Справа № 739/854/14-ц
Провадження № 2/739/203/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2014 р.

м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря - Лукаш Н.Я.,

позивачки - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Новгороді-Сіверському Чернігівської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивачка)
звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2
(далі - відповідач) про стягнення на її
користь аліментів на утримання їхньої
малолітньої дитини - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки від усіх
видів заробітку (доходу) відповідача,
але не менше, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, щомісячно і до
досягнення дитиною повноліття. Свої
позовні вимоги мотивує тим, що вона,
відповідач та їхня спільна дитина
проживають разом, але після розлучення
відповідач не надає матеріальну
допомогу на утримання дитини, хоча
зобов'язаний це робити і має змогу
надавати допомогу, оскільки працює в
Новгород-Сіверській УВП №31.

Відповідачем подано заперечення
проти позову, з яких вбачається, що
позов ним не визнається, оскільки він,
позивачка та їхня дитина проживають
разом в одному будинку по АДРЕСА_1, хоча
на даний час їхній з позивачкою шлюбу
розірвано, він бере участь в утриманні
своєї дитини, зокрема щомісяця сплачує
за дитячий садок, за перебування дитини
в дошкільному закладі «Малятко», купує
продукти харчування для сім?ї, купує
одяг для дитини, сплачував за
святкування випускного вечора в
дитячому садку. Таким чином він належно
виконує свої батьківські обов'язки по
утриманню дитини і підстави для
примусового стягнення з нього
аліментів відсутні. При цьому, як
вбачається із заперечень позивачка
участі в утриманні їхньої дитини не
бере, оскільки ніде не працює та не має
жодного доходу.

У судовому засіданні позивачка
позов підтримала повністю та просила
його задовольнити, пояснивши, що вона,
відповідач та їхня дитина проживають
разом в житловому будинку, що був
збудований ними за час перебування у
шлюбі, при цьому визнала, що позивач
бере участь в утриманні їхньої
спільної дитини, вона також утримує
дитини, оскільки кошти їй надають її
батьки.

Відповідач у судовому засіданні
висловився проти задоволення позову,
пославшись на обставини, вказані у
запереченнях проти позову та
пояснивши, що він належно виконує свої
батьківські обов'язки, зокрема й щодо
утримання дитини, при цьому надав суду
оригінали чеків та накладних на
підтвердження здійснених ним витрат на
дитину. Також зазначив, що вони з
позивачкою та дитиною проживають в
одному будинку, який належить йому. З
огляду на вказане вважав, що підстави
для стягнення з нього аліментів
відсутні.

Заслухавши пояснення позивачки
та відповідача, дослідивши матеріали
справи та наявні в них докази, суд
приходить до наступних висновків.

Як встановлено, позивачка та
відповідач з 03 листопада 2007 року
перебували у шлюбі, який було розірвано
рішенням Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області 28
березня 2014 року (а.с.5).

Під час перебування у шлюбі
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина -
ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом
про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4).

При розгляді судом справи про
розірвання шлюбу позивачки та
відповідача вирішувалося питання про
визначення місця проживання їхньої
дитини. За результатами розгляду
вказаної позовної вимоги судом було
прийнято рішення про відмову у
визначенні місця проживання дитини,
оскільки на час розірвання шлюбу
позивачка, відповідач та їхня дитина
проживали в одному будинку і наміру
змінювати місце проживання не мали
(а.с.5).

Відповідно до статті 180 Сімейного
кодексу України (далі - СК України)
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною другою статті 181 СК
України за домовленістю між батьками
дитини той із них, хто проживає окремо
від дитини, може брати участь в її
утриманні у грошовій і (або)
натуральній формі. Частиною третьою
статті 181 СК України передбачено
можливість стягнення за рішенням суду
коштів на утримання дитини (аліментів).

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у пункті 17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №3 від 15 травня
2006 року «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківська,
материнства та стягнення аліментів» за
відсутності домовленості між батьками
про сплату аліментів на дитину той із
них, з ким вона проживає, вправі
звернутися до суду з відповідним
позовом.

З аналізу вказаних норм та роз'яснення,
що міститься в Постанові Пленуму
Верховного Суду України вбачається, що
стягнення аліментів здійснюється у
випадку відсутності згоди між батьками
щодо їх участі в утриманні спільної
дитини за позовом того з батьків, з ким
проживає дитина, або ж у разі якщо
дитина проживає разом з обома батьками,
аліменти стягуються з того, хто
ухиляється від її утримання на користь
того з батьків, хто фактично утримує
дитину.

Як з'ясовано судом, позивачка,
відповідач та їхня дитина проживають
разом в житловому будинку,
розташованому за адресою: АДРЕСА_1. При
цьому як позивачка, так і відповідач
беруть участь в утриманні своєї дитини.

Так, позивачка хоча й не працює, однак
отримує грошові кошти від своїх
батьків, що підтверджується випискою з
її карти за період з 01 січня по 16 червня
2014 року, а також перебуває на обліку в
Новгород-Сіверському районному центрі
зайнятості як безробітна та отримує
допомогу по безробіттю (а.с. 18-20).

Відповідач працює в
Новгород-Сіверській установі
виконання покарань №31 та отримує
грошове забезпечення (а.с. 10). Він
здійснює оплату перебування сина в
дитячому садку, його навчання у гуртку
«Малятко» Новгород-Сіверського
будинку школярів, купує сину продукти
харчування, одяг та іграшки, що
підтверджується наданими в судовому
засіданні товарними чеками та
квитанціями (а.с. 11-17).

Викладене вище свідчить, що відповідач,
проживаючи разом зі своїм сином та
позивачкою, належно виконує покладений
на нього обов'язки утримувати свою
дитину, що доведено ним у судовому
засіданні та визнано позивачкою під
час надання нею пояснень.

За таких обставин суд приходить до
висновку щодо позовні вимоги позивачки
про стягнення з відповідача на її
користь аліментів на утримання їхньої
дитини є необґрунтованими, а тому в їх
задоволенні необхідно відмовити
повністю.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 180, 181 Сімейного кодексу
України, статтями 2, 10, 11, 60, 80, 88, 209, 212-215,
294 Цивільного процесуального кодексу
України, суд

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання дитини - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Новгород-Сіверський
районний суд Чернігівської області
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
В.В. Чепурко

Повне рішення складено 20 червня 2014
року.