АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1121/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бібік М. М. Доповідач - Слоквенко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого: - Слоквенка Г.П.,

Суддів: - Максюти Ж.І.,
Кочкової Н.О.,

при секретарі: - Пантелеєвій
Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції про переведення
прав та обов'язків покупця за договором
купівлі-продажу за апеляційною скаргою
ОСОБА_8 на заочне рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 квітня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року позивач ОСОБА_6
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про переведення прав та
обов'язків покупця за договором
купівлі - продажу. В обґрунтування
позовних вимог позивач посилався на те,
що 18 серпня 2011 року між ним та ОСОБА_7
був укладений договір суборенди
нежитлового приміщення розташованого
за адресою: АДРЕСА_1. 04 квітня 2013 року
між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено
договір купівлі - продажу нежитлового
приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
нотаріального округу ОСОБА_9 за
реєстровим номером 302. Однак, ОСОБА_7 не
повідомила його, як орендаря, щодо
продажу об'єкту оренди за договором
купівлі - продажу від 04 квітня 2013 року,
чим порушила норми чинного
законодавства. У зв'язку з чим позивач
звернувся до суду із вказаним позовом
та просив перевести на нього права та
обов'язки покупця за договором купівлі
- продажу нежитлового приміщення,
скасувати державну реєстрацію права
власності на нежитлове приміщення,
стягнути з нього грошові кошти за
договором купівлі - продажу та визнати
за ним право власності на нежитлове
приміщення, яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_1; а також стягнути з ОСОБА_7
судові витрати ( а.с. 3 - 5).

Заочним рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
26 квітня 2013 року позовні вимоги були
задоволені в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі договору дарування
нежитлового приміщення від 26 липня 2010
року ОСОБА_7 належить нежитлове
приміщення, магазин і склад № ІІІ, у
підвалі житлового будинку літ. А - 4, поз.
1 - 6, 16, 17, загальною площею 139,0 м2, приямок
а2, вхід в підвал а3, ганок а4; що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. а.с.
18 - 19).

18 серпня 2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6
був укладений договір суборенди,
терміном на два роки десять місяців, у
відповідності до якого ОСОБА_7 передала
ОСОБА_6 в cуборенду, для розміщення
магазину, нежитлове приміщення,
загальною площею 139,0 м2, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

04 квітня 2013 року між ОСОБА_7, від імені
якої на підставі довіреності діяв
ОСОБА_10, та ОСОБА_8 був укладений
договір купівлі - продажу нежитлового
приміщення, посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
реєстровий № 302, предметом якого стало
нежитлове приміщення, магазин і склад,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, що
має наступні характеристики: у підвалі
житлового будинку літ А - 4, поз. 1 - 6, 16, 17,
загальною площею 139,0 м2, приямок а2, вхід
в підвал а3, ганок а4, ціна якого за
домовленістю сторін склала 110 700
гривень 00 копійок ( а.с. 12 - 16).

04 квітня 2013 року, на підставі договору
купівлі - продажу від 04 квітня 2013 року
за реєстровим № 302, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_9, було
зареєстровано право власності ОСОБА_8
на нежитлове приміщення, магазин, склад
за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 17).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції посилаючись на вимоги
ст. 777 ЦК України, прийшов до висновку,
що, оскільки ОСОБА_6 належно виконував
свої обов'язки за договором суборенди
від 18 серпня 2011 року, то він набув
переважне право як орендар на
придбання оспорюваного житлового
приміщення.

Однак, з такими висновками суду першої
інстанції погодитися неможливо,
оскільки суд дійшов них через
неправильне застосування норм
матеріального права, що у
відповідності до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
є підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 777 ЦК України,
наймач, який належно виконує свої
обов'язки за договором найму, у разі
продажу речі переданої у найм, має
переважне право перед іншими особами
на її придбання.

Cуд помилково вважав, що договір
суборенди від 18 серпня 2011 року є
договором оренди, однак це не
відповідає матеріалам справи та змісту
договору, оскільки укладаючи
зазначений договір сторони мали на
меті саме відносини суборенди ( а.с.6- 10),
тим більш як вбачається з зазначеного
договору суборенди, сторонами цього
договору є фізичні особи підприємці -
ОСОБА_7 та ОСОБА_6, і відповідно даний
договір не породжує для них як фізичних
осіб та сторін по справі, ні яких прав
та обов»язків, передбачених ст.777 ЦК
України.

Зі змісту оскаржуваного договору
купівлі-продажу слідує, що ОСОБА_8,
купив спірне приміщення без визначення
конкретних приміщень. Тобто, будь-яких
доказів, що саме ОСОБА_8, за цим
договором придбав у свою власність
спірні приміщення, на які претендує
позивач, і що саме ці приміщення
знаходились у його користуванні згідно
договору суборенди від 18 серпня 2011
року, позивачем не надано і такі
підтвердження в матеріалах справи
відсутні.

Крім того, заперечуючи проти позову,
відповідачі посилалися на те, що
позивачем не належним чином
виконувались обовязки за договором
оренди (найму) спірних приміщень, що
виключає можливість застосування ч.2
ст.777 ЦК України при вирішенні питання
про наявність переважного права
останньої на придбання орендованих
приміщень. Такі доводи позивачем не
спростовані.

В матеріалах справи не міститься
жодних відомостей щодо виконання
ОСОБА_6 договору суборенди, а саме:
платіжних документів щодо оплати
орендної плати, у зв'язку із чим
висновок суду щодо належного виконання
останнім своїх обов'язків по договору
суборенди не знаходять свого
підтвердження та є необґрунтованими.

Сукупність наведених обставин та
наявних у матеріалах справи доказів,
дають підстави колегії суддів вважати,
що висновок суду про наявність у
позивача підстав для задоволення його
вимог є не вірним та не грунтується на
матеріалах справи.

За вказаних обставин колегія вважає, що
суд постановив рішення про задоволення
позову всупереч вимог ст. 777 ЦК України,
тобто норми матеріального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, а обставини на які
посилався суд не доведені належними
доказами і тому відповідно до вимог ст.
309 ч. 1, п. 2-4 ЦПК України апеляційну
скаргу необхідно задовільнити, рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 309, 316 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 -
задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 26 квітня
2013 року - скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: