Справа № 159/1445/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Восковська О.А. Провадження
№ 22-ц/773/1047/14 Категорія: 44 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Антонюк К.І.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В.,
Свистун О.В.,

при секретарі - Черняк О.В.,

з участю: представника позивача - Борщ
Н.М.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_3 та її малолітніх
дітей - ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - служба у справах дітей
виконкому Ковельської міської ради,
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення, за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області від 23 травня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ «Комерційний банк «Надра»
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3
та її малолітніх дітей - ОСОБА_4, ОСОБА_5
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення, з участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору - служби у справах
дітей виконкому Ковельської міськради.
Вимоги обґрунтовано тим, що згідно
кредитного договору від 16.09.2008 року,
укладеного між ОСОБА_6 та ВАТ КБ «Надра»
(на даний час - ПАТ «КБ «Надра»),
відповідач отримала кредит в сумі 63 651,64
доларів США з кінцевим терміном
повернення до 16.09.2028 року зі сплатою 14,59%
річних. В якості забезпечення
виконання зобов'язань по вищевказаному
кредитному договору 16.09.2008 року між
банком та ОСОБА_7 укладено договір
іпотеки, відповідно до якого останньою
було передано в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1, вартість предмету іпотеки
складає 350 590 гривень. Рішенням
Ковельського міськрайонного суду від
30.07.2010 року стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_8
заборгованість за кредитним договором
в сумі 522864,87 гривень та судовий збір в
сумі 1820 гривень. Оскільки відповідачем
не виконується рішення суду від 30.07.2010
року, тому 24.01.2014 року на ім'я
відповідачів були направлені письмові
вимоги про усунення порушень за
кредитним договором та про їх
добровільне виселення зі спірної
квартири. В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
позивач просив звернути стягнення на
предмет іпотеки - двокімнатну квартиру
АДРЕСА_4, та виселити ОСОБА_3 та її
малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 із
вищевказаної квартири, а також
стягнути з відповідача в користь
позивача судові витрати по справі.

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 23 травня 2014
року позов в даній справі задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки -
двохкімнатну квартиру, загальною
площею 45,9 кв.м, житловою площею 25.6 кв.м,
що знаходиться в АДРЕСА_1, відповідно до
договору іпотеки від 16.09.2008 року
посвідченого приватним нотаріусом
Ковельського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, укладеного між ВАТ КБ
«Надра» та ОСОБА_6, - в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№895407/ФО/5 від 16.09.2007 року в сумі 879415,92
грн. (110023,26 доларів США), укладеним між
ПАТ «Комерційний банк «Надра»» та
ОСОБА_3, - шляхом проведення прилюдних
торгів та встановлення початкової ціни
реалізації заставного майна
відповідно до експертної оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності під час здійснення
виконавчого провадження на підставі
Закону України «Про виконавче
провадження».

Ухвалено виселити ОСОБА_3 та її
малолітніх дітей ОСОБА_4, 2005 року
народження та ОСОБА_5, 2007 року
народження з квартири АДРЕСА_2, - без
надання іншого житла.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ
«Надра» судовий збір у справі в сумі 243,6
грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну
скаргу. Покликаючись на незаконність
та необґрунтованість рішення суду
першої інстанції в частині виселення,
просить скасувати оскаржуване рішення
суду в цій частині та ухвалити нове
рішення, яким в позові про виселення
відмовити.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав апеляційну
скаргу з підстав в ній наведених.

Представник позивача просить
апеляційну скаргу відхилити.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції, приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити,
залишивши рішення суду першої
інстанції без змін, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено і
ці обставини підтверджені матеріалами
справи, що 16.09.2008 року між ВАТ КБ «Надра»
та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №
895407/ФО/5, за яким відповідач отримала
кредит в сумі 63 651,64 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 14,59 % річних з
кінцевим терміном повернення кредиту
до 16.09.2028 року (а.с. 5-9).

З метою забезпечення виконання
грошових зобов'язань позичальника,
16.09.2008 року між банком та ОСОБА_7
укладено договір іпотеки, відповідно
до якого останньою було передано в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1, вартість
предмету іпотеки складає 350 590 гривень.
(а.с. 14-16).

У зв'язку з невиконанням зобов'язань,
рішенням Ковельського міськрайонного
суду від 30.07.2010 року стягнуто з ОСОБА_3
та ОСОБА_8 заборгованість за кредитним
договором в сумі 522864,87 гривень та
судовий збір в сумі 1820 гривень.

