Номер провадження: 22-ц/785/4190/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Косогор Г. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2014 року

м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області в складі :

головуючого
Косогор Г.О.

суддів Ісаєвої
Н.В., Комлевої О.С.

при секретарі
Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ІНФОКС» на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 11 лютого 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС»,
Одеської міської ради (третя особа -
Комунальне підприємство «Міські
дороги») про відшкодування майнової та
моральної шкоди,

встановила:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вищевказаним позовом, в якому
просив суд стягнути з відповідачів на
свою користь у солідарному порядку
матеріальну шкоду в розмірі 3 220 гривень
та моральну шкоду у розмірі 4 000 гривень.

На обгрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_2 посилався на те, що 24 травня 2012
року, внаслідок тривалих опадів у
вигляді сильної зливи та виливу
каналізаційних вод з системи
водовідведення через їх неналежний
стан, був підтоплений та зазнав
пошкоджень легковий автомобіль марки
«Nissan Maxima», д/н НОМЕР_1, що належить
позивачу на праві приватної власності.
Внаслідок викладеного, ОСОБА_2 був
змушений понести витрати на
відновлювальний ремонт автомобіля, які
склали 3 220 гривень. Позивач зазначав, що
вказані втрати він зазнав внаслідок
протиправної бездіяльності
відповідачів, що знайшло прояв у
неналежному утриманні систем
водовідведення, каналізації в районі
АДРЕСА_1. Також ОСОБА_2 наполягав на
тому, що в результаті протиправної
бездіяльності відповідачів йому було
завдано моральну шкоду, яку позивач
оцінив у 4 000 гривень.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 11 лютого 2014 року позов
ОСОБА_2 було задоволено частково:

Стягнуто солідарно з Товариства з
обмеженою відповідальністю «ІНФОКС»
та Одеської міської ради на користь
ОСОБА_2, на відшкодування завданої
моральної шкоди, суму у розмірі 2 000
гривень.

У задоволенні іншої частини позову -
відмовлено.

На дане рішення була принесена
апеляційна скарга ОСОБА_2, в якій
ставиться питання про зміну рішення
суду першої інстанції та задоволення
позовних вимог про стягнення
матеріальної шкоди.

Крім того, на рішення суду була
принесена апеляційна скарга
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ІНФОКС», в якій
ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у
повному обсязі.

Заслухавши доповідача, який доповів
зміст оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги та заперечення на
неї, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст. 11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачу ОСОБА_2, відповідно до
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу від 04 травня 2010
року, належить легковий автомобіль
марки «Nissan Maxima», д/н НОМЕР_1.

Належний позивачу автомобіль 24 травня
2012 року розташовувався на майданчику
для паркування уздовж дороги по вул.
Балківській в м. Одесі біля
автомобільного салону «ТОЙОТА», що
знаходиться в будинку під АДРЕСА_1

В період часу приблизно з 15.00 до 19.20
години 24 травня 2012 року, під час
тривалих опадів у вигляді сильної
зливи, стався вилив каналізаційних та
стічних вод з системи водовідведення,
наслідком чого був підтоплений
легковий автомобіль, що належить
позивачу на праві приватної власності,
що призвело до поломки деяких
автомобільних приладів та агрегатів.

Приблизно о 18.30 годині 24 травня 2012 року
позивач дістався до свого автомобіля і
після відкриття дверей зі сторони
водія, виявив в салоні автомобіля
велику кількість води, при цьому, на
передніх та задніх сидіннях також
знаходилася вода, а підлога задньої
частини салону автомобіля була залита
водою.

Зазначені події, пов'язані з виливом
каналізаційних вод, є
загальновідомими, неодноразово
висвітлювалися в ЗМІ, зокрема в мережі
Інтернет.

Суд дійшов висновку, що така повінь
мала штучний характер, не може бути
визнана, як природний катаклізм, що
може бути прирівняна до форс-мажорних
обставин, оскільки викликана
неналежною людською діяльністю у сфері
організації та експлуатації систем
водовідведення та мереж каналізації.

Суд вірно вважав зазначені обставини
загальновідомими, та такими, що не
підлягають доведенню у відповідності
до ч. 2 ст. 61 ЦПК України.

Враховуючи характер пошкодження
транспортного засобу позивача, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що пошкодження майна
позивача сталося саме внаслідок виливу
каналізаційних та стічних вод з
каналізаційної системи водовідведення
в районі АДРЕСА_1 За звичайних умов
легковий автомобіль не розрахований
для знаходження та експлуатації в
описаних умовах, які не є звичайними, а
скоріше є неподоланними для такого
транспортного засобу.

Згідно відповіді КП «Міські дороги»
від 30 жовтня 2013 року №797, на балансі
цього підприємства по АДРЕСА_1
значаться дощоприймальні решітки та
оглядові люки, розташовані на
дорожньому полотні, що знаходяться на
його поверхні та виходять з рукавів
зливових труб, за винятком об'єктів або
елементів дороги, що мають інших
балансодержателів. КП «Міські дороги»
займається утриманням в належному
санітарному стані тільки зливових труб
та не має жодного відношення до
загальносплавних колекторів,
розташованих на території міста Одеси,
у тому числі на АДРЕСА_1. Стосовно ж
вуличних, квартальних, дворових,
будинкових мереж, споруд і обладнання
систем водопостачання та
водовідведення на АДРЕСА_1, до відання
КП «Міські дороги» вони не відносяться,
та обслуговуються органами ЖКС.

Як визнано ТОВ «Інфокс», зливовий
колектор, який проходить по АДРЕСА_1,
дійсно знаходиться на балансі, в
обслуговуванні та експлуатації філії
«Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс», а
зливовий колектор на ділянці від
Пересипського мосту до берега моря -
знаходиться на балансі КП «Міські
дороги» Одеської міської ради.

Зазначені обставини вважаються
сторонами доведеними, з огляду на їх
визнання представником ТОВ «Інфокс» та
КП «Міські дороги» Одеської міської
ради.

Відповідно до п.2.1 Положення про
безпечну та надійну експлуатацію
зовнішніх мереж і споруд
водопостачання й каналізації,
затвердженого наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України 03 квітня 1998
року за № 69, мережі й споруди
водопостачання і каналізації у процесі
експлуатації, а також у період
тимчасового припинення процесу їхньої
експлуатації повинні перебувати під
систематичним наглядом власника
мережі або споруди водопостачання і
каналізації. З метою своєчасного
виявлення можливих пошкоджень і інших
недоліків на мережах або спорудах
водопостачання і каналізації, їхнім
власником повинні виконуватися
технічні огляди.

Згідно ч.1 ст.16 Закону України «Про
автомобільні дороги», вулиці і дороги
міст та інших населених пунктів
знаходяться у віданні органів
місцевого самоврядування і є
комунальною власністю.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про
автомобільні дороги», користувачі
автомобільних доріг мають право на
відшкодування збитків у порядку,
визначеному законом.

За правилом ст. 49 Закону України «Про
автомобільні дороги», власники і
користувачі автомобільних доріг, винні
у порушенні цього Закону, несуть
відповідальність згідно із законом.

Отже, власником мереж та споруд
водовідведення та каналізації, якими
обладнані автомобільні дороги в м.
Одесі, в тому числі й ті, що розташовані
в районі вулиці Балківської, є Одеська
міська рада, ці об'єкти належать на
праві комунальної власності, що
визначає обов'язок власника
забезпечити їх належне та безпечне
функціонування та експлуатацію у
спосіб, що унеможливить її негативний
вплив на мешканців міста та
пошкодження їх майна. При цьому, факт
перебування вказаних мереж та споруд
на балансі інших організацій носить
другорядний характер, та не позбавляє
власника обов'язку щодо забезпечення
його належного функціонування, як це
вбачається із вказаних норм закону.

Відповідно до рішення Одеської міської
ради від 17 грудня 2003 року №2038-ХХІУ «Про
затвердження договору оренди
цілісного майнового комплексу
комунального підприємства
«Одесводоканал», затверджено проект
договору оренди цілісного майнового
комплексу «Одесводоканал». У
відповідності до вказаного рішення та
на його виконання, між Одеською міською
радою та ТОВ «Інфокс» було укладено
договір оренди цілісного майнового
комплексу, згідно із яким орендар - ТОВ
«Інфокс» - прийняв у строкове
користування цілісним майновим
комплексом КП «Одесводоканал» (п.1.1.
договору); зобов'язався
використовувати майно відповідно до
його призначення та умов договору (п. 5.1.
договору); зобов'язався забезпечувати
збереження вказаного майна, запобігати
його пошкодженню і псуванню (п. 5.2.);
зобов'язався своєчасно здійснювати
капітальний, поточний та інші види
ремонтів орендованого майна,
забезпечити його збереження, запобігти
його пошкодженню і псуванню (п. 5.4.
договору).

На виконання зазначеного договору
сторони підписали акт
приймання-передачі майна за договором
оренди, згідно із яким ТОВ0 «Інфокс»
прийнято, зокрема, зовнішнє
облаштування зливової каналізації по
АДРЕСА_1 довжиною 3 758,0 метрів.

Отже, ТОВ «Інфокс» є належним орендарем
системи водовідведення м. Одеси, в тому
числі є користувачем частини зливової
каналізації по АДРЕСА_1, а тому ця
організація повинна була вжити усіх
необхідних заходів задля збереження
безперервного та належного
функціонування системи водовідведення
в цілому.

Відповідач ТОВ «Інфокс», уклавши
названий договір оренди, перебрала на
себе відповідальність за безпечність
функціонування мережі водовідведення,
в тому числі,в районі АДРЕСА_1

Під час розгляду справи ТОВ «Інфокс»
складено акт обстеження стану мереж
від 23 січня 2013 року, згідно із яким
встановлено, що зливові колектори на
ділянці від Пересипського мосту до
моря не виконує свої функції з
відведення дощової води в силу того, що
вони замулені приблизно на 70%.

Представником Одеської міської ради не
надано доказів передачі ТОВ «Інфокс» в
користування згідно із укладеним
договором частини мережі
водовідведення та визнано у судовому
засіданні, що частково ця мережа
обслуговується комунальними
підприємствами Одеської міської ради
та у користування іншим організаціям
не надавалася. Згідно із листом від 6
липня 2012 року № 1028, зазначені відомості
підтверджено посадовою особою КП
«Міські дороги».

Вилив стічних каналізаційних вод з
системи водовідведення на частину
автомобільної дороги свідчить про
неналежне функціонування системи в
цілому, є доказом того, що ця система не
експлуатується у нормальний та
належний спосіб.

Враховуючи наведені конструктивні
елементи мережі водовідведення суд
вірно визнав, що у досліджуваних
обставинах справи предмет зобов'язання
є неподільним, а тому відповідачі мають
нести солідарну відповідальність за
завдану їх протиправною бездіяльністю
шкоду.

У своїй сукупності зібрані докази
свідчать, що автомобіль позивача
пошкоджено в результаті заливу
стічними водами з системи
водовідведення, що підтверджую факт
завдання такої шкоди позивачу.

Актом обстеження транспортного засобу,
складеного на СТО «Автодвор»,
підтверджений факт залиття салону та
багажного відділення автомобіля
позивача.

Проте, суд першої інстанції
обгрунтовано не прийняв до уваги
розрахунок розміру завданої шкоди,
виходячи з наступного. На
обґрунтування розміру завданої
майнової шкоди, позивачем подано акти
виконаних робіт №№ ТН-0001466 та ТН-0001545
від 09 червня 2012 року та 14 червня 2012 року,
відповідно, складені та видані
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4

Зазначені документи відповідно до їх
змісту не могли розглядатися судом, як
платіжні документи, з огляду на таке.

Згідно п. 2 ч. 2 статті 55 ГК України,
суб'єктами господарювання є громадяни
України, іноземці та особи без
громадянства, які здійснюють
господарську діяльність та
зареєстровані відповідно до закону як
підприємці. За правилом частини 8
статті 19 ГК України, усі суб'єкти
господарювання, відокремлені
підрозділи юридичних3 осіб, виділені на
окремий баланс, зобов'язані вести
первинний (оперативний) облік
результатів своєї роботи, складати та
подавати відповідно до вимог закону
статистичну інформацію та інші дані,
визначені законом, а також вести (крім
громадян України, іноземців та осіб без
громадянства, які провадять
господарську діяльність і
зареєстровані відповідно до закону як
підприємці) бухгалтерський облік та
подавати фінансову звітність згідно із
законодавством.

Згідно з п. 44.1. Податкового кодексу
України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Згідно ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції.

У наданих позивачем актах виконаних
робіт відсутній обов'язковий реквізит -
посада особи, відповідальної за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, а також,
головне, зміст цього документа не
свідчить про отримання платежу, а лише
про виконання певних видів робіт, з
огляду на що суд не міг вважати
вказаний документ належним
підтвердженням проведеної операції та
сплати відповідних грошових коштів.

Судом також було враховано, що
позивачем не надано доказів того, що
виконавець послуг за вказаними актами
є платником єдиного податку, що
дозволяло б йому оформлювати
розрахунок із позивачем саме таким
чином.

Отже, розмір майнової шкоди не
доведений стороною належним чином, з
огляду на що суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
необхідність відмови у задоволенні
частини позовних вимог щодо стягнення
матеріальної шкоди у повному обсязі.

Моральна шкода, завдана позивачу,
полягає у моральних переживаннях у
зв'язку з протиправним ушкодженням
майна, у порушенні його права
власності, а також у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні описаних інших негативних
наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України,
моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

За правилом ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема, у: приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності, обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Згідно до п.п. 7, 8
зазначеної постанови, заподіяна
моральна (немайнова) шкода
відшкодовується тій фізичній чи
юридичній особі, права якої були
безпосередньо порушені протиправними
діями (бездіяльністю) інших осіб.

Отже, суд вірно визнав доведеним факт
пошкодження майна позивача внаслідок
протиправної бездіяльності
відповідачів, що повною мірою
доводиться наданими документам та
матеріалами справи. Виходячи з
принципу розумності та справедливості,
суд обґрунтовано визначив розмір
моральної шкоди, що підлягає
відшкодуванню, у сумі 2 000,0 гривень.

Суд перевірив усі докази, які навели
сторони у підтвердження своїх вимог та
заперечень, навів у рішенні фактичні
обставини, які були встановлені судом
при розгляді справи, вірно застосував
правові норми, що регулюють ці
правовідносини, та зробив вірний
висновок про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_2.

Судова колегія не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «ІНФОКС»
про те, що вилив каналізаційних вод
відбувся через неналежне
функціонування колектора, який не
знаходиться на балансі відповідача ТОВ
«Інфокс», оскільки вказане свідчить
лише про намагання уникнути
відповідальності за утримання в
неналежному стані систем водовідводу.

Мешканці міста та користувачі міських
доріг мають право на безпечне довкілля
та не повинні перейматися питанням про
балансоутримувача того чи іншого
колектора, або елементу каналізаційної
системи. Так само договірні відносини
між ТОВ «Інфокс» та Одеською міською
радою та їх належне виконання не можуть
вплинути на їхні правовідносини з
позивачем.

Згідно до ст.50 Конституції України
кожен має право на безпечне для життя і
здоров'я довкілля та на відшкодування
завданої порушенням цього права шкоди.

Відповідно до ч.3 ст.13 Конституції
України власність зобов'язує.
Власність не повинна
використовуватися на шкоду людині і
суспільству.

Таким чином, враховуючи, що Одеська
міська рада є власником системи
водовідведення, а ТОВ «Інфокс» взяло в
силу договору на себе зобов'язання із
забезпечення належного функціонування
системи водовідводу на відповідній
ділянці, ці особи несуть солідарну
відповідальність за завдані збитки.

Відповідно до ст. 541 ЦК України,
солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання.

При цьому, відповідно до правила
частини 2 статті 1166 ЦК України особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини. Тобто,
обов'язок доведення відсутності вини у
завданні шкоди покладено законом на
відповідачів, саме які й мали надати
суду переконливі докази того, що
вказані події сталися з вини інших
осіб, або про відсутність вини
будь-якої особи. Судами першої та
апеляційної інстанцій таких
переконливих доказів не отримано, а
отже, наявні підстави застосувати
презумпцію вини відповідачів.

Як встановлено судом першої інстанції
та вказувалося вище, обставини справи
виходять з факту протиправної
бездіяльності відповідачів, чим
апелянту ОСОБА_2 був заподіяний
моральний збиток.

Тому, необґрунтованими є посилання у
апеляційній скарзі на відсутність
підстав для стягнення з відповідачів
на користь ОСОБА_2 моральної шкоди.

Вивчивши матеріали справи, суд першої
інстанції, виходячи із засад
розумності, виваженості і
справедливості, надавши оцінку
зібраним по справі доказам, які
свідчать про характер, обсяг та
тривалість страждань, яких зазнав
позивач у зв'язку із завданою шкодою,
тяжкості вимушених змін у життєвих
стосунках, та інші негативні впливи на
його немайнові втрати, дійшов вірного
висновку, що на користь ОСОБА_2 слід
стягнути моральну шкоду у розмірі 2 000
гривень.

Що стосується вимог апеляційної скарги
ОСОБА_2 про стягнення з відповідачів на
його користь у солідарному порядку
матеріальної шкоди в розмірі 3 220
гривень, то вони є необґрунтованими,
оскільки на підтвердження розміру
майнової шкоди апелянтом не було
надано належних та допустимих доказів.

Інших доводів, які б спростовували
висновки суду першої інстанції та які б
мали правове значення, у апеляційній
скарзі не наведено.

Таким чином, судова колегія дійшла до
висновку, що суд першої інстанції в
межах заявлених вимог повно і всебічно
розглянув справу, дав належу оцінку
наданим доказам, постановив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 308, 313-315 ЦПК України,
судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» -
відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 11 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
на протязі двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
______підпис_______ Г.О. Косогор

Судді
______підпис_______ О.С. Комлева

______підпис_______ Н.В. Ісаєва

«КОПІЯ ВІРНА» Суддя: ____________________________
Г.О. Косогор

Головуючий
___________________ Г.О. Косогор

Судді
___________________ О.С. Комлева

___________________ Н.В. Ісаєва