АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2349/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шклярука Д.С. Доповідач - Слоквенко
Г.П. Категорія 37
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
м. Дніпропетровськ

У травні 2013 року позивач
звернулась із вищевказаним позовом, в
обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
від травм, отриманих в результаті ДТП
померла її донька ОСОБА_2 За життя
остання на підставі договору
купівлі-продажу придбала квартиру
розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Після
смерті доньки, 29.04.2010 року позивач
звернулась до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
смерті доньки. Державним нотаріусом
було заведено спадкову справу № 322/10.
Постановою державного нотаріуса
Черненко І.М. від 22.11.2012 року було
відмовлено у вчиненні нотаріальної дії
- у видачі свідоцтва про право на
спадщину на майно померлої ОСОБА_2, у
зв'язку з тим, що така нотаріальна дія
буде суперечити закону, та мотивуючи
тим, що вищевказана квартира є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
обидва з яких є померлими, та частка в
спільному майні подружжя не визначена,
внаслідок чого видати свідоцтво про
право на спадщину після смерті ОСОБА_2
на зазначену квартиру неможливо.
Позивач не погодилась із вказаною
постановою та доводами, наведеними у
відмові вчинення нотаріальної дії у
зв'язку із чим звернулась до суду з
позовом щодо скасування постанови про
відмову у вчиненні нотаріальної дії,
виданої державним нотаріусом Шостої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Черненко І.М.
22.11.2012 року; щодо зобов'язання Шостої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори видати ОСОБА_4
свідоцтво про право на спадщину на
майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_2, а саме - на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1( а.с. 3-8).

Рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
15 жовтня 2013 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 було відмовлено в повному
обсязі ( а.с.83-85).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового про
задоволення позовних вимог( а.с. 88-92).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає за необхідне апеляційну
скаргу відхилити, а ухвалу суду
залишити без змін із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в результаті
отриманих тілесних ушкоджень,
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, померли ОСОБА_2 та ОСОБА_5 29.04.2010
року позивач, яка є матір'ю загиблої
ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини після смерті доньки, у зв'язку
із чим державним нотаріусом Шостої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Черненко І.М. було
заведено спадкову справу № 322/10.
Постановою державної нотаріальної
контори від 22.11.2012 року ОСОБА_4 було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом після
смерті її доньки - ОСОБА_2 на цілу
квартиру в АДРЕСА_2, що належала
останній на праві приватної власності
за договором купівлі-продажу від 28.06.2002
року( а.с.10). Зазначена постанова
державного нотаріуса вмотивована тим,
що квартира була набута ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 у період шлюбу, зареєстрованого
10.08.1996 року відділом РАГС виконкому
Індустріальної районної у місті
Дніпропетровську ради (свідоцтво серії
НОМЕР_1), тому згідно ст. 60 СК України є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Оскільки обидва з
подружжя є померлими, та частка в
спільному майні подружжя ОСОБА_2 - не
визначена, видати свідоцтво про право
на спадщину на зазначену квартиру
неможливо.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
положень п. 31 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій, відповідно
до яких нотаріус відмовляє у вчиненні
нотаріальної дії, зокрема, якщо:
вчинення такої дії суперечить
законодавству України; не подано
відомості (інформацію) та документи,
необхідні для вчинення нотаріальної
дії; в інших випадках, передбачених
Законом України «Про нотаріат».

Дана норма закону була правомірно
застосована нотаріусом, оскільки за
змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.
А, відповідно до ч. 4 ст.1220 ЦК України
якщо кілька осіб, які могли б
спадкувати одна після одної, померли
під час спільної для них небезпеки
(стихійного лиха, аварії, катастрофи
тощо), припускається, що вони померли
одночасно. У цьому випадку спадщина
відкривається одночасно і окремо щодо
кожної з цих осіб.

Суд вірно зазначав, що за життя ОСОБА_2
та ОСОБА_5 не було поділу спірної
квартири, що є у спільній сумісній
власності, а тому частки кожного із них
є рівними і складають по 1/2 частини. Для
оформлення права на спадщину закон не
вимагає рішення суду про визначення
частки спадкодавця. У зв'язку із
зазначеним свідоцтво про право на
спадщину за законом позивач може
отримати лише на частину майна, що
належала ОСОБА_2, а не на всю квартиру за
адресою: АДРЕСА_3.

Висновки суду відповідають вимогам
закону і підтверджуються матеріалами
справи.

Посилання апеляційної скарги про те, що
відмовляючи у видачі свідоцтва на
право на спадщину на майно померлої
нотаріусом помилково було зазначено,
що свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя
видається лише на підставі письмової
заяви другого з подружжя, не є
підставою для скасування рішення суду,
оскільки нотаріусом було зазначено
вказану норму при встановленні підстав
для видачі свідоцтва, наявності інших
спадкоємців, що не суперечить вимогам
ст. 1220 ЦК України.

Доводи апелянта про те, що суд не
врахував судову практику з розгляду
подібних справ та здійснив
процесуальні порушення при
встановлені повноважень представника
відповідача, не можуть бути враховані
як підстава для скасування рішення
суду, оскільки зводяться до особистого
тлумачення апелянтом норм права, а
зазначені процесуальні порушення не
призвели до неправильного вирішення
справи, відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК
України.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не
спростовують правильність висновків
суду 1 інстанції, яким у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, доводи сторін перевірені і їм
дана належна оцінка, неправильного
застосування норм матеріального права
або порушень норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення не встановлено,
справа розглянута у рамках позовних
вимог та на підставі наданих доказів,
тому апеляційний суд приходить до
висновку, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, і його слід залишити без
змін.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: