Номер провадження 22-ц/775/4857/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого
судді Санікової О.С.

суддів:
Барсукової О.І., Канурної О.Д.

при секретарі
Хохулі М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа відділ державної
виконавчої служби Куйбишевського
районного управління юстиції у м.
Донецьку про стягнення заборгованості
по аліментам та неустойки за
прострочення сплати аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Куйбишевського районного суду
м. Донецька від 29 квітня 2014 року,-

В С Т А Н О В И
В:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2,
посилаючись на те, що рішенням
Куйбишевського районного суду м.
Донецька від 4 жовтня 2011 року з ОСОБА_2
стягнуто аліменти на утримання
неповнолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх
видів доходу, щомісяця, але не менше ніж
30 відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку до досягнення
нею повноліття, починаючи з 10 травня 2011
року.

На виконання зазначеного рішення
суду нею був поданий виконавчий лист до
відділу державної виконавчої служби
Куйбишевського районного управління
юстиції у м. Донецьку.

Але відповідач сплачував аліменти
нерегулярно, у зв'язку з чим станом на 1
листопада 2013 року згідно довідки,
виданої ВДВС Куйбишевського районного
управління юстиції, утворилась
заборгованість у розмірі 21241 грн. 50 коп.
Відповідач на даний час ніде не працює,
з розміром заборгованості не
погоджується та сплачувати її
відмовляється.

З урахуванням уточнених позовних
вимог просила стягнути з відповідача
заборгованість по сплаті аліментів
станом на 1 січня 2014 року у сумі 13264 грн.
19 коп. та пеню у сумі 98331 грн. 85 коп.

Рішенням Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 29 квітня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені
частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 заборгованість по аліментам по 1
квітня 2014 року у розмірі 13264.19 грн. та
неустойку за несплачені аліменти у
розмірі 5000 грн.; вирішено питання
судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким позовні вимоги щодо
стягнення з ОСОБА_2 пені за
прострочення сплати аліментів у
розмірі 98331.85 грн. задовольнити в
повному обсязі, посилаючись на
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; апелянт вважає, що судом
не враховано та не надано належної
оцінки тому факту, що заборгованість по
аліментам у відповідача склалась з 10
травня 2011 року і з цього часу по 1 квітня
2014 року він був працездатний, не був
визнаний інвалідом, не мав на утриманні
інших осіб, відповідачем до суду не
було представлено жодного доказу його
тяжкої хвороби за цей період або
тяжкого матеріального стану у зв'язку з
заборгованістю по зарплаті або доказів
наявності іншої обставини, що
унеможливлювало сплату ним аліментів в
повному обсязі; суд не врахував також,
що відповідач за цей період сплачував
навіть менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку; за вказаний період
більш ніякої допомоги на дитину ОСОБА_2
не надавав, ніякої участі в житті
дитини не приймав; суд не врахував, що
відповідач почав частково виплачувати
аліменти лише з грудня 2011 року, тобто з
моменту подання нею виконавчого листа
для примусового виконання, проте був
обізнаний про свій обов'язок як батько
щодо матеріального утримання
неповнолітнього сина; судом
безпідставно визнано обставини, що
відповідач працює водієм у ТОВ
«Компанія «Фактор» з 10 вересня 2012 року
та до цього часу ніде не працював
такими, що мають істотне значення в
порядку ст. 197 СК України при визначенні
розміру неустойки.

У судовому засіданні апеляційного
суду позивачка підтримала доводи
апеляційної скарги, просила її
задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні
апеляційного суду заперечував проти
доводів апеляційної скарги, вважаючи
рішення законним і обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги в межах оскарження, дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_1 та стягуючи з
відповідача неустойку в розмірі 5000
грн., суд першої інстанції врахував
його матеріальний стан, який працює
водієм у ТОВ «Компанія «Фактор» з 10
вересня 2012 року та до цього часу ніде не
працював, його поведінку, який
щомісячно сплачував аліменти, хоч у
меншому ніж передбачено було рішенням
суду розмірі, а також співмірність
розміру штрафних санкцій та суми
заборгованості за аліментами.

Такі висновки суду є правильними.

З обставин справи вбачається, що на
підставі рішення Куйбишевського
районного суду м. Донецька від 4 жовтня
2011 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на
утримання неповнолітньої дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини
всіх видів доходу, щомісяця, але не
менше ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
до досягнення нею повноліття,
починаючи з 10 травня 2011 року.

Установлено, що ОСОБА_2 рішення суду
виконувалось неналежно, що призвело до
утворення заборгованості, яка станом
на 1 квітня 2014 року склала 13264.19 грн. та
сторонами не оспорювалась.

Згідно ч.1 ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Згідно ч.2 зазначеної статті розмір
неустойки може бути зменшений судом з
урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Оскільки зобов'язання зі сплати
аліментів носить періодичний характер
і повинно виконуватися щомісяця, суд
повинен з'ясовувати розмір несплачених
аліментів по кожному з цих періодичних
платежів, встановити строк, до якого
кожне з цих зобов'язань мало бути
виконано, та з урахуванням
встановленого обчислити розмір пені,
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментнів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
ухвалення судом рішення, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначивши її
загальну суму.

Перевіряючи суму пені, нараховану
позивачкою, яка склала 98331 грн. 85 коп.,
суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку, що
заборгованість по аліментам виникла з
вини відповідача, який не мав
об'єктивних перешкод для своєчасної
уплати аліментів.

Разом з тим, як роз'яснено у п. 22
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
від 15 травня 2006 року №3 передбачена ст.
196 СК України відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені) настає
лише за наявності вини цієї особи. На
платника аліментів не можна покладати
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками.

В інших випадках, як зазначено в п. 22
зазначеної постанови Пленуму
стягується неустойка за весь час
прострочення сплати аліментів. Суд
може зменшити розмір неустойки з
урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів, а
за передбачених ст. 197 СК України умов -
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Апеляційний суд вважає, що
розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 про
стягнення неустойки, суд першої
інстанції дав належну оцінку наданим
сторонами доказам та правильно
застосував положення ч.2 ст. 196 СК
України, урахувавши матеріальний та
сімейний стан платника аліментів та
правильно зменшив суму неустойки до 5000
грн. Підстав для визнання таких
висновків неправильними у суду
апеляційної інстанції немає.

Крім того, як вбачається з
матеріалів справи, в тому числі
пояснень позивачки, виконавчий лист
для примусового виконання рішення був
переданий нею до відділу державної
виконавчої служби Куйбишевського
районного управління юстиції у м.
Донецьку у грудні 2011 року і з цього часу
ОСОБА_2 почав сплачувати майже
щомісячно аліменти по 400, 200, 300-365 грн.
При цьому ніяких претензій з боку
позивачки щодо сплати аліментів саме в
такому розмірі не було; із скаргою на
дії державного виконавця з приводу
нездійснення примусових заходів щодо
встановлення місця роботи платника
аліментів ОСОБА_2 або його дійсних
доходів ОСОБА_1 не зверталась. З доданої
до матеріалів справи довідки
вбачається, що з 10 вересня 2012 року
ОСОБА_2 працює водієм у ТОВ «Компанія
«Фактор». Проте в матеріалах справи
відсутні відомості про те, що державним
виконавцем направлявся виконавчий
лист за місцем роботи ОСОБА_2 з
вказівками про порядок і розмір
відрахувань із його заробітної плати. З
доданої до матеріалів справи довідки з
місця роботи ОСОБА_2 вбачається, що його
середня заробітна плата за період з
жовтня 2012 року по січень 2014 року склала
1556 грн. Згідно пояснень ОСОБА_2 він
проживає разом з батьком пенсійного
віку, який також потребує допомоги з
його боку.

За таких обставин доводи
апеляційної скарги є безпідставними і
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Рішення суду ухвалене з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду
м. Донецька від 29 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Судді: