Справа № 490/9998/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

28 березня 2014 року

м. Миколаїв

Центральний районний суд м.
Миколаєва у складі:

головуючого судді

Подзігун Г.В.

при секретарі

Голубашенко Т.О.

за участю представника позивача

ОСОБА_1

представника відповідача

Швеця Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Страхової компанії
"Брокбізнес", третя особа ОСОБА_4, про
стягнення страхового відшуодування.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215
ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову -
відмовити.
Рішення
може бути оскаржене через суд першої
інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів.

Суддя

Подзігун Г.В.

справа №490/9998/13-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2014 року
м.
Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді

Подзігун Г.В.

при секретарі

Голубашенко Т.О.

за участю представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Швеця
Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Страхової компанії
"Брокбізнес", третя особа ОСОБА_4, про
стягнення страхового відшуодування, -

В С Т А
Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до
СК «Брокбізнес» про стягнення
страхового відшкодування в розмірі
23455,10 грн.

Свої вимоги обгунтувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року близько 18 год. 30 хв. в
с.Нечаяне Миколаївського району
Миколаївської області водій
автомобіля марки HONDA ACCORD, реєстраційний
номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 та водій
автомобіля KIO RIO, реєстраційний номер
НОМЕР_2 ОСОБА_6, рухались в темний час
доби по сухій асфальтованій дорозі М-14
«Одеса-Мелітополь- Новоазовськ»,
проїжджаючи вказаний населений пункт
зі швидкістю біля 60 км/год. в попутному
напрямку зі сторони м.Миколаєва в
напрямку м.Одеси. При проїзді 99 км.
зазначеної автодороги назустріч
водіям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слідував
вантажний автомобіль. При зрівнянні
автомобілю під керванням водія ОСОБА_5
із вказаним вантажним автомобілем
із-за задньої частини останнього
вийшов пішохід ОСОБА_7, яка є матір'ю
позивачки, після чого водій ОСОБА_5
застосував екстрене гальмування та
маневр вправо з метою уникнення
зіткнення з ним, заціпивши один із
пакетів які несла ОСОБА_7. Після чого
ОСОБА_7 не зупинилася та продовжувала
рух в тому ж напрямку, при цьому водій
ОСОБА_6 виявивши пішохода ОСОБА_7
застосувала екстрене гальмування,
однак через вкрай малу відстань
відбувся наїзд на пішохода та в
результаті ДТП пішохід була доставлена
до ЛПІМД м.Миколаєва, де в той же день
померла. У зв'язку з чим просила суд
стягнути з СК «Брокбізнес» витрати
затрачені на поховання її матері в
розмірі 23455,10 грн., оскільки водій
ОСОБА_4 керувала джерелом підвищеної
небезпеки маючи поліс обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземного
транспорту №АЕ/2346808 від 21.02.2013 року.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги позову підтримав та
просив про їх задоволення.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги позову не визнав,
посилаючись на відсутність вини водія
ОСОБА_4 в ДТП.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
доводи позову та дослідивши письмові
докази, судом встановлені наступні
факти та відповідні ним
правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року близько 18 год. 30 хв. в
с.Нечаяне Миколаївського району
Миколаївської області, водій
автомобіля марки HONDA ACCORD, реєстраційний
номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 та водій
автомобіля KIO RIO, реєстраційний номер
НОМЕР_2 ОСОБА_6, рухались в темний час
доби по сухій асфальтованій дорозі М-14
«Одеса-Мелітополь- Новоазовськ»,
проїжджаючи вказаний населений пункт
зі швидкістю біля 60 км/год. в попутному
напрямку зі сторони м.Миколаєва в
напрямку м.Одеси. При проїзді 99 км.
зазначеної автодороги на зустріч
водіям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слідував
вантажний автомобіль. При проїзді
водія ОСОБА_5 із вказаним вантажним
автомобілем із-за задньої частини
останнього вийшов пішохід ОСОБА_7, яка є
матір'ю позивачки, після чого водій
ОСОБА_5 застосував екстрене
гальмування та маневр вправо з метою
уникнення зіткнення з ним, заціпивши
один із пакетів, які несла ОСОБА_7. Після
чого ОСОБА_7 не зупинилася та
продовжувала рух в тому ж напрямку. При
цьому водій ОСОБА_6 виявивши пішохода
ОСОБА_7 застосувала екстрене
гальмування, однак через вкрай малу
відстань відбувся наїзд на пішохода та
врезультаті ДТП пішохід була
доставлена до ЛПІМД м.Миколаєва, де в
той же день померла.

Згідно висновку судово-медичної
експертизи №519 від 22.04.2013 року смерть
ОСОБА_7 наступила в результаті тупої
складеної травми тіла у вигляді
перелому кісток черепа, пошкодження
речовини головного мозку, пошкодження
внутрішніх органів ускладнених
травматичним шоком.

Вищевказаний фак ДТП внесений до ЄРДР
за №0000038 від 18.12.2012 року за ч.2 ст.286
КК України.

Постановою УМВС України в
Миколаївській області від 13.06.2013 року
кримінально провадження внесене до
вищевказаного ЄРДР було закрито, у
зв'язку з встановленням відсутності в
діях ОСОБА_5 та ОСОБА_4 складу
кримінального правопорушення
передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Згідно полісу №АЕ/2346808 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів водій ОСОБА_4
застрахувала цивільно-правову
відповідальність свого транспортного
засобу KIA RIO, реєстраційний номер
НОМЕР_2.

Згідно п.2 вищевказаного полісу
страховим випадком є подія, внаслідок
якої заподіяна шкода третім особам під
час дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і в наслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором (полісом).

Як пояснив в судовому засіданні
представник позивачки, особа, яка
завдала шкоди смертю потерпілого,
зобов'язана відшкодувати особі, яка
зробила необхідні витрати на поховання
та на спорудження надгробного
пам'ятника, ці витрати. Допомога на
поховання, одержана фізичною особою,
яка зробила ці витрати, до суми
відшкодування шкоди не зараховується.
При цьому вказував, що на поховання
матері позивачкою були витрачені кошти
загальним розміром 23455,10 грн. які
складаються з витрат понесених на
поховання ОСОБА_7 та витрат понесених
на надгробний пам'ятник на могилі.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову, оскільки при
завданні шкоди джерелом підвищеної
небезпеки на особу, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, не може бути покладено
обов'язок з її відшкодування, якщо вона
виникла в наслідок непереборної сили
або умислу потерпілого. Під переборною
силою відповідач розуміє, зокрема
надзвичайні або невідворотні за даних
умов події, тобто ті, які мають
зовнішній характер. При цьому
представник відповідача вважає, що
пригода, в результаті якої сталася
смерть ОСОБА_7 не є страховим випадком,
оскільки подія виникла внаслідок
непереборної сили.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними діями
особистим немайновим правам фізичної
особи, а також шкода, завдана майну
фізичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоду завдано не з її вини.

Отже, наявність чи відсутність вини у
випадку завдання шкоди внаслідок
взаємодії джерел підвищеної небезпеки
не звільняє особу від обов'язку
відшкодувати таку шкоду. Однак,
відповідальність за шкоду, завдану
внаслідок використання джерела
підвищеної небезпеки, не є абсолютною і
законом встановлені випадки, в яких
така відповідальність виключається.

При цьому, непереборна сила є
безумовною підставою звільнення особи
від відповідальності.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України
непереборна сила - це надзвичайна або
невідворотна за даних умов подія.

Більш детальне визначення поняття
«непереборна сила» надав Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ, який у
вищезазначеному Узагальненні вказав,
що непереборною силою в такому випадку
слід визнавати фактори об'єктивного
характеру, причинно не пов'язані з
джерелом підвищеної небезпеки.
Шкідливі властивості самого джерела
підвищеної небезпеки непереборною
силою не є. Дія непереборної сили може
бути спрямована як на об'єкт,
діяльність з яким становить джерело
підвищеної небезпеки, так і на осіб, які
обслуговують цей об'єкт.

Однак, розуміння поняття «непереборна
сила» в даному випадку, зводиться до
наступного: непереборна сила - це певна
подія, вплив якої був спрямований або
на джерело підвищеної небезпеки, або на
особу, що ним управляє, та настання якої
було невідворотним за даних обставин
та для даної особи. При цьому, причини
настання такої події (стихійне лихо,
несправність обладнання, дії людей) не
мають значення, за умови, що настання
таких подій не є наслідком діяльності
зазначеної особи.

Чинне законодавство використовує
разом з поняттям «непереборна сила»
поняття «стихійні явища, стихійні
лиха». Проте, вказані поняття не
тотожні, оскільки стихійні явища не
завжди можна розглядати як непереборну
силу, що звільняє заподіювача шкоди від
відповідальності. Таким чином,
стихійне явище та стихійне лихо є мірою
реалізації непереборної сили.

Крім того, визначення представником
позивачів поняття непереборної сили
виключно як стихійне явище та стихійне
лихо, на думку суду надмірно і
необґрунтовано звужує поняття
непереборної сили і, відповідно,
невиправдано і безпідставно розширює
існуючу сферу відповідальності.

Виходячи з визначень непереборної
сили, які містяться в Цивільному
кодексі України і в Узагальненні
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, суд прийшов до висновку, що у
випадку здійснення особою діяльності,
наслідком якої стало спричинення
шкоди, за відсутності в такої особи
об'єктивної можливості передбачити та
відвернути такий наслідок у зв'язку з
виникненням подій, що знаходяться поза
волею такої особи (тобто, невідворотних
для цієї особи подій), обов'язок
відшкодувати завдану шкоду на цю особу
покладений бути не може.

Отже, в даному конкретному випадку
дорожньо-транспортна пригода
відбулася внаслідок дії непереборної
для ОСОБА_4 сили, тобто, події
об'єктивного характеру, причинно не
пов'язаної з джерелом підвищеної
небезпеки - транспортним засобом KIO RIO,
реєстраційний номер НОМЕР_2, яким вона
керувала (причинний зв'язок є
випадковим). При цьому, таким фактором
об'єктивного характеру були необачні
дії пішохода ОСОБА_7 внаслідок який
водій ОСОБА_5 виявивши її застосував
екстрене гальмування та маневр вправо,
з ціллю уникнення наїзду на пішохода,
при цьому зачепив один з пакетів, які
несла в руці ОСОБА_7, завдяки чому
запобіг контакту з пішоходом. Після
чого ОСОБА_7 не зупинилася та
продовжила рух в тому ж напрямку, при
цьому водій ОСОБА_4 виявивши пішохода
ОСОБА_7 застосувала екстрене
гальмування, однак через вкрай малу
відстань відбувся наїзд на пішохода та
врезультаті ДТП пішохід була
доставлена до ЛПІМД м.Миколаєва, де в
той же день померла.

Зважаючи на той факт, що шкода в даному
випадку була завдана не лише за
відсутності вини ОСОБА_4, а й під
виливом непереборної сили, на
відповідача не може бути покладено
обов'язок відшкодування такої шкоди
шляхом виплати страхового
відшкодування.

Враховуючи вищевикладене суд вважає,
що в задоволені позову слід відмовити
за безпідставністю його вимог.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК
України , суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене
через суд першої інстанції до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів.

Суддя

Подзігун Г.В.