Справа № 357/8899/13-ц Головуючий у І
інстанції Ярмола О.Я.Провадження №
22-ц/780/3309/14 Доповідач у 2
інстанції ОлійникКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

18 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Іванової І.В., Фінагєєва
В.О.,

при секретарі Власенко О.В.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою
Державного підприємства Міністерства
оборони України „Білоцерківське
управління військово-будівельних
робіт" на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства Міністерства оборони
України „Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт" про
стягнення боргу за договором
безпроцентної цільової позики, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року позивачка ОСОБА_1
звернулась до суду з вказаним позовом
до ДП Міністерства оборони України
„Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт" про
стягнення боргу за договором
безпроцентної цільової позики,
посилаючись на те, що від 11 листопада
2003 року до 30 вересня 2011 року вона
перебувала в трудових відносинах з ДП
Міністерства оборони України
«Білоцерківське управління військово-
будівельних робіт», обіймала посаду
головного бухгалтера та уклала з
відповідачем ряд договорів
безпроцентної цільової позики, надавши
в борг власні кошти.

Враховуючи те, що відповідач не
повертає належні позивачу кошти, що
призвело до виникнення заборгованості,
сума якої, з урахуванням повернутої
частини боргу, становить 76 400 грн.,
позивачка просила стягнути з
відповідача на її користь
заборгованість за договорами
безпроцентної цільової позики
зазначену суму та судові витрати.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 вересня 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ДП
Міністерства оборони України
«Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт» на
користь ОСОБА_1 борг за договорами
безпроцентної цільової позики в сумі
76400 грн. та судові витрати по справі в
сумі 764 грн.

В апеляційній скарзі Державного
підприємства Міністерства оборони
України „Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт" з підстав
порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться
питання про скасування рішення та
ухвалення нового, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що від 3 жовтня 2011
року до 20 вересня 2012 року позивачка
надавала послуги з ведення
бухгалтерського та податкового обліку
на підприємстві, що підтверджується
цивільно-правовими договорами від 3
жовтня 2011 року та 3 січня 2012 року і
уклала з відповідачем ряд договорів
безпроцентної цільової ставки.

18 серпня 2006 року сторони уклали договір
безпроцентної цільової позики,
відповідно до п.1 якого позикодавець
зобов'язується надати позичальнику
безпроцентну цільову позику, а
останній зобов'язується використати її
за цільовим призначенням і повернути
позику у визначений договором строк.
Позика надається на безпроцентній
основі. Відповідно до п.2 вказаного
договору мета надання позики
позичальнику: виплата заробітної плати
працівникам підприємства. Сума позики
за вказаним договором становить 55 400
грн., що визначено п.4 договору.
Відповідно до п.5 цього договору
позикодавець зобов'язується надати
позику протягом 10-ти днів з моменту
підписання договору. Позика надається
у готівковому порядку шляхом внесення
грошових коштів в касу позичальника.

На виконання п.п.1, 5 вказаного
договору ОСОБА_1 внесла в касу ДП МОУ
«Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт» 18 серпня
2006 року 11 800 грн., що підтверджується
копією квитанції до прибуткового
касового ордера №49 від 18 серпня 2006
року, 21 серпня 2006 року - 21800 грн., що
підтверджується копією квитанції до
прибуткового касового ордеру №50 від 21
серпня 2006 року, 22 серпня 2006 року - 21800
грн., що підтверджується копією
квитанції до прибуткового касового
ордера №51 від 22 серпня 2006 року.

20 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ДП МОУ
«Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт» була
укладена додаткова угода до договору
безпроцентної цільової позики від 18
серпня 2006 року, відповідно до якої
сторони домовилися викласти розділ 12
договору в наступній редакції: «Цей
договір набуває чинності з моменту
підписання його сторонами і є дійсним
до моменту його остаточного
виконання».

Також судом встановлено, що 30
жовтня 2006 року між сторонами був ще
укладений договір безпроцентної
цільової позики, відповідно до п.1 якого
позикодавець зобов'язується надати
позичальнику безпроцентну цільову
позику, а останній зобов'язується
використати її за цільовим
призначенням і повернути позику у
визначений договором строк.

Позика надається на безпроцентній
основі. Відповідно до п.2 вказаного
договору мета надання позики
позичальнику: виплата заробітної плати
працівникам підприємства. Сума позики
за вказаним договором становила 10500
грн., що визначено п.4 договору.

На виконання п.п.1, 5 вказаного
договору ОСОБА_1 внесла в касу ДП МОУ
«Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт» 10 500 грн.,
що підтверджується копією квитанції до
прибуткового касового ордеру №74 від 31
жовтня 2006 року.

30 квітня 2007 року між ОСОБА_1
та ДП МОУ «Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт» була
укладена додаткова угода до договору
безпроцентної цільової позики від 30
жовтня 2006 року, відповідно до якої
сторони домовилися викласти розділ 12
договору в наступній редакції: «Цей
договір набуває чинності з моменту
підписання його сторонами і є дійсним
до моменту його остаточного
виконання».

Також 31 грудня 2010 року між
сторонами було ще укладено договір
безпроцентної цільової позики,
відповідно до п.1 якого позивач, як
позикодавець, надала відповідачу, як
позичальнику, безпроцентну цілову
позику, а останній зобов'язався
використати її за цільовим
призначенням і повернути позику у
визначений договором строк. Позика
надавалася на безпроцентній основі.

Відповідно до п.2 вказаного
договору мета надання позики
позичальнику: виплата заробітної плати
працівникам підприємства. Сума позики
за вказаним договором становить 20 000
грн., що визначено п.4 договору. Позика
надавалася у готівковому порядку
шляхом внесення грошових коштів в касу
позичальника.

На виконання п.п.1, 5 вказаного
договору ОСОБА_1 внесла в касу ДП МОУ
«Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт» 20 000 грн.,
що підтверджується копією квитанції до
прибуткового касового ордера №62 від 31
грудня 2010 року.

Крім того, судом встановлено, що 31
березня 2011року між ОСОБА_1 та ДП МОУ
«Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт» була
укладена додаткова угода до договору
безпроцентної цільової позики від 31
грудня 2010 року, відповідно до якої
сторони домовилися викласти розділ 12
договору в наступній редакції: «Цей
договір набуває чинності з моменту
підписання його сторонами і є дійсним
до моменту його остаточного
виконання».

25 лютого 2011 року між
сторонами був укладений черговий
договір безпроцентної цільової позики
на тих же умовах, що і попередні
договори.

Сума позики за вказаним договором
становила 5 500 грн., що визначено п.4
договору.

На виконання п.п.1, 5 вказаного договору
ОСОБА_1 внесла в касу ДП МОУ
«Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт» 5 500грн.,
що підтверджується копією квитанції до
прибуткового касового ордера від 25
лютого 2011 року.

22 квітня 2011 року між ОСОБА_1 та ДП МОУ
«Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт» була
укладена додаткова угода до договору
безпроцентної цільової позики від 25
лютого 2010 року, відповідно до якої
сторони домовилися викласти розділ 12
договору в наступній редакції: «Цей
договір набуває чинності з моменту
підписання його сторонами і є дійсним
до моменту його остаточного
виконання».

В матеріалах справи наявний лист
Білоцерківської прокуратури з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
від 30 липня 2013 року (а.с.105), відповідно
до змісту якого вбачається, що вказані
документи знаходяться в матеріалах
кримінального провадження від 12 квітня
2013 року про вчинення ОСОБА_2 та ОСОБА_1
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Крім того, копії зазначених договорів
та додаткових угод приєднані до
матеріалів справи, а також на запит
суду копії зазначених документів були
надані з вказаного кримінального
провадження. Копії цих договорів
належним чином завірені.

Судом також встановлено, що розмір
боргу за договорами безпроцентної
цільової позики підтверджується
оборотно-сальдовою відомістю по
рахунку: 6851 за 01 червня 2013 року - 05
червня 2013 року. що приєднана до
матеріалів справи (а.с.27, 28).

Відповідно до матеріалів по
справі та наданих пояснень в суді
першої інстанції встановлено, що ДП МОУ
«Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт» частково
виконало зобов'язання, взяті за
договорами безпроцентної цільової
позики та в червні 2007року повернуло
позивачу в рахунок зазначених вище
договорів безпроцентної позики
частину боргу в сумі 15000грн.

Допитаний в судовому
засіданні в якості свідка, ОСОБА_2, який
був начальником ДП МОУ «Білоцерківське
управління військово-будівельних
робіт» від 1996 року до 2011 року, суду
показав, що на підприємстві були
фінансові труднощі, постійні перевірки
та нарікання щодо затримки з виплати
заробітної плати, а тому працівники,
які були небайдужі до роботи, з метою
запобігання різним санкціям, штрафам
для підприємства, погоджувалися надати
в борг власні кошти для виплати
заробітної плати іншим працівникам
підприємства.

Договори укладалися в двох
примірниках, належно посвідчувалися,
кошти вносилися в касу підприємства і
все було зафіксовано не лише в
бухгалтерських документах, а й
чисельними перевірками фінансового
стану підприємства.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

За ст.1046 ЦК України за договором позики
одна сторона /позикодавець/ передає у
власність другій стороні
/позичальникові/ грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів або таку ж кількість речей того
ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України
встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідач не дав суду підтвердження
та доказів своїх заперечень.

Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що між сторонами дійсно
мали місце договори безпроцентної
цільової позики, готівка відповідно до
яких надавалася на умовах, що
відповідають п.3.3. постанови Правління
Національного банку України від 15
грудня 2004 року №637 «Про затвердження
Положення про введення касових
операцій у національній валюті в
Україні» умови зазначених договорів
щодо повернення боргу відповідач не
виконав, внаслідок чого виникла
заборгованість в сумі 76 400 грн., і жодних
достовірних доказів, які б
спростовували цей висновок, суду не
було надано.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку.
задовольнивши позовні вимоги про
стягнення боргу за договором
безпроцентної цільової позики.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права безпідставні,
спростовуються матеріалами справи та
висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державного
підприємства Міністерства оборони
України „Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт"
відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської
області набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:
Олійник В.І.

Судді:
Іванова І.В.

Фінагєєв В.О.