У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,
суддів: Євграфової
Є.П., Журавель
В.І., за участю прокурора Скрипка
М.В., Завгородньої І.М., Іваненко
Ю.Г., розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом заступника прокурора
Голосіївського району м. Києва до
Київської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа - Департамент земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київська міська державна
адміністрація) про визнання недійсним
рішення, державних актів на право
власності на земельну ділянку,
договорів купівлі-продажу, відновлення
становища, яке існувало до порушення за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 26
лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року позивач звернувся до
суду з даним позовом, зазначивши в його
обгрунтування, що рішенням Київської
міської ради від 18 грудня 2008
року № 922/922 «Про передачу громадянам
України земельних ділянок для
будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель і споруд та для ведення
садівництва у мікрорайоні Жуляни у
Солом'янському та Голосіївському
районах м. Києва» відведено 975
громадянам земельні ділянки для
будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель та споруд, а також 315
громадянам надано земельні ділянки для
ведення садівництва у мікрорайоні
Жуляни у Солом'янському та
Голосіївському районах м. Києва.

Пунктом 893 зазначеного рішення ОСОБА_4
передано у приватну власність земельну
ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку господарських
будівель та споруд.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_4
видано державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку,
який зареєстрований Головним
управлінням виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА) 22 грудня
2009 року за № 07-7-05105.

17 грудня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
укладено договір купівлі-продажу
зазначеної земельної ділянки,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
17 листопада 2011 року
задоволений позов заступника
прокурора м. Києва в частині скасування
рішення Київської міської ради від 18
грудня 2008 року № 922/922 «Про
передачу громадянам України земельних
ділянок для будівництва та
обслуговування житлових будинків,
господарських будівель і споруд та для
ведення садівництва у мікрорайоні
Жуляни у Солом'янському та
Голосіївському районах м. Києва»,
зокрема й ділянки, виділеної ОСОБА_4

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
20 вересня 2012 року, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 січня 2013
року, скасовано постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
листопада 2011 року в частині скасування
оскаржуваного рішення щодо передачі
земельних ділянок ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та
ухвалено нове про відмову у
задоволенні позову в цій частині.

Посилаючись на те, що проект
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки ОСОБА_4 не
розроблявся, контролюючими органами не
розглядався та не погоджувався, проект
рішення про передачу у власність
земельної ділянки головним
управлінням земельних ресурсів не
готувався та на розгляд міської ради не
направлявся, експертиза проекту
землеустрою та містобудівної
документації не проводилась, позивач
просив суд визнати незаконним та
скасувати пункт 893 Додатку № 1 до
рішення Київської міської ради від 18
грудня 2008 року № 922/922; визнати
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,1000 га на АДРЕСА_1, кадастровий номер 8 000
000 000:79:364:0320, виданий ОСОБА_4 і
зареєстрований Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА) 22 грудня
2009 року № 07-7-05105; визнати недійсним
договір купівлі-продажу зазначеної
земельної ділянки, укладений 17
грудня 2010 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та
відновити становище, яке існувало до
порушення шляхом визнання права
власності на зазначену земельну
ділянку за територіальною громадою м.
Києва.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 2 вересня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
26 лютого 2014 року рішення суду першої
інстанції в частині визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку, договору
купівлі-продажу, відновлення
становища, яке існувало до порушення
скасовано та ухвалено нове.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,1000 га по АДРЕСА_1, кадастровий №
8 000 000 000:79:364:0320, виданий ОСОБА_4 і
зареєстрований Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
КМР (КМДА) 22.12.2009 року №
07-7-05105;

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,1000 га по АДРЕСА_1, кадастровий №
8 000 000 000:79:364:0320, укладений 17
грудня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Рішення суду першої інстанції в
частині вимог про визнання незаконними
та скасування п.893 додатку № 1 до
рішення Київської міської ради від
18 грудня 2008 року № 922/922 -
скасовано і провадження в цій частині
закрито.

Відновлено становище, яке існувало до
порушення шляхом визнання права
власності на земельну ділянку площею
0,1000 га по АДРЕСА_1, кадастровий
№ 8 000 000 000:79:364:0320 за
територіальною громадою м. Києва.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення апеляційного суду і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
прокурора, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Вимоги до рішення суду апеляційної
інстанції викладені у ст. 316 ЦПК
України.

У мотивувальній частині рішення слід
наводити дані про встановлені судом
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінку всіх доказів, розрахунки,
з яких суд виходив при задоволенні
грошових та інших майнових вимог.
Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта статті 60
ЦПК).

Рішення апеляційного суду вказаним
вимогам не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку, договору
купівлі-продажу та відновлення
становища, яке існувало до порушення та
ухвалюючи в цій частині нове про
задоволення позову, апеляційний суд
виходив з того, що державний акт
виданий на підставі рішення Київської
міської ради від 18 грудня 2008 року, яке
скасовано постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
листопада 2011 року, а тому дійшов
правильного висновку про визнання
оскаржуваного державного акту
недійсним.

Встановивши, що ОСОБА_4 розпорядилася
земельною ділянкою, державний акт про
право власності на яку визнаний
недійним, апеляційний суд, на підставі
ст. ст. 203, 215 ЦК України, обґрунтовано
визнав недійсним договір
купівлі-продажу від 17 грудня 2010 року.

Разом з тим, вирішуючи спір в частині
визнання незаконним та скасування
пункту 893 додатку № 1 до рішення
Київської міської ради від 18
грудня 2008 року, апеляційний суд в
порушення ст. 316 ЦПК України допустив
невідповідність резолютивної частини
рішення висновкам, наведеним у
мотивувальній частині.

Зокрема, закриваючи провадження у
справі в частині визнання незаконним
та скасування пункту 893 додатку № 1 до
рішення Київської міської ради від 18
грудня 2008 року, апеляційний суд не
навів підстав закриття провадження, а
натомість погодився з висновком суду
першої інстанції про відсутність
правових підстав для задоволення
позову в цій частині.

За таких обставин, рішення
апеляційного суду не можна вважати
законним та обґрунтованим, що в силу ст.
338 ЦПК України є підставою для його
скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
26 лютого 2014 року в частині закриття
провадження за вимогами про визнання
незаконним та скасування п. 893
додатку № 1 до рішення КМР від 18.12.2008
року № 922/922 скасувати, справу в цій
частині направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду м. Києва від 26 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І.
Євтушенко

Судді:

Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко