Номер провадження: 22-ц/785/3821/14
Головуючий у першій інстанції Середа
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів - Черевко П.М.

- Артеменко І.А.

при секретарі -Добряк Н.І.

за участю: ОСОБА_3, представника
ОСОБА_4-ОСОБА_5, ОСОБА_6 та її
представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Одеської області цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_4 -ОСОБА_5 та заявою ОСОБА_8, яка
приєдналася до апеляційної скарги, на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 27 січня 2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
припинення права власності на ? частку
в квартирі АДРЕСА_1 дорозі в м. Одесі,
яка є спільним майном, скасування
запису в реєстрі прав власності на
нерухоме майно та визнання права
власності, за участю третьої особи -
ОСОБА_6 ,-

встановила:

02 червня 2008 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із позовом про встановлення факту
сумісного проживання із ОСОБА_3,
визнання заповіту недійсним, визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом та визнання права
власності у порядку спадкування за
законом на ? частку квартири АДРЕСА_1

11 липня 2008 року відповідач ОСОБА_3
звернувся із зустрічним позовом до
ОСОБА_4 про припинення права власності
ОСОБА_4 на ? частку спірної квартири,
скасування запису в реєстрі прав
власності на нерухоме майно та
визнання за ним права власності на 1/4
частку спірної квартири.

Свій зустрічний позов ОСОБА_3
обґрунтовував тим, що частка
відповідачки є незначною, квартира -
річчю неподільною, сумісне проживання
у квартирі з визначенням порядку
користування неможливе, відповідачка
має інше повноцінне житло у місті
Одесі.

Ухвалою суду від 30 вересня 2010 року
первісний позов було залишено без
розгляду. Ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 05 червня 2012 року
вказана ухвала суду першої інстанції
була скасована з направленням справи
для продовження розгляду (т.1, а.с.282-283).

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 26 листопада 2012 року позовні
вимоги ОСОБА_4 про встановлення факту
сумісного проживання, визнання
заповіту недійсним та визнання права
власності у порядку спадкування за
законом залишено без розгляду.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 26 листопада 2012 року позовні
вимоги ОСОБА_3 були задоволені
частково.

Було припинено право власності ОСОБА_4
на 1/4 частку спірної квартири та
визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4
частку цієї квартири.

Також з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в
рахунок сплати вартості 1/4 частки
спірної квартири було стягнуто грошові
кошти у розмірі 84 000 грн., що розміщені
на депозитному рахунку Управління
державної судової адміністрації
Одеської області.

Представник ОСОБА_4-ОСОБА_5 подав
апеляційну скаргу на рішення суду
першої інстанції від 26 листопада 2012
року. Ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 26 лютого 2013 року
оскаржене рішення залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 липня 2013 р. касаційна
скарга задоволена частково. Рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 26 листопада 2012 року та ухвала
апеляційного суду Одеської області від
26 лютого 2013 року скасовані, справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішенням суду першої інстанції від 27
січня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволені. Припинено право власності
ОСОБА_4 на ? частину квартири АДРЕСА_1
дорозі в м. Одесі.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1 дорозі в м.
Одесі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в
рахунок сплати вартості ? частини
квартири АДРЕСА_1 в м. Одесі грошеві
кошти у розмірі 84 000 грн., які розміщені
на депозитному рахунку
територіального управління державної
судової адміністрації Одеської
області.

В апеляційній скарзі представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ставиться питання про
скасування рішення суду в зв'язку з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалення
нового рішення, яким просить відмовити
у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду в межах вимог
скаржника і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що частка
відповідачки у спірній квартирі є
незначною і не може бути виділена в
натурі, річ є неподільною, спільне
володіння і користування квартирою є
неможливим і припинення її права
власності на частку у спільній
квартирі не завдасть їй істотної шкоди,
оскільки ОСОБА_4 забезпечена житлом, у
спірній квартирі не проживала і такого
наміру не мала, позивач перерахував на
депозитний рахунок вартість ? частини
квартири.

Судова колегія вважає, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ОСОБА_9 та його мати
-ОСОБА_10 на підставі Свідоцтва про
право власності на житло від 28
листопада 2002 року набули право
власності по ? частині спірної
квартири, яка складається з двох
кімнат, житловими площами 11,7 кв.м. та 13,6
кв.м., загальна площа квартири
становить 50,2 кв.м., розташована на 4-му
поверсі дев'ятиповерхового
багатоквартирного будинку. Відповідно
до судової будівельно-технічної
експертизи від 17 грудня 2013 року
виділити в натурі ? частину та ?
частини в повному складі житлових та
підсобних приміщень , регламентованими
нормативними документами, технічно не
представляється можливим.

