Справа № 352/3652/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1401/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М.М.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю.,
Соколовського В.М.

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Черніївської сільської ради, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на стороні відповідача - ОСОБА_3, про
скасування акта №18 від 13.11.2013 року,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Тисменицького районного суду
від 29 квітня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у
березні 2007 року згідно договору
купівлі-продажу він придбав земельну
ділянку площею 0,15 га в урочищі «Ріпак»
по АДРЕСА_1 Тисменицького району, про що
29.03.2007 року отримав державний акт.

05.09.2008 року Черніївка сільська рада
видала акт №80, де вказано, що ширина
земельних ділянок ОСОБА_2 і суміжника
ОСОБА_3 становить 49,10 м. при нормі у
відповідності до державних актів - 50 м.
Рекомендовано 49,10 м. поділити порівну
по 24,55м. Таку ж рекомендацію надано в
акті №81 від 29.09.2008 року.

19.06.2009 року Черніївська сільська рада
видала новий акт заміру земельних
ділянок №99, який суперечить першим
двом актам, як в частині замірів, так і в
частині висновків. Даний акт №99 ОСОБА_2
оскаржив. Рішенням Тисменицького
районного суду від 19.05.2010 року його
позов задоволено. Визнано недійсним
рішення Черніївської сільської ради
від 23.07.2009 року в частині погодження меж
земельних ділянок ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, що були затверджені актом №99.

Межі належної позивачу земельної
ділянки були винесені в натурі у серпні
2013 року, що зафіксовано актом виносу і
передачі межових знаків згідно
виготовленої ПП «Прикарпатський
земельний центр» технічної
документації.

13.11.2013 року Черніївська сільська рада
складає новий акт №18, який на думку
позивача, ідентичний скасованому акту
№99, а відтак підлягає скасуванню.

ОСОБА_2 просив суд скасувати
оскаржуваний акт №18 від 13.11.2013 року,
стягнути з відповідача на його користь
матеріальну шкоду в розмірі 4560 грн., а
також просив стягнути з відповідача 5000
грн. моральної шкоди на користь БФ
«Карітас-Івано-Франківськ УГКЦ».

Рішенням Тисменицького районного суду
від 29 квітня 2014 року в задоволенні
даного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Апелянт вказав, що складаючи
оспорюваний акт №18 від 13.11.2013 року, за
результатами розгляду заяви ОСОБА_3
Черніївська сільська рада порушила
вимоги Закону України «Про звернення
громадян», оскільки не запросила
ОСОБА_2 як власника суміжної земельної
ділянки для надання пояснень.

Апелянт також вважає, що оспорюваний
акт №18 є спірним за своїм змістом і в
цілому не відповідає вимогам
Земельного кодексу України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
з'ясував суттєвих обставин справи, а
саме не розглянув питання щодо
правомірності даного акта відносно
прав та інтересів позивача ОСОБА_2

Посилаючись на вказані обставини,
ОСОБА_2 просив скасувати рішення
Тисменицького районного суду від 29
квітня 2014 року та ухвалити нове, яким
скасувати акт №18 від 13.11.2013 року,
складений Черніївською сільською
радою.

В судовому засіданні апеляційного суду
апелянт ОСОБА_2 підтримав доводи
апеляційної скарги.

Представник Черніївської сільської
ради - сільський голова Федоришин М.,
третя особа ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_6 заперечили вимоги апеляційної
скарги, посилаючись на обґрунтованість
висновків суду першої інстанції.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Постановляючи рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої
інстанції правильно виходив із того,
що позивач не довів незаконності
оскаржуваного ним акту від 18.11.2013 року.

Так, із матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_2 оскаржує акт № 18 від 13.11.2013
року, складений узгоджувальною
комісією Черніївської сільської ради
та затверджений сільським головою
Федоришиним М.М. за результатами
розгляду заяви ОСОБА_3, власника
суміжної земельної ділянки із ОСОБА_2
щодо встановлення меж земельної
ділянки останнього. В акті вказано, що
межею між земельними ділянками
позивача та ОСОБА_3 служить встановлена
останнім огорожа з металевих
стовпчиків та металевої сітки, підстав
для перенесення якої немає.

Так, згідно ст.15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно до ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач свої вимоги про скасування
вищезазначеного акту обґрунтовує тим,
що комісія порушила порядок розгляду
скарг громадян України, порушила Закон
про приватну власність, Земельний
Кодекс України, зашкодила спорудженню
паркана між земельними ділянками.

Разом з тим, акт містить посилання на
наявну між двома суміжними земельними
ділянками межу у вигляді огорожі із
металевої сітки та зазначено, що
підстав для перенесення даної огорожі
немає, оскільки рішеннями судів таку
межу визнано законною.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_3
належить земельна ділянка згідно
Державного акту на право власності на
землю від 27 квітня 2007 року, площа
земельної ділянки на місцевості
відповідає площі земельної ділянки
вказаної в державному акті. Державний
акт чинний, тому підстав для зміни
межових знаків немає.

Узгоджувальна комісія при складанні
акту № 18 від 13.11.2013 року дійшла
висновку, що підстав для перенесення
існуючої межі (металевої огорожі)
немає.

Відповідно до положень ст. 158 ЗК України
земельні спори вирішуються судами,
органами місцевого самоврядування та
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин.

Виключно судом вирішуються земельні
спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей.

Органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах.

У разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування,
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, спір вирішується
судом.

Колегія суддів вважає, що
узгоджувальна комісія діяла в межах
наданих їй повноважень при розгляді
звернень землевласників щодо
користування земельною ділянкою,
доказів про порушення прав ОСОБА_2 суду
не представлено, а тому суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову ОСОБА_2

Рішення суду постановлено з
дотриманням вимог норм матеріального
та процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильність висновків суду першої
інстанції, а тому підстав для його
скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307,308, 313-314,316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду
від 29 квітня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча:
Пнівчук О.В.

Судді: Беркій О.Ю.

Соколовський В.М.