Справа № 349/460/14-ц
Провадження № 2/349/176/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 квітня 2014 року
м. Рогатин

Рогатинський районний суд
Івано-Франківської області

у складі головуючого судді
Лошак О.О.

з участю секретаря
Сірко І.В.

позивачів
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_1

представника позивачів
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду № 4 в м.
Рогатині цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням шляхом
виселення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_1 звернулися
до Рогатинського районного суду із
позовом до ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням - будинком АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_5 із вищезазначеного
житлового будинку.

У позовній заяві зазначено, що
позивачі є співвласниками житлового
будинку АДРЕСА_1 Після вступу у права
власників їм стало відомо, що в будинку
без реєстрації проживає ОСОБА_5
12.03.2014 року ними було пред'явлено
відповідачці свідоцтво про право
власності на домоволодіння, вони
просили її звільнити займане
приміщення. Відповідач відмовляється
звільнити житловий будинок та забрати
належні їй речі, не відреагувала на
їхню письмову претензію про виселення
з житлового будинку. Станом на
сьогоднішній день добровільно будинок
не звільнила. Просили позовні вимоги
задовольнити повністю, виселити ОСОБА_5
із належного їм на праві приватної
власності будинку АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивачі
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 представник
позивачів ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримали повністю із підстав,
наведених у позовній заяві. Просили
виселити ОСОБА_5 із належного їм на
праві приватної власності будинку
АДРЕСА_1. Крім того, пояснили, що на
сьогоднішній день не оформили спадкові
права у нотаріальній конторі, однак
рішенням Рогатинського районного суду
від 27.11.2013 року ОСОБА_5 відмовлено у
визнанні за нею права власності на ?
частину домоволодіння АДРЕСА_1. Таким
чином саме вони є законними власниками
домоволодіння.

Представник відповідача ОСОБА_4
позовних вимог не визнала зовсім.
Пояснила, що її довірителька проживала
із власником житлового будинку однією
сім'єю без реєстрації шлюбу. Після
смерті власника домоволодіння
продовжує проживати по АДРЕСА_1 як член
сім'ї колишнього власника
домоволодіння. Відповідно до ст.157 ЖК
України членів сім'ї власника жилого
будинку (квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.
Підстав для виселення її довірительки
в порядку, передбаченому ст.116 ЖК
України, позивачами не доведено. Крім
того, позивачі не оформили спадкових
прав на вищезазначене домоволодіння, а
тому не можуть ставити питання про
виселення її довірительки. Просила у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Суд, вислухавши пояснення
позивачів, представника позивачів,
представника відповідача, дослідивши
та перевіривши всі докази в їх
сукупності, встановив такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Власником домоволодіння АДРЕСА_1
був ОСОБА_7 який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року
(а.с.9,11).

Рішенням Рогатинського районного
суду від 27 листопада 2013 року
встановлено факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3, без реєстрації шлюбу з 11
травня 2002 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 року. В
частині позовних вимог про визнання за
ОСОБА_5 права власності на ? частину
домоволодіння АДРЕСА_1 та зміну
черговості отримання права на
спадкування відмовлено. Ухвалою
колегії суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 07
лютого 2014 року рішення Рогатинського
районного суду від 27 листопада 2013 року
залишено без змін.

Відповідно до акта про
встановлення факту проживання ОСОБА_5 в
домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 -
ОСОБА_5 фактично проживає в
вищезазначеному домоволодінні (а.с.14).

У Конституції України закріплено
основні правові принципи регулювання
відносин власності, головним із яких є
принцип рівного визнання й захисту
усіх форм власності (статті 13, 41
Конституції України). Відповідно до
статті 13 Конституції України власність
не повинна використовуватися на шкоду
людині і суспільству. У такій редакції
конституційна норма не лише покладає
на власника обов'язки, а й орієнтовно
вказує на його зобов'язання.

Основоположні принципи
здійснення правомочностей власника
сформульовані у статті 1 Першого
Протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод (Рим, 4
листопада 1950 року), що набрала чинності
для України з 11 вересня 1997 року та є
складовою її правової системи
відповідно до вимог статті 9
Конституції України.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право власності набувається у порядку,
визначеному законом.

Використання власності не може
завдавати шкоди правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю
визнається юридично забезпечена
можливість фактичного панування
власника над майном, не пов'язана з
використанням його властивостей.

Право користування власністю - це
юридично забезпечена можливість
власника добувати з належного йому
майна корисні властивості.

Під правом розпорядження
розуміють юридично забезпечену
можливість власника визначати долю
майна.

Момент виникнення права
власності на річ (майно) визначається
законом.

При визначенні моменту набуття
права власності слід враховувати як
особливості самого майна, так і
особливості оформлення права
власності, які теж суттєво впливають на
визначення моменту виникнення
(набуття) права власності. Право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, визначені у
главі 24 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК), зокрема із правочинів.

Стаття 47 Конституції України гарантує
кожному право на житло.

Відповідно до ст.319, 321 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

За ст.150 ЖК України громадяни, які мають
у приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

У відповідності до ст.155 Житлового
кодексу України житлові будинки
(квартири), що є в приватній власності
громадян, не можуть бути в них вилучені,
власника не може бути позбавлено права
користування житловим будинком
(квартирою), крім випадків,
встановлених законом.

Статтею 157 ЖК України встановлено, що
членів сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

За ст.116 ЖК України ,якщо наймач, члени
його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за призначенням
або систематичним порушенням правил
соціалістичного співжиття роблять
неможливим для інших проживання із
ними в одній квартирі чи в одному
будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідачами по справі не
представлено суду доказів, які
підтверджують їхнє право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, не наведено
правових підстав для виселення ОСОБА_5
із займаного житлового будинку, а тому
позов до задоволення не підлягає за
недоведеністю позовних вимог.

На підставі ст.47 Конституції України,
ст.ст.9,156,157 Житлового кодексу України,
ст.ст.319-321, 391 ЦК України керуючись
ст.ст.10,11,60,212,214 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням шляхом виселення
ОСОБА_5 із житлового будинку АДРЕСА_1
відмовити повністю за недоведеністю
позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду ОСОБА_3 - Франківської області
шляхом подачі апеляційної скарги в 10 -
денний строк з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Головуючий:
Лошак О.О.