У 2002 році ОСОБА_9 зареєстрував шлюб із
ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_12 відкрилася
спадщина у вигляді ? частини спірної
квартири. Відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за законом від 01
серпня 2005 року ОСОБА_4 успадкувала 14
частки спірної квартири.

Іншу частину спадкового майна
успадкувала ОСОБА_10, яка склала заповіт
на користь ОСОБА_3ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_10 померла.

Відповідно свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 05 червня 2007
року 3/4 частки спірної квартири
належить позивачеві.

Право власності на спірну квартиру
зареєстровано за сторонами в
установленому законом порядку.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4 про припинення права власності
на 14 частину спірної квартири, просив
визнати за ним право власності на
вказану частку квартири зі сплатою її
вартості у розмірі 84 000 грн.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 26 листопада 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
26 лютого 2013 року, позовні вимоги ОСОБА_3
були задоволені частково.

Було припинено право власності ОСОБА_4
на 1/4 частку спірної квартири та
визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4
частку цієї квартири.

З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в рахунок
сплати вартості 1/4 частки спірної
квартири було стягнуто грошові кошти у
розмірі 84 000 грн., що розміщені на
депозитному рахунку Управління
державної судової адміністрації
Одеської області.

Після набрання законної сили рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 26 листопада 2012 року ОСОБА_3 12 липня
2013 року продав АДРЕСА_1 у м. Одесі ОСОБА_6
(а.с.179 т.2). В зазначеному договорі
купівлі-продажу вказано, що ? частина
спірної квартири належить позивачу на
підставі рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 26 листопада
2012 р., 34 частини - на підставі Свідоцтва
про право власності за заповітом від 05
червня 2007 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 липня 2013 року касаційна
скарга ОСОБА_4 задоволена частково.
Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 26 листопада 2012 року та
ухвала апеляційного суду Одеської
області від 26 лютого 2013 року скасовані,
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Таким чином, судовою колегією
встановлено, що рішення суду, на
підставі якого позивач отримав право
власності на ? частину квартири,
скасоване. Але на час нового розгляду
справи власником спірної квартири в
цілому є ОСОБА_6

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення
про задоволення позову на вказану
обставину уваги не звернув та визнав за
позивачем право власності на ? частину
спірної квартири, яка на час ухвалення
рішення знаходиться у власності
ОСОБА_6

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа,
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів передбачений ст. 16 ЦК
України.

Як правило, власник порушеного права
може скористатися не будь-яким, а
конкретним способом захисту свого
права. Спосіб захисту порушеного права
частіше за все визначається
спеціальним законом, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини.

У разі неправильно обраного способу
захисту цивільних прав та інтересів,
суд вправі відмовити в позові.

Позивачем заявлено вимоги про
припинення права власності на ? частку
в квартирі АДРЕСА_1 дорозі в м. Одесі ,
яка є спільним майном , зі сплатою
вартості цієї частки і саме ці вимоги
вирішив суд.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України
рішення суду є правовстановлюючим
документом, яким остаточно вирішується
спір.

Отже, одночасне існування двох
правовстановлюючих документів на
квартиру АДРЕСА_1 м. Одесі, якими є
договір купівлі-продажу від 12 липня 2013
року та рішення суду першої інстанції
від 27 січня 2014 року, суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства, встановленим ст. 3 ЦК
України.

Враховуючи те, що позивач після
скасування рішення суду, на підставі
якого позивач набув право власності на
квартиру в цілому , неправильно обрав
спосіб судового захисту, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Судова колегія вважає, що вирішення
спору про припинення права на частку у
спільному майні за вимогою
співвласника можливо у разі повернення
сторін у первісний стан, тобто коли
спірна частка квартири належала
відповідачці на праві спільної
часткової власності.

Таким чином, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції, виносячи рішення,
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права , що є підставою
для скасування рішення суду першої
інстанції з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1,
313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_4 -ОСОБА_5 та заяву ОСОБА_8, яка
приєдналася до апеляційної скарги
-задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
міста Одеси від 27 січня 2014 року -
скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким в
позові ОСОБА_3 -відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області
В.О. Суворов

П.М. Черевко

І.А.
Артеменко