Відповідач після ухвалення судового
рішення продовжувала ухилятись від
виконання зобов'язань, рішення суду
щодо стягнення заборгованості не
виконується, тому заборгованість за
кредитним договором зросла і станом на
01.01.2013 року склала 879 415,92 грн. (110 023,26
доларів США).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.12 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Пунктом 5.3 Договору іпотеки визначено,
що звернення стягнення на предмет
іпотеки відбувається на підставі:
рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса, домовленості сторін на
передачу іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання кредитного договору у
порядку, встановленому ст.37 ЗУ «Про
іпотеку»; права позивача від свого
імені продати предмет іпотеки
будь-якій особі на підставі договору
купівлі-продажу у порядку,
встановленому ст.38 ЗК «Про іпотеку».

Згідно п.5.4 Договору іпотеки,
іпотекодержатель має право на свій
розсуд вибрати умови та порядок
звернення стягнення на предмет іпотеки
в межах, передбачених п.5.3 Договору
іпотеки.

Враховуючи вищезазначені положення
закону та встановлені в судовому
засіданні обставини неналежного
виконання відповідачкою зобов'язань за
кредитним договором у зв'язку з чим
утворилась заборгованість за
кредитним договором станом на 01.01.2013
року в сумі 879 415,92 грн., тому колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про звернення
стягнення на предмет іпотеки в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором, згідно договору іпотеки
укладеному 16.0.2008 року, а саме: на
двокімнатну квартиру, що знаходиться в
АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3

Статтею 40 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців.

Згідно ч. 3 ст.109 ЖК України звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.
Після прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення всі громадяни,
що мешкають у ньому, зобов'язані на
письмову вимогу кредитора або нового
власника цього жилого приміщення
добровільно звільнити його протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо громадяни не звільняють
жиле приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до зазначених норм
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду у випадку, якщо
мешканці добровільно не звільнили
житлове приміщення, на яке звернуто
стягнення як на предмет іпотеки
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги іпотекодержателя.

Як вбачається з матеріалів справи, що 24
січня 2014 року на адресу відповідачів
була направлена вимога про добровільне
виселення з квартири АДРЕСА_1

Однак вимога щодо добровільного
виселення не була виконана
відповідачами, тому суд у
відповідності до положень закону
ухвалив рішення про примусове
виселення відповідача та її малолітніх
дітей з квартири, на яку звернено
стягнення як на предмет іпотеки.

Покликання апелянта про порушення
судом норм Закону України «Про охорону
дитинства», «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей» є
необґрунтованими.

Відповідно до положень зазначених
законів батьки не мають права без
дозволу органу опіки та піклування
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню або
спеціальній реєстрації, відмовлятися
від належних дитині майнових прав,
здійснювати обмін, відчуження стосовно
нерухомого майна, право користування
або право власності якими мають діти.

З матеріалів справи вбачається, що
кредитний договір був укладений для
придбання відповідачкою спірної
квартири за адресою АДРЕСА_1, в м.Ковелі,
яка відповідно до договору
купівлі-продажу від 16.09.2008 року була
придбана в день укладення кредитного
договору та договору іпотеки.

На момент укладення договору іпотеки
малолітні діти відповідача в спірній
квартирі не проживали, право
користування цією квартирою не мали, а
тому відповідно до вимог
вищезазначених законів згода на
укладення договору іпотеки від 16.09.2008
року органів опіки та піклування не
вимагається.

Послідуючі дії відповідача ОСОБА_3 щодо
реєстрації малолітніх дітей в
житловому приміщенні без згоди
іпотекодержателя не є підставою для
відмови у позові про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення із підстав невиконання вимог
закону про отримання згоди органу
опіки та піклування.

Відповідно до положень ст. 303, 308, 309 ЦПК
України в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції на момент його ухвалення.

Враховуючи вищенаведені норми закону
та встановлені в судовому засіданні
обставини, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалено відповідно до норм
матеріального права, якими були
врегульовані ці правовідносини на
момент ухвалення судового рішення.

Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 03.06.2014 року, який
не може бути застосовано судом
апеляційної інстанції під час
перегляду справи в апеляційному
порядку у зв'язку з тим, що він вступив в
дію після ухвалення рішення судом
першої інстанції, підлягає
застосуванню в порядку виконання
судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 23 травня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: