Номер провадження 2/489/369/14
РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2014 року
місто
Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участю позивача ОСОБА_1,
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6
про зобов"язання усунути перешкоди у
користуванні приміщеннями та
стягнення матеріальної та моральної
шкоди,

встановив

В грудні 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_5
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_6, мотивуючи свої вимоги
тим, що позивач ОСОБА_1 є власницею 1/6
частини житлового будинку АДРЕСА_1, а
позивач ОСОБА_5 є членом її сім'ї.

Відповідачі, які є співвласниками
зазначеного житлового будинку,
перешкоджають їм у користуванні
ванною, вбиральнею і кухнею, виходити у
двір. Не впускають та не випускають з
будинку.

Зазначають, що були змушені звертатись
в органи державної виконавчої служби,
суди, органи прокуратури, протягом
2010-2013 років Ленінський районний суд м.
Миколаєва неодноразово розглядав їх
позовні заяви до відповідачів.

Відповідач ОСОБА_2 з 28.09.2012 по 01.12.2013,
навіть після виходу до будинку
державного виконавця не дозволила
користуватись ванною кімнатою, а
відповідач ОСОБА_3 виламав з хвіртки
замок, в наслідок чого її неможливо
зачинити і в такий спосіб вже після
набрання рішенням суду про усунення
перешкод у користуванні місцями
загального користування законної сили,
відповідачі продовжують перешкоджати
їм.

Своїми діями відповідачі в період з
28.09.2012 по 01.12.2013 завдали їм моральну
шкоду: позивачу ОСОБА_1 в розмірі 217 930
грн. та позивачу ОСОБА_5 в розмірі 367 040
грн.

Посилаючись на викладене позивачі
просили суд зобов'язати відповідачів
усунути перешкоди у володінні та
користуванні як належними їм 1/6 частин
житлового будинку АДРЕСА_1, так і
місцями загального користування,
усунути перешкоди у користуванні
замками і дверми всіх приміщень та
огорожі, ванною, вбиральнею і
господарськими спорудами, видати ключі
від вхідних дверей в будинок, погребу і
калиток. Стягнути з відповідачів на їх
користь витрати на правову допомогу та
моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
яка також є представником позивача
ОСОБА_5, позовні вимоги підтримала з
підстав викладених у позовній заяві.
Просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав.

Представник відповідача ОСОБА_6 за
довіреністю ОСОБА_4 позов не визнала.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено такі обставини та
відповідні правовідносини.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Власниками житлового будинку АДРЕСА_1
є: ОСОБА_2 - 4/6 частки; ОСОБА_1 -1/6 частки;
ОСОБА_3 - 1/6 частки.

Разом із ОСОБА_1 проживає член її сім'ї -
ОСОБА_5, але не зареєстрований в даному
будинку. Також в будинку проживає, але
не зареєстрований ОСОБА_6

Право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Пункт 7 ст. 92 Конституції України
встановлює, що правовий режим
власності визначається виключно
законами України. Стаття 321 ЦК України
встановлює непорушність права
власності. Зокрема, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

У випадку порушення його права, не
пов'язаного з позбавленням права
власності, власник має право вимагати
усунення перешкод у користуванні.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 23.05.2013 позови ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про
усунення перешкод у користуванні
житлом, зобов'язанні утриматись від
вчинення певних дій і усунути
перешкоди у користуванні задоволено
частково. Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3 не
чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні
приміщеннями ванної кімнати, кухні і
газовою плитою в ній, житловою кімнатою
площею 11,1 кв. м., погребом літ. "Апд" в
житловому будинку по АДРЕСА_1, а також у
встановленні ОСОБА_1 замку до дверей
житлової кімнати площею 24 кв. м. в
даному будинку. Усунути ОСОБА_1
перешкоди в користуванні хвірткою
житлового будинку по АДРЕСА_1 з виходом
на вул. Молодогвардійську в м.
Миколаєві, приміщеннями ванної
кімнати, кухні, погребу літ. "Апд" шляхом
зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 видати їй
по одному екземпляру ключів від
кожного з даних приміщень та хвіртки.
Стягнуту на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 на
відшкодування моральної шкоди 700 грн., з
ОСОБА_2 100 грн. Зобов'язано ОСОБА_2,
ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_5 у
встановленні замку до дверей житлової
кімнати площею 24 кв. м. і не чинити
перешкоди в користуванні приміщеннями
ванної кімнати, кухні і газовою плитою
в ній, житловою кімнатою площею 11,1 кв.
м., погребом літ. "Апд" в житловому
будинку по АДРЕСА_1. Стягнуто на користь
ОСОБА_5 з ОСОБА_3 на відшкодування
моральної шкоди 700 грн., з ОСОБА_2 100 грн. (
а. с. 58-60).

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 26.09.2013,
зазначене рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва скасоване в
частині покладення на ОСОБА_2, ОСОБА_3
обов'язку не чинити перешкоди ОСОБА_1,
ОСОБА_5 у встановленні замку до вхідних
дверей житлової кімнати площею 24 кв. м.
житлового будинку та в задоволенні цих
вимог відмовлено. Резолютивна частина
рішення доповнена покладанням на
ОСОБА_2, ОСОБА_3 обов'язку передати
ОСОБА_1 один екземпляр ключів від
вхідних дверей житлового будинку
АДРЕСА_1 ( а. с. 61-62).

На виконання рішення суду, державним
виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ
відкрито виконавче провадження № 40726439
(а. с. 13).

Актом державного виконавця від 21.11.2013
при примусовому виконанні виконавчого
документу № 2-489-194/13, встановлено, що
перешкоди в користуванні хвірткою
житлового будинку по АДРЕСА_1 з виходом
на вул. Молодогвардійську в м.
Миколаєві, приміщенням ванної кімнати,
кухні, погребу літ. "Апд" шляхом
зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 видати їй
по одному екземпляру ключів від
кожного з даних приміщень та хвіртки
виконано в повному обсязі, замки на
хвіртці, ванній кімнати, кухні, погребу
зняті. Ключ від вхідних дверей
житлового будинку переданий ОСОБА_1 (а.
с. 14).

22.11.2013 державним виконавцем
Ленінського ВДВС ММУЮ винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження № 40726439, оскільки рішення
суду фактично виконано в повному
обсязі (а. с. 15).

Позивачі зазначають, що відповідач
ОСОБА_2 з 28.09.2012 по 01.12.2013, навіть після
після виходу до будинку державного
виконавця не дозволила користуватись
ванною кімнатою, а відповідач ОСОБА_3
виламав з хвіртки замок, в наслідок
чого її неможливо зачинити і в такий
спосіб вже після набрання рішенням
суду про усунення перешкод у
користуванні місцями загального
користування законної сили,
відповідачі продовжують перешкоджати
їм.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного, суд вважає
за неможливе задовольнити позовні
вимоги позивачів до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод у володінні та
користуванні як належними позивачу
ОСОБА_1 1/6 частин житлового будинку
АДРЕСА_1, так і місцями загального
користування, усунути перешкоди у
користуванні замками і дверми всіх
приміщень та огорожі, ванною,
вбиральнею і господарськими спорудами,
видати ключі від вхідних дверей в
будинок, погребу і калиток, оскільки
позивачами не доведено, що відповідачі
чинять такі перешкоди, рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 23.05.2013 виконано в повному
обсязі, позивачі підтвердили це
підписавши акт державного виконавця
від 21.11.2013.

Посилання позивач на те, що її мати
відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди у
користуванні ванною не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки судом
встановлено, що вхід до ванної є
вільним, замків на дверах не має. З
матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 словесно перешкоджає
користуванню ванною. Позивач в
судовому засіданні це підтвердила, та
вказала, що боїться, що вони зайдуть у
ванну, а ОСОБА_2 вимкне водонагрівач.
Однак на запитання суду чи таке мало
місце позивач відповіла що такого не
було. Тобто вказане є припущенням
позивача і доказів реальних перешкод у
користуванні ванною позивач не надала.

Стосовно вимог позивачів про
відшкодування моральної шкоди.

Позивачі зазначають, що моральну шкоду
заподіяно ним відповідачами за період
з 28.09.2012 по 01.12.2013, оскільки не усували
перешкод для виходу ними у двір,
вбиральню, неможливість вільно
зачиняти двері вночі та вдень, а також
калитку вдень, купатися, ходити до
вбиральні ОСОБА_5 Своїми діями
відповідачі в період з 28.09.2012 по 01.12.2013
завдали їм моральну шкоду: позивачу
ОСОБА_1 в розмірі 217 930 грн. та позивачу
ОСОБА_5 в розмірі 367 040 грн.

Сторони пояснили, що після винесення
рішення апеляційним судом відповідачі
зняли замки з погрібу та хвіртки.
Позивачам було надано ключ від вхідних
дверей будинку.

За таких обставин, суд вважає, що в
період розгляду справи 28.09.2012 по 26.09.2013
перешкоди існували. Незважаючи на
розгляд справи у суді відповідачі
повинні були не чинити перешкод у
користуванні майном.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Згідно з п. 5 зазначеної вище Постанови
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка завдала, за
наявності її вини.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості (ст. 23 ЦК
України).

Враховуючи ступінь вини кожного з
відповідачів, з урахуванням, що
відповідачами після набрання рішенням
законної сили усунуто перешкоди суд,
керуючись вимогами розумності та
справедливості, вважає за необхідне
частково задовольнити вимоги
позивачів про відшкодування моральної
шкоди, а саме: стягнути з відповідача
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію
моральної шкоди в розмірі 200 грн.; на
користь ОСОБА_5 - 200 грн.; стягнути з
відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
компенсацію моральної шкоди в розмірі
50 грн.; на користь ОСОБА_5 - 50 грн.

Позовні вимоги до ОСОБА_6 задоволенню
не підлягають, оскільки він не є
власником будинку та позивачами не
доведено яким чином він створював їм
перешкоди у користуванні майном та
заподіяв моральну шкоду.

Позивачами також не доведено
заподіяння матеріальної шкоди та не
надано доказів розміру такої шкоди.

Стосовно вимог позивачів про стягнення
з відповідачів в порядку відшкодування
шкоди витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Позивачами не визначено розмір витрат
на правову допомогу та не надано ніяких
доказів про витрати, понесені ними в
зв'язку із зверненням за наданням такої
допомоги, а тому в задоволенні цих
вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог, відтак з відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 на користь держави підлягає
стягненню судовий збір в розмірі по 114
грн. 70 коп. з кожного, оскільки суду не
надано документів, які підтверджують
звільнення відповідачів від сплати
збору.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд

вирішив

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про зобов"язання усунути перешкоди у
користуванні приміщеннями та
стягнення матеріальної та моральної
шкоди - задовольнити частково.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зобов"язання
усунути перешкоди у користуванні
приміщеннями та стягнення
матеріальної та моральної шкоди
відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
зобов"язання усунути перешкоди у
користуванні приміщеннями відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
компенсації матеріальної шкоди
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
компенсацію моральної шкоди в розмірі
200 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
компенсацію моральної шкоди в розмірі
200 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
компенсацію моральної шкоди в розмірі
50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5
компенсацію моральної шкоди в розмірі
50 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у сумі 114,7 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у сумі 114,7 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Ленінський районний суд
м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
В. В.
Кокорєв