Єдиний унікальний номер 259/1826/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4858/2014
Головуючий в 1 інстанції - Машкіна Н.В.
Доповідач - Гапонов А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Гапонова А.В.,

суддів Бугрим Л.М., Халаджи О.В.,

при секретарі Лавицькому Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Куйбишевського районного суду м.
Донецька від 23 квітня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті
особи ОСОБА_3, Комунальне підприємство
«Керуюча компанія Куйбишевського
району м. Доне-цька» про визнання права
користування житловим приміщенням,
зобов'язання усунути перешкоди в
користуванні житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 23 квітня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті
особи ОСОБА_3, Комунальне підприємство
«Керуюча компанія Куйбишевського
району м. Донецька» про визнання права
користування житловим приміщенням,
зобов'язання усунути перешкоди в
користуванні житловим приміщенням -
задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право користування
житловим приміщенням за адресою:
АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в
користуванні ОСОБА_2 житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення Куйбишевського
районного суду м. Донецька від 23.04.2014р.
скасувати та відмовити позивачу в
задоволені позову.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги, апелянт зазначив, що судом
першої інстанції рішення було ухвалено
з порушенням норм діючого
законодавства. 01.08.2006 року позивач була
виписана з квартири АДРЕСА_1. З цього
часу, був припинений договір найму
житлового приміщення даної квартири, з
позивачем. У 2006 році на основі ордеру
на житлове приміщення, виданого на ім'я
матері позивача, де була зазначена і
сама ОСОБА_2, їм була надана
однокімнатна квартира АДРЕСА_2.
Зареєструвавшись в цій квартирі,
позивач уклала договір найму на
квартиру АДРЕСА_2. У 2007 році зазначена
квартира була приватизована у рівних
долях на позивача та її мати. Таким
чином, позивач має право власності на ?
частину зазначеної квартири, а тобто
забезпечена житловою площею. Крім того,
апелянт вважає, що судом першої
інстанції були порушені його житлові
права.

В судовому засіданні Апеляційного суду
відповідач, його представник та
представник третьої особи. Доводи
апеляційної скарги підтримали та
просили задовольнити.

Позивачка та її представник,
заперечувала проти доводів
апеляційної скарги, просили рішення
суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги в межах
апеляційного оскарження, апеляційний
суд вважає, що скарга підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення,
скасуванню, з ухваленням нового
рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка ОСОБА_2 до укладання шлюбу
мала прізвище ОСОБА_2, після укладання
шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с.4).

На підставі ордеру № 1233 від 24.03.1988 року
ОСОБА_5 була вселена в житлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_1, яка
згідно плану мала житлову площу 12,3 кв.м.
Разом з ОСОБА_5 в квартиру вселилися
члени її сім'ї: чоловік - ОСОБА_1 з 01.11.1988
року та донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя ОСОБА_3
народилася донька - ОСОБА_2, яка також з
народження була зареєстрована в
квартирі.

В 1989 році на ім'я ОСОБА_5 було об'єднано
особовий рахунок НОМЕР_1 квартири
АДРЕСА_1 з квартирою АДРЕСА_3, загальна
площа яких складала 24,8 кв.м. Згідно
плану зазначені квартири мали окремі
входи.

Згідно виписки з особового рахунку
НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_6
01.08.2006 року зняті з реєстрації - ОСОБА_5
та ОСОБА_2 Квартира не приватизована,
договір найму не змінювався.

Згідно акту ЖЕО від 20.12.2013 року ОСОБА_2 з
народження проживає за адресою:
АДРЕСА_1, де з червня 2013 року також
проживає її чоловік - ОСОБА_7

Згідно відміток в паспортах ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 їх місце проживання з 2006 року
зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2, в 2007
році ними використано право на
безоплатну приватизацію житла в обсязі
10 кв.м. при нормі 21 кв.м.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

При цьому суд виходить з того, що
відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи у апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 61 ЖК України
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення, який укладається в
письмовій формі на підставі ордера на
жиле приміщення між наймодавцем -
житлово-експлуатаційною організацією
і наймачем - громадянином, на ім'я якого
видано ордер.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Таким чином, виходячи з того, що
позивачка була виписана з спірної
квартири у зв'язку з чим з нею був
припинений договір найму житлового
приміщення та зареєстрована за іншою
адресою, а саме: АДРЕСА_2., позивачка має
право власності на зазначену квартиру
та забезпечена житловою площею.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
не погоджується з висновком суду
першої інстанції ат вважає, що спосіб
захисту позивачки не відповідає ст.16 ЦК
України, оскільки вона не зверталась до
суду з позовом про зняття її з
реєстрації у спірній квартирі
недійсним.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, матеріали справи, доводи
сторін, колегія суддів приходить до
висновку, що доводи апеляційної скарги
є обґрунтованими і підлягають до
задоволення, а рішення суду першої
інстанції до скасування з ухваленням
нового рішення у справі про відмову у
задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303 - 316 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Куйбишевського районного суду
м. Донецька від 23 квітня 2014 року
скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_3, Комунальне
підприємство «Керуюча компанія
Куйбишевського району м. Донецька» про
визнання права користування житловим
приміщенням, зобов'язання усунути
перешкоди в користуванні житловим
приміщенням - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді: