Справа № 1316/1300/12
Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/183/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів
Богонюка М.Я., Савуляка Р.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 12 жовтня 2012
року по справі за позовом Акціонерного
товариства (АТ) «Сведбанк» до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

АТ «Сведбанк» звернулося з
позовом, з врахуванням уточнених вимог,
прийнятих судом, про стягнення з
відповідачів заборгованості за
кредитним договором №1304/0907/88-006 від 28
вересня 2007 року в розмірі 38 420,28
доларів США, що еквівалентно 306 824,36
грн., шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки - житловий будинок
АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1375
га, кадастровий номер :01:002:010 за
зазначеною адресою шляхом реалізації
даного майна на публічних торгах за
початковою ціною не нижче за звичайні
ціни на це майно, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчого
провадження, а також стягнення судових
витрат. В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач посилається на те, що 28
вересня 2007 року між ВАТ «Сведбанк»,
правонаступником якого є позивач, та
відповідачем ОСОБА_4 укладено
кредитний договір № 1304/0907/88-006 зі
змінами та доповненнями, згідно з у
мовами якого банк зобов'язався надати
відповідачу ОСОБА_4 кредит у розмірі 35
000 доларів США з нарахуванням процентів
за користування кредитом із розрахунку
12,5 % річних з кінцевим терміном
погашення кредиту до 27 вересня 2017 року.
Банком умови договору виконано в
повному обсязі. Для забезпечення
зобов'язань за вказаним кредитним
договором цього дня укладено договір
поруки № 1304/0907/88-006 - Р-1 з додатковими
угодами між банком та відповідачем
ОСОБА_5 Також для забезпечення
виконання зобов'язань за зазначеним
кредитним договором між банком га
відповідачем ОСОБА_3 укладено договір
іпотеки від цього ж числа з додатковими
угодами до нього, згідно яким
іпотекодавець передав для
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором своє нерухоме
майно: спірний житловий будинок та
земельну ділянку. Зобов'язання за
кредитним договором не виконані і
заборгованість станом на 27 березня 2012
року становить 38 420,28 доларів США.
Просить позов задовольнити.

Рішенням Пустомитівського
районного суду Львівської області від
12 жовтня 2012 року позов задоволено.
Ухвалено стягнути зі ОСОБА_3 на користь
АТ «Сведбанк» заборгованість за
кредитним договором від 28 вересня 2007
року в розмірі 38 420,28 доларів США, що
еквівалентно 306 824,36 грн., звернувши
стягнення на предмет іпотеки - житловий
будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку
площею 0,1375 га, кадастровий номер
:01:002:0109, шляхом реалізації даного
майна на публічних торгах за
початковою ціною не нижче за звичайні
ціни на це майно, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчого
провадження. Проведено розподіл
судових витрат.

Рішення оскаржив ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
ухвалення рішення при неповно
з'ясованих обставинах справи. В
апеляційній скарзі посилається на те,
що позивач не мав жодних законних
підстав використовувати іноземну
валюту як засіб платежу. Вказує, що
згідно ч. 1 статті 524 ЦК України
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні.
Видача кредиту, повернення кредиту та
сплата процентів за користування
кредитом в іноземній валюті є
використанням іноземної валюти, як
засобу платежу, а тому згідно зі ст. 5 ч. 4
п.г Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю» безумовно
потребує наявності індивідуальної
ліцензії. Стверджує, що суд не вказав
способу реалізації предмета іпотеки -
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу
шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки, вказав про проведення
публічних торгів. Також, зазначає, що
неправомірно звернуто стягнення на
предмет іпотеки та стягнуто суму
заборгованості за кредитним договором,
проведено розрахунок пені в завищеній
сумі. Судом не враховано, що в
наступному на виконання кредитних
зобов'язань відповідачами внесено
частину платежів. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити частково з таких
підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України) .

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Рішення вважається
обґрунтованим, якщо воно ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим
вимогам в повній мірі не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що 28 вересня 2007 року між
ВАТ «Сведбанк», правонаступником якою
є позивач, та відповідачем ОСОБА_4
укладено кредитний договір № 1304/0907/88-006
зі змінами та доповненнями, згідно з у
мовами якого банк зобов'язався надати
відповідачу ОСОБА_4 кредит в розмірі 35
000 доларів США з нарахуванням 12,5 %
річних та кінцевим терміном погашення
кредиту до 27 вересня 2017 року, а
позичальник зобов'язався такий
повернути зі сплатою процентів. Банком
умови договору виконано у повному
обсязі.

Для забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним вище кредитним договором
укладено договір поруки № 1304/0907/88-006 Р-1
від 28 вересня 2007 року з додатковими
угодами між банком та відповідачем
ОСОБА_5 Згідно договору поруки,
поручитель несе солідарну
відповідальність з позивальником
перед банком.

Між банком та ОСОБА_3 укладено
нотаріально посвідчений договір
іпотеки від цього ж числа з додатковими
угодами до нього. За цим договором
іпотекодавець ОСОБА_3 передав в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором № 1304/0907/88-006 своє
нерухоме майно: житловий будинок
АДРЕСА_1 загальною площею 193,1 кв.м,
житловою площею 85,4 кв.м та земельну
ділянку площею 0,1375 га, кадастровий №
:01:002:0109, призначену для
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд, що належить
іпотекодавцю. За умовами іпотечного
договору від 28 вересня 2007 року (п. 11)
іпотекодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
іпотеки у випадку невиконання
іпотекодавцем основного зобов'язання
(повністю або частково), у тому числі,
якщо іпотекодавець не поверне
іпотекодержателю суму кредиту,
проценти за користування
кредитом, пеню, іншу заборгованість,
не сплатить платежі та штрафи, що
передбачені та випливають із основного
зобов'язання та договору іпотеки.

Позичальник ОСОБА_4 порушив умови
виконання зобов'язань за кредитним
договором. 20 січня 2012 року позивач
надіслав відповідачам повідомлення
про зміну умов кредитного договору та
вимогу про необхідність здійснення
платежів з погашенням заборгованості
по кредиту та відсотках і достроковим
погашенням кредиту і прострочених
платежів по кредиту у 30-ти денний строк.
Це повідомлення отримане
відповідачами 26 січня 2012 року, що
стверджується наявними в матеріалах
справи повідомленням про вручення.
Проте, відповідачі у зазначений строк
таку вимогу не виконали.

У зв'язку з порушенням позичальником
умов кредитного договору, позивач
просив стягнути шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки - житловий
будинок та земельну ділянку шляхом
реалізації цього майна на публічних
торгах за початковою ціною не нижче за
звичайні ціни на це майно, на підставі
оцінки, проведеної суб'єктом оціночної
діяльності на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчого
провадження з врахуванням того, що
загальна заборгованість по кредиту за
кредитним договором № 1304/0907/88-006
становить 38 420, 28 доларів США, яка
виникла станом на 27 березня 2012 року. Ця
сума складається з: 28 459,74 доларів США -
заборгованості по тілу кредиту 7 641,56
доларів США - заборгованості по
відсотках і 2 318,98 доларів США пені.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов'язання
не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є
його невиконання, або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком. Якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст.530 ЦК України).

Згідно ст. 536 ЦК України, за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому (ч. 1 ст. 1049, ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до умов кредитного
договору, боржник зобов'язався
здійснювати своєчасне та повне
виконання своїх зобов'язань.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку»
визначено, що іпотека - це вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом. Частиною 4 ст. 6 цього Закону
встановлено, що якщо будівля
(споруда), яка передається в іпотеку,
розташована на належній на праві
власності іпотекодавцю земельній
ділянці, така будівля (споруда)
підлягає передачі в іпотеку разом
із земельною ділянкою, на якій вона
розташована. Згідно зі ст. 33 Закону
України «Про іпотеку», у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється, зокрема,
на підставі рішення суду.

Відповідно до п.11 договору іпотеки
іпотекодержатель набуває право
звернути стягнення на предмет іпотеки
в разі невиконання іпотекодавцем
основного зобов'язання повністю або
частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не
поверне іпотекодержателю суму кредиту,
проценти за користування кредитом,
пеню, іншу заборгованість, не сплатить
платежі і штрафи, що передбачені і
випливають з основного зобов'язання.
При настанні зазначених випадків
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю письмову вимогу про
усунення порушення основного
зобов'язання та передбачених договором
зобов'язань у строк, що не перевищує
тридцять календарних днів та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, він вправі розпочати
звернення на предмет іпотеки
відповідно до умов договору.

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку»
визначено, що за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання. Відповідно до ст. 38 цього
Закону ціна продажу предмета іпотеки
встановлюється за згодою між
іпотекодавцем і іпотекодержателем або
на підставі оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності, на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна.

Стаття 39 Закону України «Про іпотеку»
передбачає, що у рішенні суду згідно
якого звернуто стягнення на предмет
іпотеки, зокрема, зазначається спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону.
Відповідно до ст.41 Закону України «Про
іпотеку» реалізація предмета іпотеки,
на який звертається стягнення за
рішенням суду, проводиться, якщо інше
не передбачено рішенням суду, шляхом
продажу на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження,
передбаченої Законом України «Про
виконавче провадження», з дотриманням
вимог цього Закону. Визначення
прилюдних торгів міститься у
Тимчасовому положенні про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, яке затверджене на виконання
Закону України «Про виконавче
провадження». Визначення терміну
публічні торги містить ст. 14 ПК України.

Виходячи із системного аналізу
вказаних норм, слід зробити висновок,
що реалізація предмету іпотеки повинна
проходити з прилюдних торгів.

Згідно зі ст. 258 ЦК України позовна
давність в один рік встановлюється до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені). З матеріалів справи вбачається,
що позивач звернувся до суду з позовом 9
квітня 2012 року, пеня нарахована з 29
березня 2011 року, тобто за 12 календарних
днів за межами вказаного строку, на що
суд першої інстанції уваги не звернув і
визначив пеню в розмірі 2 318,98 доларів
США. Таким чином, розмір пені завищений
на 51,60 доларів США, що еквівалентно 412,15
грн. Сума пені, що підлягає стягненню,
становить 2 267,38 доларів США. Відтак, у
цій частині висновки суду не
відповідають обставинам справи,
оскаржуване рішення відповідно до п.3
ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні із
зменшенням суми пені на 51,60 доларів
США.

Судом вірно дано оцінку тому, що
договір укладено в доларах США.

Тому не заслуговують на увагу
посилання апелянта на те, що судом не
дано належної оцінки тому, що позивач
не мав жодних законних підстав
використовувати іноземну валюту як
засіб платежу. Відповідно до п. 42
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
резолютивна частина рішення суду в
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як ст. 39 Закону
України «Про іпотеку», так і положенням
пункту 4 частини першої ст. 215 ЦПК.
Зокрема, у ньому в обов'язковому
порядку має зазначатися: загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; спосіб
реалізації предмета іпотеки - шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу шляхом
надання права іпотекодержателю на
продаж предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації (при цьому суд
може зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності (незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій).

Судом вірно вказано, що слід
звернути стягнення на предмет іпотеки
шляхом реалізації даного майна на
торгах за початковою ціною не нижче за
звичайні ціни на це майно, на підставі
оцінки, проведеної суб'єктом оціночної
діяльності на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчого
провадження.

Оскільки судом лише звернуто
стягнення на предмет іпотеки, тому не
заслуговують на увагу посилання
апелянта на те, що судом неправомірно
одночасно звернуто стягнення на
предмет іпотеки та стягнуто суму
заборгованості за кредитним договором.

Внесені відповідачами кошти на
виконання кредитних зобов'язань після
ухвалення оскаржуваного рішення
можуть бути враховані при його
виконанні.

Рішення суду в зазначеній частині
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
відповідно до ст. 308 ЦПК України у
зазначеній частині його слід залишити
без змін.

Рішення суду в решті не оскаржене,
а відтак в цій частині таке рішення не
є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст.303, п. 3 ч.1 ст.307, ст. ст. 309,
313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
12 жовтня 2012 року змінити.

Позов Акціонерного товариства
«Сведобанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3
задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3
(індентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1)
на користь Акціонерного товариства
«Сведбанк» (код. )
заборгованість за кредитним договором
№ 1304/0907/88-006 від 28 вересня 2007 року в
розмірі 38 368,68 доларів США (тридцять
вісім тисяч триста шістдесят вісім
доларів США, 68 центів), що складається з
28 459,74 доларів США - заборгованості по
тілу кредиту 7 641,56 доларів США -
заборгованості по відсотках і 2 267,38
доларів США пені, та еквівалентно 306
412,21 грн. (триста шість тисяч чотириста
дванадцять грн. 21 коп.); звернувши
стягнення на предмет іпотеки - житловий
будинок АДРЕСА_1 Львівської області та
земельну ділянку площею 0,1375 га,
кадастровий номер :01:002:0109,
шляхом реалізації даного майна на
прилюдних торгах за початковою ціною
не нижче за звичайні ціни на це
майно, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності на
стадії оцінки майна, під час
проведення виконавчого провадження.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і з цього часу може бути
оскарженим у касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: