Справа № 466/9841/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 червня 2014 року
Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді
Ковальчука О.І.

при секретарі Кривяк
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю
третьої особи ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири та повернення квартири,-

в с т
а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до
Шевченківського районного суду м.
Львова з вищевказаним позовом, який в
подальшому уточнила та просила визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 27.09.2011 року,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та
повернути квартиру.

В обґрунтування позову зазначила, що
рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області від 16 жовтня 2012 року
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 10.08 2011 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя
особа приватний нотаріус Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про розірвання договору
купівлі-продажу квартири та зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особа
приватний нотаріус Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про скасування сервітуту, скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 про
розірвання договору купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_1 укладеного 28.09.2006 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про повернення
квартири у приватну власність ОСОБА_3
та про зобов'язання приватного
нотаріуса ЛМНО ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3
правовстановлюючі документи на
квартиру, а також скасувати витяг про
реєстрацію права власності ОСОБА_1 на
квариту АДРЕСА_1 відмовлено. Відтак,
позивач зазначила, що вона, ОСОБА_1
поновлена в своїх правах власника
згаданої квартири.

Крім того, після ухвалення рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова, до його скасування апеляційною
інстанцією, зокрема повернення
квартири ОСОБА_3, останній продав
зазначену квартиру відповідачу
ОСОБА_2 27 вересня 2011 року.

Позивач вважає, що дії відповідача та
третьої особи є шахрайськими, на
підтвердження чого зазначила, що, як
вбачається з п.1.7 Договору, відчужувана
квартира оглянута покупцем, недоліків,
які перешкоджають використанню
квартири за цільовим призначенням на
момент огляду не виявлено, претензій до
продавця щодо якісних характеристик
відчужуваної квартири покупець не має.
Однак наведене твердження не
відповідає дійсності, так як ніхто
квартиру не оглядав, а в спірній
квартирі проживає позивачка ОСОБА_1 та
її мати ОСОБА_6.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача ОСОБА_7
підтримали позовні вимоги,
покликаючись на викладені в заяві
мотиви, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_8 та представник третьої особи
ОСОБА_3 - ОСОБА_9 в судовому засіданні
проти позову заперечили, вважаючи
такий безпідставним, з тих підстав, що
на їхню думку позивач не може ставити
вимоги про розірвання договору
купівлі-продажу квартири, оскільки
остання не була стороною такого
договору, а тому її вимоги є
незаконними. Просили відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали, повно та
всебічно з'ясувавши дійсні обставини
справи, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги є безпідставні та не
підлягають задоволенню виходячи з
наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено та підтверджено
письмовими доказами, що 27 вересня 2011
року між ОСОБА_2 (надалі - Покупець) та
ОСОБА_3 (надалі - Продавець) укладено
Договір купівлі - продажу квартири.
Відповідно до пункту 1 цього Договору
Продавець зобов'язується передати
квартиру АДРЕСА_1 у власність
Покупцеві, а Покупець зобов'язується
прийняти квартиру та сплатити за неї
обговорену грошову суму. Даний договір
посвідчено приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 та зареєстровано в
реєстрі за №2789.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу
України Договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняття пропозиції
(акцепту) другою стороною.

Так, позивач ОСОБА_1 у своїх вимогах
просить розірвати договір
купівлі-продажу квартири, який
укладений між третьою особою ОСОБА_3 і
відповідачем ОСОБА_2, та в якому вона не
є стороною договору, а тому, на думку
суду з урахуванням норми ст. 638 ЦК
України, позивач не може ставити
вимогу про його розірвання.

Як визначено ст. 651 ЦК України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору. У разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково, якщо право
на таку відмову встановлено договором
або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Позивачем в своїй позовній заяві не
наведено жодної правової підстави
відповідно до вимог ст. ст. 651, 652 ЦК
України для розірвання договору
купівлі-продажу квартири.

Частиною першою статті 317 ЦК України
встановлено, що власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Суд не приймає до уваги доводи позивача
про шахрайські дії при укладенні
спірного договору купівлі-продажу
квартири, оскільки такі твердження не
відповідають дійсності та нічим не
підтверджені. Спірний договір був
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з
дотриманням вимог цивільного
законодавства, та був виконаний
сторонами. Відповідач ОСОБА_3 27.09. 2011 р.
мав право відчужувати квартиру
АДРЕСА_1, так як на вказану дату
останній, на підставі рішення суду, що
на той час набрало законної сили і не
було скасоване, являвся власником цієї
квартири. Окрім цього, 04.10.2013 року
Шевченківським районним судом м.
Львова ухвалено рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 про визнання недійсним і
розірвання договору та визнання
незаконним витягу про державну
реєстрацію прав - відмовлено за
безпідставністю позовних вимог. Дане
рішення набрало законної сили 23.12.2013
року.(а.с.38-39).

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Крім того, позивач просить у своїх
вимогах разом із визнанням недійсним
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 27.09.2011 року, укладеного між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, повернути квартиру.

Однак, вибраний позивачем спосіб
захисту, як визнанням недійсним
договору купівлі-продажу квартири та
разом з цим повернення квартири не
передбачено ст. 16 Цивільного кодексу
України, якою закріплено способи
захисту цивільних прав та інтересів.

Так, відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Згідно із ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Позивачем також впродовж судового
розгляду справи не доведено у зв'язку
із чим слід визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від
27.09.2011 року, укладеного між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 та повернути квартиру позивачу.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи
зібрані у справі докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 1, 3, 10, 11, 15, 59, 60, 88, 107, 208,
209, 212, 215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, ст. ст. 12, 15, 16, 202, 203,
215,216, 655, 658, 660 Цивільного кодексу
України, суд,

в и р і
ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
з участю третьої особи ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири та повернення
квартири - відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути повністю або
частково оскаржено в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подання в десятиденний термін з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: О. І. Ковальчук