Справа № 1309/3019/12
Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/2823/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, прокурора Лящука Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_2 на
рішення Залізничного районного суду
м.Львова від 21 лютого 2014 року в справі
за позовом прокурора Залізничного
району м.Львова в інтересах Львівської
обласної державної адміністрації до
ОСОБА_3, ОСОБА_2 про відшкодування
збитків, завданих державі злочином,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2013 року прокурор
Залізничного району м.Львова звернувся
з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди, завданої державі
злочином. Зазначав, що вироком
Залізничного районного суду м.Львова
від 11.12.2012 року відповідачів визнано
винними в вчиненні злочину на підставі
ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України. Посилався
на те, що вказані особи, будучи
службовими особами, умисно,
зловживаючи службовим становищем,
діючи в інтересах третіх осіб, видали
довідки гаражного кооперативу
«Автолюбитель-6», в яких вказали, що
гаражні бокси введені в експлуатацію.
Зазначав, що в подальшому власники
гаражних боксів оформили право
власності на такі, та згодом гаражі
були викуплені у них з мотиву
суспільної необхідності у зв»язку з
реконструкцією аеродрому ДП
«Міжнародний аеропорт Львів» на
підставі розпорядження КМУ від 21.04.2010
року, і власникам гаражних боксів
перераховано як відшкодування 255 888
грн. 30 коп. з держаного бюджету, чим
державі завдано шкоду. Просив стягнути
солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_2 255 888,30 грн.
збитків, завданих ними державі в особі
Львівської обласної державної
адміністрації.

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_3, ОСОБА_2 в користь держави в
особі Львівської обласної державної
адміністрації 255 888 грн. 30 коп. збитків.
Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2 в дохід
держави по 107 грн. 30 коп. судового збору
з кожного.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 В апеляційній скарзі
стверджують про порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з»ясування обставин, що мають
значення для справи. Зазначають, що
вигодонабувачами вчиненого ними
злочину були терті особи, а тому
вважають, що збитки, завдані злочином
повинні відшкодовуватися сааме ними,
оскільки вони незаконно набули майно.
Посилаються на те, що вона мають
незначний розмір доходів, а тому
фізично не можуть відшкодувати державі
збитки. Просять рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника ОСОБА_2, ОСОБА_3
- ОСОБА_4 на підтримання апеляційної
скарги, пояснення прокурора Лящука Т.І.
про заперечення доводів апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити з наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини.

Вироком Залізничного районного суду
м.Львова від 11 грудня 2012 року засуджено
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за ч.2 ст.364 КК України
(в редакції Закону чинній на момент
скоєння злочину) та обрано міру
покарання у виді 3 років позбавлення
волі з позбавленням права обіймати
посади пов»язані із виконанням
організаційно-розпорядчих функцій на
строк 1 рік; за ч.2 ст.366 КК України (в
редакції Закону чинній на момент
скоєння злочину) та обрано міру
покарання у виді 2 років позбавлення
волі з позбавленням права обіймати
посади пов»язані із виконанням
організаційно-розпорядчих функцій на
строк 1 рік. На підставі ст.70 КК України
шляхом поглинання менш суворого
покарання більш суворим, призначено
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 остаточне покарання
за сукупністю злочинів, обравши їм
покарання строком на 3 роки позбавлення
волі з позбавленням права обіймати
посади пов»язані із виконанням
організаційно-розпорядчих функцій на
строк 1 рік. Застосовано відносно
останніх ст.75 КК України та звільнено
їх від відбуття основного покарання у
виді позбавлення волі на строк 3 роки з
випробовування, встановивши іспитовий
строк на 1 рік. (а.с. 23-34)

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
неправомірними діями відповідачів
державі завдано шкоду, яка підлягає
стягненню солідарно з останніх.

Однак з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України підставою
звільнення від доказування є вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення, обов'язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.п. 2, 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27
березня 1992 року «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», шкода, заподіяна
особі й майну громадянина або
заподіяна майну юридичної особини,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними й шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Шкода, заподіяна кількома особами,
відшкодовується кожною з них в частині,
заподіяній нею (в порядку часткової
відповідальності).

Особи, які спільно заподіяли шкоду,
тобто заподіяли неподільну шкоду
взаємопов'язаними, сукупними діями або
діями з єдністю наміру, несуть
солідарну відповідальність перед
потерпілими.

Зазначених положень закону суд першої
інстанції не врахував і дав невірну
оцінку обставинам справи.

Так, вищевказаним вироком суду
встановлено, що ОСОБА_3, працюючи з
15.06.2005 року на посаді голови правління
гаражного кооперативу "Автолюбитель-6",
та виконуючи організаційно-розпорядчі
функції, входячи до складу правління
кооперативу підписав та поставив
печатку гаражного кооперативу на
попередньо заповнені, підписані та
зареєстровані довідки бухгалтером
ОСОБА_2, про здачу в експлуатацію
гаражного боксу, видані ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, хоча насправді гаражні
бокси останніх в експлуатацію не
приймались.

Також вироком встановлено, що
ОСОБА_2, знаючи, що жоден гаражний бокс
гаражного кооперативу в експлуатацію
не приймався, умисно, зловживаючи
службовим становищем, діючи в
інтересах третіх осіб, заповнила,
внесла завідомо неправдиві відомості,
підписала та зареєструвала довідки,
які потім ОСОБА_3, знаючи, що жоден
гаражний бокс гаражного кооперативу в
експлуатацію не приймався, умисно,
зловживаючи службовим становищем,
діючи в інтересах третіх осіб,
скріпив своїм підписом та поставив на
них печатку гаражного кооперативу, а в
подальшому дані довідки були видані
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, які були членами
гаражного кооперативу "Автолюбитель-6"
та володіли гаражними боксами, в яких
вказано, що дані гаражні бокси було
прийнято в експлуатацію, хоча
насправді такі в експлуатацію у
встановленому законом порядку ніколи
не приймалися.

В подальшому на підставі зазначених
довідок вказані вище особи оформили
свідоцтва про право власності на
вказані гаражі.

На підставі неправомірно виданих
бухгалтером гаражного кооперативу
"Автолюбитель-6" ОСОБА_2 та головою
гаражного кооперативу "Автолюбитель-6"
ОСОБА_3 довідок, зазначеним власникам
гаражних боксів було безпідставно
оформлено право власності на їхні
гаражі, які в подальшому були викуплені
у них з мотиву суспільної необхідності
у зв'язку з реконструкцією аеродрому
державного підприємства "Міжнародний
аеропорт Львів" на підставі
розпорядження Кабінету Міністрів
України №948-р від 21.04.2010 року „Про викуп
об'єктів приватної власності та
земельних ділянок з мотиву суспільної
необхідності" та перераховано як
відшкодування 255888 грн. 30 коп. з
Державного бюджету України.

Таким чином, вироком встановлено
вчинення дій ОСОБА_3 по видачі довідок 17
особам, а ОСОБА_2 - 19 особам.

Також з вироку вбачається, що таким не
встановлено кваліфікуючих ознак,
визначених ст.ст.26, 28 КК України -
співучасті у злочині, вчинення злочину
групою осіб, групою осіб за попередньою
змовою або злочинною організацією.

А відтак, оскільки вироком не
встановлено сукупності дій або дій з
єдністю наміру, висновок суду про
наявність підстав для покладення
обов»язку щодо солідарної
відповідальності не відповідає
обставинам справи.

Згідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його
у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно, при цьому особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших
осіб чи наслідком події. Положення
цієї глави застосовуються також до
вимог про: 1) повернення виконаного за
недійсним правочином; 2)
витребування майна власником
із чужого незаконного володіння; 3)
повернення виконаного однією із сторін
у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

Крім того відповідно до тлумачень ст.
1212 ЦК України коментована норма
передбачає можливість виникнення
недоговірних зобов'язань двох
різновидів: а) внаслідок
безпідставного набуття майна за
рахунок іншої особи; б) внаслідок
безпідставного збереження майна за
рахунок іншої особи (потерпілого).

Умовами виникнення даних зобов'язань є:
а) набуття (збереження майна, яке мало
бути витрачене) однією особою; б)
відповідна втрата майна (або
неотримання майна) іншою особою; в)
відсутність достатньої правової
підстави для цього (угоди сторін,
вказівки закону тощо). При цьому до
відсутності правової підстави ч. 1 ст.
1212 ЦК прирівнює ситуацію, коли
підстава, на якій воно було набуте,
згодом відпала (наприклад, договір
визнаний недійсним).

Ст.1214 ЦК України визначено, що особа,
яка набула або зберегла його у себе без
достатньої правової підстави,
зобов'язана відшкодувати всі доходи,
які вона одержала або могла одержати
від цього майна з часу, коли ця особа
дізналася або могла дізнатися про
володіння цим майном без достатньої
правової підстави.

Вироком встановлено, що ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23
перераховано як відшкодування з
Державного бюджету України 255888 грн. 30
коп.

Статтею 10 ЦПК України передбачено,
що суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст.30 ЦПК України
сторонами в цивільному процесі є
позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути
фізичні і юридичні особи, а також
держава.

Відповідно до ч.1 ст.33 ЦПК України суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред»явлено не до тієї
особи, яка має відповідати за позовом,
або залучає до участі у справі іншу
особу як співвідповідача.

З матеріалів справи вбачається, що
представником відповідачів подавалось
клопотання про залучення до участі в
розгляді справи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_22, ОСОБА_23, однак таке
відхилено.

Таким чином справу розглянуто
судом без участі осіб, які
безпосередньо подавали підроблені
довідки для реєстрації права власності
на гаражні бокси, і отримали
відшкодування з Державного бюджету за
гаражні бокси, які викуплені з мотивів
суспільної необхідності, чим фактично
вирішено питання про їх права і
обов»язки та залишено у їх власності
безпідставно набуті кошти.

Також колегією суддів приймається
до уваги і те, що ні в позовній заяві, ні
у вироку не зазначено сум, що отримали
безпосередньо ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 (а.с.2, 23-34, 78), що
враховуючи вчинення дій ОСОБА_3 по
видачі довідок 17 особам, а ОСОБА_2 - 19
особам унеможливлює вирішення питання
про визначення розміру збитків окремо
по ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Суд першої інстанції на вказане
уваги не звернув, у зв»язку з цим
рішення суду першої інстанції на
підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову з підстав
зазначених в позовній заяві та в заяві
про уточнення позовних вимог -
солідарному стягненню з ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 255888 грн. 30 коп. (а.с.2-5, 78)

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316
ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду
м.Львова від 21 лютого 2014 року
скасувати. Ухвалити нове рішення.
Відмовити в задоволенні позову
прокурора Залізничного району м.Львова
в інтересах Львівської обласної
державної адміністрації до ОСОБА_3,
ОСОБА_2 про відшкодування збитків,
завданих державі злочином.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.