АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22ц/791/1758/14
Головуючий в суді І інстанції:
Доповідач: Чиркова К.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року червня місяця 17 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової
Л.В.

Стародубця
М.П.

при секретарі: Бараш Ю.М.

з участю адвоката: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Дніпровського
районного суду м. Херсона від 18 квітня
2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення
земельного сервітуту,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_4
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про встановлення земельного
сервітуту, посилаючись на те, що за
рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 20.05.2009 року ОСОБА_4,
ОСОБА_7, ОСОБА_5 виділено у власність
житлові приміщення та споруди, як
співвласникам у домоволодінні, що
розташоване за адресою АДРЕСА_1.

При цьому, визначено порядок
користування земельною ділянкою, а
саме: виділено в спільне користування
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 земельну ділянку
площею 172 кв.м., в тому числі під
будівлями і спорудами, з боку правої
бокової та фасадної меж, з існуючим
виходом (входом) на вул. Д.Бідного, а
ОСОБА_4 виділено земельну ділянку
площею 119 кв.м., в тому числі під
будівлями та спорудами, з боку фасадної
та правої бокової меж, з існуючим
виходом (входом) на вул. Д.Бідного.

Позивач зазначав, що йому за
зазначеним вище рішенням суду виділено
у власність 1/3 частина водопроводу №1,
що знаходиться на земельній ділянці,
яка виділена у користування
відповідачів, при цьому не вирішено
питання щодо здійснення його
обслуговування.

У позасудовому порядку
співвласники домоволодіння згоди щодо
права користування чужою земельною
ділянкою для проходу до об'єкту
власності не дійшли.

Посилаючись на викладене, з
урахуванням уточнених позовних вимог
позивач просив суд встановити для
нього та членів його родини: ОСОБА_9,
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 постійний та
безоплатний земельний сервітут на
право проходу на земельну ділянку
площею 172 кв.м., за адресою АДРЕСА_1,
відповідно до додатку №4 висновку
судової будівельно - технічної
експертизи №070/2013 від 20.01.2014 року, а
також стягнути солідарно з
відповідачів на його користь судові
витрати у сумі 3113,50 грн.

Ухвалою Дніпровського районного
суду м. Херсона від 19 лютого 2014 року
позовні вимоги в частині визначення за
ОСОБА_4 право прокладати на належну
йому земельну ділянку водопровід №1
через земельну ділянку належну
відповідачам, залишено без розгляду за
заявою позивача.

Рішенням Дніпровського районного
суду м. Херсона від 18 квітня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог у повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
а також неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи.

Зокрема, зазначав, що суд першої
інстанції відмовляючи у задоволенні
позовних вимог безпідставно не надав
належної оцінки висновку судової
будівельно - технічної експертизи від
20.01.2014 року, відповідно до якого,
встановлено неможливість ефективного
використання обох частин своєї частини
земельної ділянки, а також нормальне
господарське використання нерухомості
через існуючий вихід (вхід) на вул.
Д.Бідного.

Письмові заперечення на подану
апеляційну скаргу до суду апеляційної
інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку, що подана
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Судом установлено та підтверджено
матеріалами справи, що за рішенням
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 20.05.2009 року, залишеним без
змін апеляційним судом Херсонської
області 14.07.2009 року, проведено між
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 реальний
розподіл домоволодіння АДРЕСА_1, та
виділено у спільне користування ОСОБА_7
та ОСОБА_5 земельну ділянку площею 172
кв.м. у тому числі під будівлями та
спорудами, з боку правої бокової та
фасадної меж, з існуючим виходом
(входом) на вул. Д.Бідного.

Для забезпечення безперешкодного
доступу до всіх будівель і споруд, а
також для обслуговування та ремонту
стіни лівого бокового фасаду жилого
будинку літ. «А» в спільне користування
співвласникам ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5
виділено частину земельної ділянки
площею 9 кв.м. з боку лівої бокової та
фасадної меж з існуючим виходом
(входом) на вул. Д. Бідного.

Виділено у користування ОСОБА_4
земельну ділянку площею 119 кв.м. в тому
числі під будівлями та спорудами, з
боку фасадної та правої бокової меж, з
існуючим виходом (входом) на вул. Д.
Бідного.

20.08.2009 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_6
укладено договір купівлі - продажу 25/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Із висновку судової будівельно -
технічної експертизи від 20.01.2014 року
вбачається, що на час проведення
експертизи доступ до будівель та
споруд співвласника ОСОБА_4, що
розташовані на земельній ділянці по
АДРЕСА_1 облаштовано з боку лівої
бокової та фасадної меж з існуючим
виходом на вул. Д.Бідного, по існуючому
проходу шириною 0,57 м., що значно менше
ширини проходу встановленому (0,75 м.)
Держбудом України.

Таким чином, при розробці варіанту
сервітуту експертом було враховано, що
ширина проходу повинна бути не менше 0,
75 м., для доступу до будівель і споруд
співвласника, запропоновано частину
земельної ділянки площею 16,2 кв.м.
обмежити сервітутом, з боку правої
бокової та фасадної меж з існуючим
виходом на вул. Д. Бідного з загальної
площі земельної ділянки 172 кв.м., що за
рішенням суду виділена у спільне
користування ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Відповідно до положень ч.1 ст. 98 ЗК
України, право земельного сервітуту -
це право власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).

Згідно із ч. 1 ст. 401 ЦК України, право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 100 ЗК України
власник або землекористувач земельної
ділянки має право вимагати
встановлення земельного сервітуту для
обслуговування своєї земельної
ділянки. Земельний сервітут
встановлюється за домовленістю між
власниками сусідніх земельних ділянок
на підставі договору або за рішенням
суду.

Частинами 2, 3 ст. 402 ЦК України
передбачено, що земельний сервітут
може бути встановлений договором між
особою, яка вимагає його встановлення,
та власником (володільцем) земельної
ділянки. У разі недосягнення
домовленості про встановлення
сервітуту та про його умови спір
вирішується судом за позовом особи, яка
вимагає встановлення сервітуту.

Виходячи із наведеного, обов'язковою
умовою встановлення сервітуту є певна
потреба у користуванні чужим майном та
відсутність можливості у задоволенні
цієї потреби іншим способом, як
встановлення сервітуту з конкретним
землекористувачем.

Як роз'яснено п. 22-2 постанови №7 від
16.04.2004 року Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ»
встановлюючи земельний сервітут на
певний строк чи без зазначення строку
(постійний), суд має враховувати, що
метою сервітуту є задоволення потреб
власника або землекористувача
земельної ділянки для ефективного її
використання; умовою встановлення є
неможливість задовольнити такі
потреби в інший спосіб, і в рішенні суд
має чітко визначити обсяг прав особи,
що звертається відносно обмеженого
користування чужим майном.

Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 10,
60 ЦПК України, закон вимагає від
позивача надання суду доказів того, що
нормальне господарське використання
своєї земельної ділянки неможливо без
обтяження сервітутом чужої земельної
ділянки. При цьому, позивач
зобов'язаний довести, що задоволення
його потреб неможливо здійснити
яким-небудь іншим необтяжливим для
відповідача способом.

ОСОБА_4 звертаючись до суду із позовом
про встановлення земельного сервітуту,
мотивував тим, що відповідно до
затвердженого судом порядку
користування земельною ділянкою він
має доступ до своїх будівель та споруд
через земельну ділянку загального
користування ширина проходу з фасаду
якого становить 57 см., що є значно
меншим ніж рекомендовано Держбудом
України, що унеможливлює ефективне
використання його частини земельної
ділянки, а також нормальне
господарське використання
нерухомості.

Однак, позивач у ході судового розгляду
справи не надав підтверджуючих доказів
щодо неможливості задоволення своїх
потреб в ефективному використанні
земельної ділянки в інший спосіб, ніж
встановлення сервітуту з конкретними
землекористувачами.

За таких обставин, суд першої інстанції
вирішуючи спір по суті повно і всебічно
з'ясувавши обставини справи, правильно
виходив із того, що ОСОБА_4 звернувшись
до суду із позовом не надав доказів на
підтвердження того, що нормальне
господарське використання його
нерухомості неможливе без обтяження
сервітутом чужого нерухомого майна,
зокрема земельної ділянки, тому дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення заявлених вимог.

Висновки суду відповідають обставинам
справи в межах наданих сторонами
доказів та нормам матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги, як такі, що
висновків суду не спростовують,
підлягають відхиленню.

Посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції безпідставно не надав
належної оцінки висновку судової
будівельно - технічної експертизи від
20.01.2014 року, не заслуговують на увагу,
оскільки даним висновком експертизи
встановлено, що прохід на земельну
ділянку співвласника ОСОБА_4, менш ніж
рекомендовано Держбудом України, що не
стосується заявлених вимог позивача.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, тому підстави для
його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія
суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.
Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 18 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: