АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

19 червня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі -
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Банк Форум» до ОСОБА_1, яка
діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи: Орган опіки та піклування
Дарницької районної в м.Києві
державної адміністрації, Дарницький
районний відділ ГУ ДМС у м.Києві,
Відділу державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у м.Києві про зняття з
реєстрації та виселення, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на заочне рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
04 грудня 2013 року,

встановила:

у липні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив зняти з
реєстрації та виселити ОСОБА_1 та
неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 з
квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що
у зв'язку з невиконанням умов
кредитного договору, укладеного між
ним та ОСОБА_1, 10 лютого 2009 року
приватним нотаріусом ОСОБА_5 вчинено
виконавчий напис, яким звернуто
стягнення на предмет іпотеки, а саме -
квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м.Києва від 04 грудня 2013
року позов задоволено частково,
виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з
квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
представник відповідача подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач обґрунтовував свої вимоги тим,
що 14 вересня 2007 року між ним та
відповідачем ОСОБА_1 укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого Кредитор надав Позичальнику
кредит у вигляді невідновлювальної
кредитної лінії з лімітом 260 000 дол. США
по 14 вересня 2017 року та договір іпотеки,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1,
зазначав, що 10 лютого 2009 року у зв'язку з
невиконанням умов вказаного
кредитного договору приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 вчинено
виконавчий напис, згідно якого
звернуто стягнення на предмет іпотеки,
30 липня 2009 року ВДВС Дарницького РУЮ в
м.Києві відкрито виконавче провадження
та 26 січня 2010 року складено акт опису і
арешту майна. Крім того, позивач
зазначав, що 14 травня 2013 року на адресу
відповідача було направлено письмову
вимогу про звільнення предмета
іпотеки, однак станом на 01 липня 2013 року
заборгованість не погашена та житлове
приміщення не звільнене.

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м.Києва від 04 грудня 2013
року позов задоволено частково,
виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з
квартири АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов частково, суд
виходив з того, що відповідач ОСОБА_6 та
неповнолітні ОСОБА_2, ОСОБА_3 не
звільнили житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки.

Такий висновок суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, відповідає
встановленим по справі обставинам,
судом першої інстанції було правильно
застосовано норми матеріального права.

В своїй апеляційній скарзі представник
відповідача посилається на те, що судом
було неповно встановлено обставини
справи, досліджено та оцінено докази та
зазначає, що при ухваленні заочного
рішення його було позбавлено права
подати докази на підтвердження того, що
зобов'язання за кредитним договором
виконуються. Такі доводи апелянта є
необґрунтованими та не спростовують
висновків суду.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 14
вересня 2007 року між ПАТ «Банк Форум» та
ОСОБА_7 було укладено кредитний договір
№ 0315/07/01-Z, відповідно до умов якого банк
надав позичальнику кредит для
споживчих цілей у сумі 260 000 дол. США
строком по 14 вересня 2017 року, а
позичальник зобов'язався не пізніше
визначеного строку повернути всю суму
наданих коштів та сплатити 13 процентів
річних за користування кредитними
коштами. Також з матеріалів справи
вбачається, що з метою забезпечення
виконання зобов'язання за кредитним
договором між позивачем та
відповідачем 14 вересня 2007 року було
укладено договір іпотеки, предметом
якого є квартира АДРЕСА_1, яка на праві
власності належить ОСОБА_1 10 лютого 2009
року приватним нотаріусом ОСОБА_5 було
вчинено виконавчий напис на звернення
стягнення на предмет іпотеки, а саме
квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку», звернення стягнення на
переданий в іпотеку житловий будинок
або житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей.

Згідно п. 3.1.6 Договору іпотеки,
відповідач, як Іпотекодавець
зобов'язалась не відчужувати предмет
іпотеки та не обтяжувати його
зобов'язаннями зх. боку третіх осіб,
однак в порушення умов даного пункту
договору, відповідач 29 січня 2009 року
зареєструвала в спірній квартирі
народженого до укладення договору
іпотеки неповнолітнього сина ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1, а також 14 липня 2011 року -
малолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як роз'яснено п. 43 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
суди повинні виходити з того, чи мала
дитина право власності на предмет
іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені
без згоди іпотекодержателя після
укладення договору іпотеки, зокрема -
реєстрації неповнолітньої дитини в
житловому приміщенні, яке є предметом
договору іпотеки, не є підставою для
визнання такого договору недійсним із
підстав невиконання вимог закону про
отримання згоди органу опіки та
піклування.

Таким чином, судом першої інстанції
було повно та всебічно встановлено
обставини справи, перевірено їх
доказами, правильно застосовано норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_4 відхилити, а заочне рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
04 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5252/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Басалаєва А.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.