У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С,
Василевича В.С.

секретар судового засідання: Демчук
Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
18 березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, зміну черговості одержання
права на спадкування,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
від 18 березня 2014 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4
про встановлення факту проживання
одною сім'єю із ОСОБА_5 та зміну
черговості одержання права на
спадкування з наданням права на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадщину ОСОБА_5,
відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивачі
вказують, що рішення суду є незаконним,
необгрунтованим, в зв'язку з
недоведеністю обставин, які мають
значення для справи та які суд вважав
встановленими, невідповідністю
висновків суду обставинам справи,
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Зазначають, що посилання суду на
рішення від 26.05.2010р., ухвалене у
цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
довічного утримання є
необгрунтованими, оскільки питання
проживання ОСОБА_7 разом з ОСОБА_5
постійно і на момент його смерті, не
було предметом перевірки у вказаній
справі та належним чином не
досліджувалось.

Крім того, ОСОБА_6 проживала та була
прописана за іншою адресою, що
підтверджується матеріалами цивільної
справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору довічного
утримання.

Вважають, що від встановлення факту
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, тому відмова судом в
частині встановлення факту проживання
позивачів із спадкодавцем
аргументована відсутністю такої
потреби є невмотивованою.

Враховуючи, що рішенням Рівненського
міського суду від 1 жовтня 2013 року
встановлено, що спадкоємець ОСОБА_7 не
встигла прийняти спадщину після смерті
ОСОБА_5, то суд повинен був застосувати
ч.5 Прикінцевих та перехідних положень
ЦК України та норми ЦК України до
спірних правовідносин.

Вказують, що протягом тривалого часу
(більше 17 років) вони опікувалися,
матеріально забезпечували, надавали
іншу допомогу спадкодавцеві ОСОБА_5,
який через похилий вік та хворобу був у
безпорадному стані, а тому можуть
одержати за

рішенням суду право на спадкування
разом із спадкоємцями тієї черги, яка
має право на спадкування

Також, оскільки вони фактично вступили
в управління та володіння спадковим
майном і наданий час прописані та
проживають в спірному
будинковолодінні, не заявляли про
відмову від спадщини, то вони прийняли
спадщину померлого спадкодавця ОСОБА_5

З наведених підстав, просять скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що
встановлення вказаного факту для
позивачів необхідно для зміни
черговості одержання права на
спадкування після смерті ОСОБА_5

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачами
не надано належних допустимих доказів
в порядку ст.ст.57-59 ЦПК України, які б із
достовірністю підтверджували факт їх
проживання із ОСОБА_5 із 1985 року до його
смерті 8.06.2002 року однією сім'єю. Вимоги
щодо визнання позивачів спадкоємцями
четвертої черги та зміну черговості є
безпідставними, оскільки спадщина
прийнята дружиною за нормами ЦК
України (1964р.)

На підтвердження такого висновку в
рішенні наведені відповідні мотиви та
докази з якими погоджується
апеляційний суд, оскільки такі
висновки суду ґрунтуються на вимогах
закону та на матеріалах справи.

Встановлено, що ОСОБА_5 був власником
будинковолодіння АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, виданого державним
нотаріусом Першої Рівненської
державної нотаріальної контори.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Спадкоємцем за законом була його
дружина ОСОБА_6, яка постійно і до дня
смерті спадкодавця проживала разом з
ним і на час відкриття спадщини
фактично вступила в управління та
володіння спадковим майном, але не була
допущена до нього відповідачем ОСОБА_2,
не заявляла відмову від спадщини, її
дії свідчать про те, що вона прийняла
спадщину померлого спадкодавця ОСОБА_5
Дана обставина встановлена рішенням
Рівненського міського суду від 26
травня 2010 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 1 жовтня 2010 року, в справі №
2-104/10 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про
визнання договору довічного утримання
недійсним і у відповідності до ч.3 ст.61
ЦПК України повторному доказуванню у
даній справі не потребує.

3 червня 2010року померла ОСОБА_6

Рішенням Рівненського міського суду
від 1 жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 26 листопада 2013 року за
ОСОБА_4 визнано право власності на
будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_6 Дане
рішення є чинним.

Таким чином, спадщина після смерті
ОСОБА_5 відкрилася та прийнята його
спадкоємцем першої черги-дружиною
ОСОБА_6 за нормами ЦК України (1964р.), а
тому покликання позивачів про
необхідність застосування положень п.5
Прикінцевих та Перехідних положень ЦК
України (2004р.) є безпідставними.

Окрім цього, суд першої інстанції на
підставі доказів, поданих сторонам, які
належним чином оцінені (ст.212 ЦПК
України), дійшов до правильного
висновку про те, що позивачами не
доведено факт проживання із ОСОБА_5
однією сім'єю. Відсутність вказаної
обставини підтверджує і укладання
4.06.2002року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 договіру
довічного утримання, який рішенням
Рівненського міського суду від 26
травня 2010 року визнаний недійсним.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313,314,317,325 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 18 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді:
Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Василевич В.С.