АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/955/2014
інстанції: Головко О.В.
Доповідач: Приходько Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 17 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

головуючого
Приходько Л.А.

суддів
Бездрабко В.О.

Борка
А.Л.

при секретарі
Романовій Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючої
в інтересах ОСОБА_3, на рішення
Суворовського районного суду м.
Херсона від 04 лютого 2014 року у справі

за позовом

публічного акціонерного товариства
«Західінкомбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2011 року ПАТ «Західінкомбанк»
звернулося до суду із зазначеним
позовом до ОСОБА_3, вимоги якого були
збільшені в листопада 2013 року,
посилаючись на те, що 23 січня 2006 року
між КБ «Західінкомбанк» ТОВ (після
реорганізації - ХФ ПАТ
«Західінкомбанк») та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір №2301-Д-06, відповідно
до якого відповідачу було надано
споживчий кредит у вигляді відкриття
відкличної поновлюваної кредитної
лінії з максимальним лімітом лінії в
розмірі 10000,00доларів США, зі сплатою 15%
річних, терміном користування до
23.01.2009року. З метою забезпечення
зобов'язання за кредитним договором
між позивачем та відповідачем було
укладено договір іпотеки нерухомого
майна, предметом якого є двокімнатна
квартира, загальною площею 46,1м?,
житлова площа 27,9м?, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, та належить
відповідачу на праві приватної
власності. 23.01.2009року між
позивачем та відповідачем було
підписано додаткову угоду №1 до
кредитного договору, відповідно до
якої позивач встановив відповідачу
термін користування кредитними
коштами в сумі 9000,00доларів США до
23.07.2009року зі сплатою 15%річних.
Додатковою угодою №2 від 23.07.2009року до
кредитного договору, термін
користування кредитними коштами знову
було продовжено до 23.12.2009року.
23.12.2009року між позивачем та
відповідачем підписано додаткову
угоду № 3, відповідно до якої термін
користування кредитними коштами в сумі
8500,00доларів США було продовжено до
23.12.2010року. Відповідні зміни були
внесені і до договору іпотеки.

У зв'язку з неналежним виконанням
позичальником зобов'язань за кредитним
договором виникла заборгованість, яка
станом на 13.11.2013 року становить
143697,64грн. Зважаючи на викладене ПАТ
«Західінкомбанк» просило стягнути з
відповідача на користь Банку вказану
заборгованість, та вирішити питання
щодо відшкодування судових витрат.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 04 лютого 2014 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Західінкомбанк»
заборгованість за кредитним договором
№ 2301-Д-06 від 23.01.2006 року станом на
13.11.2013року на загальну суму 143697,64грн.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючої в
інтересах ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволені
позовних вимог в повному обсязі.

Під час розгляду справи ОСОБА_2, діючи в
інтересах ОСОБА_3, апеляційну скаргу
підтримала за обставинами викладеними
у скарзі, просила рішення суду
скасувати, як таке, що постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, і ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволені
позовних вимог в повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги
представник ПАТ «Західінкомбанк»
Гавловська Я.М., зазначила, що на її
думку рішення суду є законним та
обґрунтованим. Просила апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що 23.01.2006року між КБ
«Західінкомбанк» ТОВ (після
реорганізації - ХФ ПАТ
«Західінкомбанк») та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір №2301-Д-06,
умовами якого передбачено надання
останньому споживчого кредиту у
вигляді відкриття відкличної
поновлюваної кредитної лінії з
максимальним лімітом лінії в розмірі
10000,00доларів США, терміном користування
до 23.01.2009року.

В цей же день, з метою забезпечення
зобов'язання за кредитним договором
між КБ «Західінкомбанк» ТзОВ та ОСОБА_3
укладено договір іпотеки нерухомого
майна, предметом якого є двокімнатна
квартира, загальною площею 46,1м?,
житлова площа 27,9м?, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, що належить
відповідачу на праві приватної
власності на підставі Свідоцтва про
право власності на житло.

23 січня 2009 року між КБ «Західінкомбанк»
ТзОВ та ОСОБА_3 укладено додаткову
угоду №1 до кредитного договору,
відповідно до якої Банк встановив
відповідачу термін користування
кредитними коштами в сумі 9000,00доларів
США до 23.07.2009року зі сплатою 15%річних.

Додатковою угодою №2 від 23.07.2009року до
кредитного договору, термін
користування кредитними коштами знову
було продовжено до 23.12.2009року.

23 грудня 2009 року між КБ
«Західінкомбанк» ТзОВ та ОСОБА_3
укладено додаткову угоду № 3,
відповідно до якої термін користування
кредитними коштами в сумі 8500,00доларів
США було продовжено до 23.12.2010 року.

Відповідні зміни були внесені і до
договору іпотеки.

Згідно п.п.3.2.3 договору та додаткових до
нього угод відповідач взяв на себе
зобов'язання сплачувати відсотки з
розрахунку 15% річних щомісяця, не
пізніше останнього робочого дня
поточного місяця включно, шляхом
перерахунку коштів на рахунок
кредитора.

В зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань по
поверненню кредиту та сплати відсотків
за користування кредитними коштами у
нього станом на 13 листопада 2013року
виникла заборгованість, а саме:
прострочена заборгованість за
кредитом 8433,38доларів США., поточні
проценти 45,05доларів США, прострочена
заборгованість за процентами
2848,69доларів США. За порушення строків
повернення грошової суми, відповідно
до вимог п. 3.2.6. Кредитного договору
банком нарахована пеня на прострочену
заборгованість за кредитом та
процентами в сумі 12223,59грн., за
несвоєчасне повернення кредиту, на
підставі п. 4.1.5. Кредитного договору
Банком нарахований штраф в розмірі 30%
річних від простроченої суми боргу в
загальній сумі 3226,50 доларів США, за
невиконання (неналежне виконання)
зобов'язань, передбачених Кредитним
договором, на підставі п.6.3 договору
іпотеки, банком нарахований штраф в
розмірі 15150грн. Загальна сума
заборгованості складає 143697,64грн.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором кредитодавець
зобов'язується надати грошові кошти
позичальнику в розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в термін передбачений
договором, одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається, боржник не звільняється
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання.

Встановивши, що боржник не виконав
взятих на себе зобов'язань щодо
повернення кредиту та сплаті процентів
за користування кредитними коштами суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про стягнення з відповідача
на користь позивача кредиту в розмірі
8433,38 доларів США, процентів - 45,05 доларів
США, простроченої заборгованості за
процентами 2848,69доларів США, а також
пені на прострочену заборгованість за
кредитом та процентами в розмірі
12223,59грн., а всього у сумі, еквівалентній
курсу НБУ станом на 12.11.2013 року,
102758,21грн.

Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору
даний кредитний договір діє до повного
погашення кредитору суми кредиту,
вказаної в п. 1.1 договору, відсотків,
штрафів, збитків та іншої
заборгованості згідно умов договору.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і
порядок одержання процентів
встановлюється договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

З наведеного вбачається, що проценти за
договором нараховуються у розмірі
передбаченому договором по день
фактичного повернення кредиту.

Таким чином, рішення суду, яким
задоволено позовні вимоги про
стягнення процентів нарахованих
станом на 13.11.2013 року ухвалене з
дотриманням норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги, щодо
необґрунтованості нарахування Банком
процентів після закінчення терміну
користування кредитними коштами
висновків суду не спростовують.

Також не знайшли свого підтвердження
доводи апелянта про пропуск Банком
позовної давності щодо позовних вимог
про стягнення пені.

Так, відповідно до ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки

Відповідно до умов Кредитного договору
(п. 3.2.6 ) за порушення строків повернення
грошових сум згідно п.п. 3.2.2., 3.2.3, 6.5
даного договору позичальник
зобов'язаний додатково до встановленої
відсоткової ставки сплачувати
Кредитору пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка буде діяти на
період нарахування пені, від суми
несплачених грошових сум за кожен день
прострочки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) в межах одного року перед
зверненням кредитора до суду при
наявності підстав для її нарахування
здійснюється у межах строку позовної
давності.

Суд першої інстанції, з урахуванням
заяви відповідача про застосування
позовної давності, відповідно до
зазначених норм матеріального права
стягнув з відповідача пеню в межах
одного року.

Розрахунок пені здійснений відповідно
до умов Кредитного договору.

Разом з тим, задовольняючи позовні
вимоги про стягнення штрафу,
передбаченого п.4.1.5. Кредитного
договору, суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що позовні вимоги
про стягнення штрафу заявлені Банком з
пропуском строку позовної давності.

Так, відповідно до умов Кредитного
договору (п.4.1.5.) у разі несвоєчасного
повернення кредиту Позичальник
зобов'язаний сплатити 30% річних від
простроченої суми.

Судом встановлено, що за умовами
договору та додаткової угоди № 3 до
нього сторонами визначений кінцевий
термін повернення кредиту - 23.12.2010 року.

Позичальником, у строк визначений
договором, кредит не повернуто.

Штрафом, відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК
України, є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Тобто штраф - це санкція, яка
нараховується за невиконання або
неналежне виконання конкретного
зобов'язання, а тому, позовна давність
до вимог про її стягнення обчислюється
з дати порушення або неналежного
виконання зобов'язання.

Згідно з вимогами ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Кредитор звернувся до суду з вимогою
про стягнення штрафу передбаченого п.
4.1.5 Кредитного договору лише в
листопаді 2013 року, тобто зі спливом
позовної давності.

Зважаючи на наведене, а також, що
відповідачем до винесення судом
рішення, заявлено про застосування
позовної давності, позовні вимоги про
стягнення штрафу, передбаченого п. 4.1.5.
Кредитного договору задоволенню не
підлягають з підстав визначених ч. 4 ст.
267 ЦК України.

Також колегія суддів не погоджується з
висновком суду про обґрунтованість
позовних вимог в частині стягнення
штрафу (пені) передбаченого п. 6.3.
Договору іпотеки.

Умовами договору іпотеки (п. 6.3.)
передбачено, що у випадку невиконання
(неналежного виконання) умов даного
Договору іпотеки, або невиконання
(неналежного виконання) зобов'язань,
передбачених кредитним договором та
додатковими до нього договорами,
Іпотекодавець сплачує
Іпотекодержателю пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, від
вартості оцінки предмету іпотеки (п.
3.4.), за кожен день прострочки виконання
зобов'язань.

Як вбачається з пояснень представника
позивача, неустойка передбачена п. 6.3.
іпотечного договору нарахована за
неналежне виконання позичальником
зобов'язань, передбачених кредитним
договором, зокрема порушення строків
повернення грошових сум (повне
погашення кредиту в строк визначений
договором та сплати процентів за
користування кредитом).

За положеннями ст. 61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Умовами Кредитного договору
передбачено застосування пені як виду
цивільно-правової відповідальності за
порушення позичальником строків
погашення кредиту і процентів за
користування ними.

Умовами іпотечного договору
передбачено застосування пені як виду
цивільно-правової відповідальності за
невиконання (неналежне виконання)умов
кредитного договору. Банком
застосована до позичальника вказана
відповідальність за порушення ним
строків погашення кредиту і процентів
за користування ним.

Отже відповідач, в супереч вимогам ст. 61
Конституції України, двічі притягнутий
до юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне рішення суду в
частині задоволення позовних вимог про
стягнення штрафу в розмірі 30% згідно
п.4.1.5 Кредитного договору та штрафу
(пені) згідно п. 6.3 Іпотечного договору
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволені позову в цій
частині, та зменшити загальну суму
стягнення до 102758грн. 21коп.

В решті рішення ухвалене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, доводи апеляційної скарги
висновків суду в цій частині не
спростовують, а тому відсутні підстави
для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 303,307, 309 ЦПК
України, колегія суддів ,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючої в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 04 лютого 2014 року в
частині задоволення позовних вимог про
стягнення штрафу в розмірі 3226,50 доларів
США, згідно п.4.1.5 Кредитного договору
№2301-Д-06 від 23 січня 2006 року та штрафу в
розмірі 15150грн., згідно п. 6.3 Іпотечного
договору від 23 січня 2006 року скасувати
і ухвалити нове рішення.

У задоволені позовних вимог про
стягнення з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
«Західінкомбанк» штрафу згідно п. 4.1.5
кредитного договору № 2301-Д-06 від 23
січня 2006 року та штрафу згідно п. 6.3.
Іпотечного договору від 23 січня 2006 року
відмовити.

Зменшити стягнуту з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
«Західінкомбанк» суму заборгованості
за кредитним договором № 2301-Д-06 від 23
січня 2006 року з 143697грн. 64 коп. до 102758грн.
21коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, та може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: