Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарях - Гуменюк А. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у здійсненні права власності та
виселення,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у здійсненні права
власності та виселення.

Свої вимоги мотивує тим, що згідно
розпорядження відділу приватизації
від 20.10.1998 року квартира АДРЕСА_1 була
приватизована в рівних частках між
ОСОБА_3 (мати позивачки), ОСОБА_2 та нею. У
2007 році мати померла, після її смерті
відкрилася спадщина на 1/3 частину
квартири, яка була розподілена між нею
та ОСОБА_2

08 листопада 2007 року згідно договору
дарування частини квартири відповідач
подарував їй належну йому 1/2 частину
спірної квартири, з цього ж часу вона
стала єдиним власником квартири за
адресою: АДРЕСА_1.

Зазначила, що відповідач не являється
її біологічним батьком, вони не ведуть
спільне господарство, вона
неодноразово зверталася до ОСОБА_2 з
приводу звільнення належної їй
квартири у добровільному порядку,
однак останній відмовляється. Крім
того, відповідач влаштовує сварки та
скандали, що спричиняють їй моральних
страждань.

Посилаючись на те, що вона, як законний
власник квартири, не має змоги повністю
та вільно проживати в ній, просить
усунути перешкоди у користуванні
квартирою та виселити ОСОБА_2 з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

У судовому засіданні позивачка та її
представник позовні вимоги підтримали
та просили їх задовольнити. Позивачка
пояснила, що своїм проживанням в
квартирі відповідач порушує її право
на вільне проживання в квартирі та
розпорядженням нею.

Відповідач та його представники в
судовому засіданні позов не визнали та
просили відмовити у його задоволенні.
Відповідач пояснив, що він проживає у
спірній квартирі з 1993 року, а з 1994 року
там зареєстрований. Вселився він в
спірну квартиру як член сім"ї, оскільки
він перебував у шлюбі з матірю
позивачки. Зазначив, що з 1998 року він
був співвласником даної квартири. У 2007
році він подарував позивачці 1/2 частину
квартири, після чого вся квартира на
праві власності стала належати
останній. Однак під час підписання
договору дарування між ним та ОСОБА_1
було укладено усну домовленість про те,
що він після оформлення дарування
своєї частини квартири зможе
безперешкодно проживати у цій
квартирі. Крім того, вказує, що він
надає позивачці кошти на оплату
житлово-комунальних послуг, іншого
житлового приміщення він придбати не
може, в зв'язку із скрутним фінансовим
становищем (а.с. 50-53).

Суд, заслухавши пояснення сторін,їх
представників та свідків, вивчивши
матеріали справи, оцінивши докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому їх
дослідженні, прийшов до висновку, що
позов доведений та підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, 26
березня 1993 року між матір'ю позивачки
та відповідачем було укладено шлюб (а.с.
7). Після реєстрації даного шлюбу ОСОБА_2
почав спільно проживати у АДРЕСА_1, що
не заперечувалося як позивачем, так і
відповідачем.

Згідно свідоцтва про переміну
прізвища, імені, по батькові, прізвище
позички було змінено на "ОСОБА_1", а по
батькові з "ОСОБА_1" на "ОСОБА_1" (а.с. 8-9).

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 20.10.1998 року
квартира АДРЕСА_1 належала на праві
спільної сумісної власності в рівних
частках позивачці, відповідачу та
ОСОБА_3 (а.с. 10).

Як вбачається з довідки форми № 3,
виданої КП "Синьоозерне Подільського
району м. Києва" від 12.02.2014 року спірна
квартира складається з трьох кімнат,
житловою площею 41.7 кв. м, загальною
площею 67.9 кв.м. та на спірній житловій
площі зареєстровано дві особи - ОСОБА_1
та ОСОБА_2 (а.с. 76). Відповідач
зареєстрований на спірній житловій
площі з 24.05.1994 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки
(а.с. 11). Після її смерті відкрилася
спадщина на 1/3 частину спірної
квартири, яка була поділена між
сторонами у ріних частках.

08 листопада 2007 року державним
нотаріусом Чотирнадцятої київської
державної нотаріальної контори був
посвідчений договір дарування частини
квартири, згідно якого ОСОБА_2
подарував належну йому 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (а.с. 12).

23 листопада 2007 року позивачка
зареєструвала в Київському БТІ право
власності на спірне житло, в результаті
чого вона стала єдиною власницею
квартири.

Таким чином у вищевказаній квартирі
належній лише позивачці квартирі окрім
неї, зареєстрований та фактично
проживає також і чоловік її покійної
матері - відповідач по справі.

Реєстрація та проживання відповідача у
даній квартирі, на думку позивачки,
порушує її права на користування та
розпорядження квартирою, що стало
підставою для звернення з даним до суду
позовом.

Разом з тим, у судовому засіданні з
пояснень сторін та свідків
встановлено, що відповідач вселився у
вищевказану квартиру як чоловік матері
та по сьогоднішній день проживає в ній.

Крім того, відповідач у судовому
засіданні визнав, що вся квартира на
праві власності належить позивачці та
вона не є його рідною донькою. Однак
зазначив, що він з ОСОБА_1 проживають
однією сім'єю, вели спільне
господарство.

Спірні правовідносини регулюються
нормами ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому згідно зі ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема із позовом про усунення
перешкод у здійсненні права власності.

Право користуватися чужим майном
регламентується ст. 405 ЦК України,
відповідно до якої право на
користування житлом відповідно до
закону мають лише члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним.

Разом з тим, в силу вимог ст. 156 ЖК
України відповідач по справі не є
членом сім'ї власника квартири -
позивача по справі, оскільки не є
членом подружжя позивача, його батьком,
дитиною чи особами, що ведуть з
позивачами спільне господарство та
проживають як члени однієї сім'ї.

Відносини, які склалися між позивачем
та відповідачем не можуть
розцінюватися як сімейні у розумінні
положень ст. 3 СК України та матеріали
справи не містять доказів того, що
приймалося рішення про визнання
проживання однією сім'єю між
позивачкою та відповідачем.

ОСОБА_2 подарувавши 1/2 частину квартири
позивачу, особисто втратив право
користування нею.

У судовому засіданні відповідач
пояснив, що договір дарування частини
квартири ним не оспарювався.

У письмовій формі договір найму
вищевказаної квартири позивач з
відповідачем не укладала, а існування
усних домовленостей та тривалість
проживання не породжує наслідків права
користування у відповідача, оскільки
згідно ч. 1 ст. 811 ЦК України договір
найму житла укладається у письмовій
формі.

У статті 41 Конституції України вказано,
що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно вимог ч. 1 ст. 109 ЖК Української
РСР виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

У судове засідання відповідач та його
представники не надали докази, які б
спростовували докази позивачки, тому
суд позбавлений можливості врахувати
інші докази та приймає до уваги лише
докази, які містяться в матеріалах
справи.

Оскільки відповідач своїм проживанням
порушує права позивачки як власника
спірної квартири, проживання
відповідача перешкоджає позивачці
володіти, користуватись та
розпоряджатись спірною квартирою, а
позивач має право вимагати усунути
перешкоди в користуванні та
розпорядженні своїм майном, тому
відповідач підлягає виселенню, а отже
позовні заява вимоги підлягають
задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України стягненню з відповідача на
користь ОСОБА_1 підлягають витрати по
оплаті судового збору в розмірі 229 грн.
41 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 109, 156 ЖК України, ст. 16, 319, 321, 383, 391 ЦК
України, ст. ст. 3, 10, 11, 15, 58-60, 88, 209, 212-215
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у здійснені права власності
та виселення задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1
права власності квартири АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_2) судовий збір
у розмірі 229 грн. 41 коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва шляхом
подання через Подільський районний суд
міста Києва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя М. О. Шаховніна