Номер провадження: 22-ц/785/3940/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.,

при секретарі:
Горновій А.О.,

за участю: позивачки ОСОБА_3, її
представника ОСОБА_4,

представника відповідача, КП
«ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС», - Полякова
В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Комунального
підприємства «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС»
на рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 06 лютого 2014 року за
позовом ОСОБА_3 до Комунального
підприємства «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС»
про відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок смерті працівника
на виробництві,

в с т а
н о в и л а:

11 травня 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що з 2009 року її син ОСОБА_7
працював слюсарем по ремонту рухомого
складу трамвайного депо № 1
Комунального підприємства
«ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС». ІНФОРМАЦІЯ_3
з ним, під час виконання ремонтних
робіт на даху вагону № 2946 стався
нещасний випадок внаслідок дії напруги
600В постійного струму в контактній
мережі, що призвело до його смерті, і що
встановлено висновком бюро
судово-медичної експертизи № 1132-02 від 10
серпня 2010 року. Актом спеціального
розслідування нещасного випадку, що
стався ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_7, від 16
серпня 2010 року його смерть визнано
нещасним випадком, пов'язаним з
виробництвом, та визнано, що причинами
нещасного випадку є неналежна
організація безпечних умов праці
посадовими особами підприємства.
Смерть сина завдала їй надзвичайних
моральних та фізичних страждань, що
полягає у фактичної втрати зв'язку з
реальністю, не розумінні що
відбувається, відсутності сну,
погіршення стану здоров'я, замирення з
загибеллю сина вимагає від неї
надзвичайних та неймовірних зусиль та
спроб щоб заспокоюватись та
продовжувати жити далі, неможливості
повернутися до звичайного образу
життя. Заподіяну моральну шкоду вона
оцінює у 680000 грн.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України, позивачка
ОСОБА_3 просила суд позови
задовольнити (а.с. 1-4).

Представник відповідача, КП
«ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС», просив позов
задовольнити частково шляхом
здійснення щомісячних платежів й в
своїх поясненнях зазначав, що розмір
моральної шкоди у 680000 грн. є завищеним,
не відповідає вимогам розумності та
справедливості, підприємство є
збитковим, залежить від своєчасного
фінансування з бюджетів всіх рівнів,
яке відбувається не в повному обсязі
(а.с. 31-33).

Рішенням суду першої інстанції позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Суд
стягнув з відповідача, КП
«ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС», на користь
позивачки моральну шкоду в розмірі
280000 грн., витрати на проведення
експертизи в сумі 1178,40 грн. та на
користь держави судовий збір в сумі 2800
грн. В решті позову відмовлено (а.с.
169-172).

В апеляційній скарзі відповідач, КП
«ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС», просить
рішення суду першої інстанції змінити
й ухвалити нове рішення про зменшення
розміру моральної шкоди, мотивуючи
тим, що при ухваленні рішення судом в
порушення ст. ст. 23, 1168 ЦК України та п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 ""Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", при визначенні розміру
відшкодування та порядку його
відшкодування не враховані вимоги
розумності та справедливості, судом не
враховано, що комунальне підприємство
є збитковим та має можливість
відшкодування моральної шкоди шляхом
здійснення щомісячних платежів
рівними частками протягом року (а.с.
176-179).

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги відповідача, КП
«ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС», пояснення на
апеляцію позивачки ОСОБА_3, її
представника ОСОБА_4, представника
відповідача, КП
«ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС», - Полякова
В.А., перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню
частково за таких підстав.

Частинами 1 та п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала, якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки;

Відповідно до ст. 1187 ЦК України,
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Частиною 1 та 2 ст. 23 ЦК України
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна
шкода, завдана смертю фізичної особи,
відшкодовується її чоловікові
(дружині), батькам (усиновлювачам),
дітям (усиновленим), а також особам, які
проживали з нею однією сім'єю.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 2009 року син позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, працював слюсарем по
ремонту рухомого складу трамвайного
депо № 1 КП «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС».

ІНФОРМАЦІЯ_3 о 22.00 год. з ОСОБА_7, під час
виконання ремонтних робіт на даху
вагону № 2946 стався нещасний випадок
внаслідок дії напруги 600В постійного
струму в контактній мережі, що призвело
до його смерті, що підтверджується
актом по формі Н-1 про нещасний випадок,
пов'язаний з виробництвом, від 16 серпня
2010 року (а.с. 7-11) та висновком бюро
судово-медичної експертизи № 1132-02 від 10
серпня 2010 року.

Актом по формі Н-5 спеціального
розслідування нещасного випадку, що
стався ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_7 від 16
серпня 2010 року визнано його смерть
нещасним випадком, пов'язаним з
виробництвом, та що причинами
нещасного випадку є, у тому числі
неналежна організація безпечних умов
праці посадовими особами підприємства
(а.с. 12-15).

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 07 квітня 2011 року
встановлено факт спільного проживання
однією сім'єю позивачки ОСОБА_3 з сином
ОСОБА_7 (а.с. 16-17).

Висновком судово-психологічної
експертизи № 9576 від 03 червня 2013 року
позивачки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
встановлено, що
«індивідуально-психологічні
особливості особи ОСОБА_3, пов'язаних зі
смертю сина в значній мірі вплинули на
основні показники не лише її
психологічного стану, а також на
показники її фізичного здоров'я,
оскільки її стан відповідає
визначенню стану дистресу (негативний
тип стресу, який організм не в силах
здолати, він підриває здоров'я людини і
може призвести до тяжких захворювань)
та стану посттравматичного стресового
розладу, у неї суттєво змінилась
ієрархія основних життєвих цінностей,
їй завдано значної шкоди, відмічаються
ознаки несприятливих змін її особи, які
підлягають в зниженні кількості
соціальних контактів, рівня активності
та фону настрою, підвищенням рівнем
тривоги, фіксованості на своїх
переживаннях, зниження самооцінки,
вона відчуває почуття безвихіддя.
Перелічені негативні зміни фізичного
та психологічного здоров'я і особи
ОСОБА_3 знаходяться в прямому
причинному зв'язку з обставинами,
пов'язаними із смертю сина» (а.с. 121-125).

Після смерті сина погіршився стан
здоров'я позивачки, що підтверджується
історією її хвороби (а.с. 58-62, 63-68), 03
квітня 2012 року їй встановлена друга
група інвалідності на строк до травня
2014 року (а.с. 40, 52-53, 54-56).

За таких обставин, вирішуючи, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що внаслідок смерті
ОСОБА_7 її матері, позивачці ОСОБА_3,
завдана моральна шкода, яка полягала у
душевних та фізичних стражданнях, яких
вона зазнала у зв'язку зі смертю сина на
виробництві.

Однак колегія суддів не погоджується з
визначеним судом першої інстанції
розміром моральної шкоди в 280000 грн. за
таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України
моральна шкода, завдана каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

У п. 9 постанови "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31 березня 1995
року (з наступними змінами) Пленум
Верховного Суду України роз'яснив, що
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає
залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав
позивач, характеру немайнових втрат
(їх тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою
чи за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості. Визначаючи розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, суд повинен наводити в рішенні
відповідні мотиви.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюються на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Однак, визначаючи розмір моральної
шкоди у 280000 грн., суд першої інстанції
не з'ясував повно та всебічно фактичні
обставини, на які посилався відповідач,
як на заперечення проти позову, та не
дав належної оцінки наявним у справі
доказам.

Так після загибелі ОСОБА_7 КП
«ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС» надано
позивачці матеріальну допомогу з
приводу оплати ритуальних послуг та
поминальних обідів (а.с. 150-155).

Актом по формі Н-1 про нещасний випадок,
пов'язаний з виробництвом, від 16 серпня
2010 року встановлено, що слюсар по
ремонту рухомого складу ОСОБА_7 порушив
вимоги п. 3.1 Інструкції з охорони праці
слюсаря по ремонту рухомого складу, а
саме: виконувати лише ту роботу, яка
доручена майстром за умовою, що
безпечні способи її виконані добро
відомі (а.с. 10), що підтверджується
свідченнями свідка ОСОБА_8, майстра
дільниці профілактичного ремонту
трамвайного депо № 1 (а.с. 161,162).

Таким чином, визначений судом розмір
моральної шкоди в розмірі 280000 грн. не
відповідає вимогам розумності та
виваженості.

Виконуючи повноваження апеляційного
суду та враховуючи положення ч. 3 ст. 23
ЦК України і зазначені роз'яснення
Пленуму Верховного Суду України,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що розмір моральної шкоди, заподіяної
позивачці ОСОБА_3 внаслідок смерті її
сина на виробництві, підлягає
зменшенню до 180000 грн.

Колегія суддів вважає, що зазначений
розмір моральної шкоди визначений з
врахуванням вимог розумності,
виваженості, справедливості, є
співмірним з заподіяною шкодою і
достатнім для відновлення морального
становища позивачки.

Отже, вимоги ОСОБА_3 про відшкодування
моральної шкоди підлягають
задоволенню частково в розмірі 180000 грн.

Враховуючи, що відповідач є
комунальним підприємством, яке
залежить від своєчасного фінансування
з бюджетів всіх рівнів, яке
відбувається не в повному обсязі,
колегія суддів вважає, що
відшкодування шкоди можливо шляхом
здійснення щомісячних платежів
протягом року, а саме, в розмірі 15000 грн.
щомісяця (15000 грн. х 12 місяців).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд
правильно виходив з того, що з
відповідача на користь позивачки
підлягає стягненню документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
з проведенням експертизи, в сумі 1178,40
грн.

Не погоджується колегія суддів із
висновком суду першої інстанціях про
те, що у дохід держави підлягає
стягненню судовий збір в сумі 2800 грн.

У відповідності до підп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4
Закону України "Про судовий збір"
ставка судового збору за подання до
суду позову немайнового характеру
встановлена в розмірі 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати, а саме 243,
60 грн. (1218 грн. х 0,2).

Таким чином, розмір судового збору,
який підлягає стягненню з відповідача
у дохід держави, підлягає зменшенню до
243, 60 грн.

Порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, а саме, ст. ст. 212,
213, 214 ЦПК України, та матеріального
права, ст. ст. 23, 1168 ЦК України, у
відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для зміни рішення
суду першої інстанції й ухвалення
нового рішення про задоволенні позову
частково.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4,
313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС»
задовольнити частково, рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 06 лютого 2014 року змінити й ухвалити
нове рішення.

Зменшити розмір моральної шкоди, який
підлягає стягненню з Комунального
підприємства «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС»,
, місцезнаходження: м.
Одеса, вул. Водопровідна, 1, на користь
ОСОБА_3, зареєстровано місце
проживання: АДРЕСА_1, до 180 000,00 грн.
(ста вісімдесяти тисяч гривень 00
копійок) шляхом здійснення щомісячних
платежів в розмірі 15 000,00 грн.
(п'ятнадцять тисяч гривень 00 копійок)
щомісяця.

Зменшити розмір судового збору, який
підлягає стягненню з Комунального
підприємства «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС»
на користь держави, до 243, 60 грн.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік