

В.В.Український