У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В.,
Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.,

з участю
представника банку,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Акцент Банк»
на рішення Дубенського міськрайонного
суду від 6 травня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и л а :

1 квітня 2014 року ПАТ «Акцент Банк»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1
про стягнення кредитної
заборгованості.

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду від 6 травня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено за спливом строку
позовної давності.

В поданій на це рішення апеляційній
скарзі позивач доводив, що місцевий суд
прийшов до помилкового висновку про
пропуск ним трирічного строку позовної
давності.

Пунктом 9.12. Умов та правил надання
банківських послуг було передбачено,
що кредитний договір діє 12 місяців з
моменту підписання. Якщо впродовж
цього строку жодна із сторін не
проінформує іншу про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на такий же термін. З
урахуванням цього в суду першої
інстанції не було підстав робити
висновок про збіг позовної давності.

Покликаючись на ці обставини, позивач
рішення місцевого суду вважав
незаконним та необґрунтованим і просив
апеляційний суд його скасувати й
ухвалити у справі нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (частина
перша статті 1048 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 23
липня 2008 року між ЗАТ «А-Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Акцент
Банк», і ОСОБА_1 був укладений кредитний
договір без номера, відповідно до якого
відповідач отримав у банку кредит у
розмірі 3000 грн. під 24 % річних.

У своїй заяві позичальника від 23 липня
2008 року відповідач визнав, що він
ознайомлений і згідний з Правилами
надання банківських послуг, а також
Тарифами банку, які були надані йому
для ознайомлення у письмовому вигляді.
Свої підписом підтвердив факт
отримання інформації про умови
кредитування у А-Банку, а також його
місцезнаходження. Погодився, що ця
заява разом із Пам'яткою клієнта і
Правилами надання банківських послуг,
а також Тарифами становить між ним та
банком договір про надання банківських
послуг (а. с. 7-10).

Укладення кредитного договору у такий
спосіб не суперечить вимогам ст. ст. 638,
639, 640 і 1055 ЦК України.

В порушення вимог ст. ст. 526, 527, 530 ЦК
України відповідач узяті на себе
зобов'язання за кредитним договором
порушив і станом на 4 березня 2014 року
допустив заборгованість перед банком
на загальну суму 23369,18 грн., з яких: 3000
грн. - заборгованість за кредитом, 11535,17
грн. - заборгованість за процентами за
користування кредитом, 7245 грн. -
комісійні банку, 500 грн. та 1089,01 грн. -
штрафи (фіксована частина і процентна
складова).

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України
передбачено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 9.12. Умов та правил надання
банківських послуг (далі - Умов та
правил), які є частиною кредитного
договору сторін від 23 липня 2008 року,
обумовлено, що договір діє впродовж 12
місяців з часу підписання. Якщо
протягом цього строку ні одна зі сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення строку дії договору, то він
автоматично пролонгується на такий же
строк.

Підпунктами 3.1.1. і 3.1.3. Правил
користування платіжною карткою (які є
складовою частиною Умов та правил)
передбачено, що термін дії картки
зазначений на звороті картки (місяць і
рік). Картка дійсна до останнього
календарного дня зазначеного місяця.
Після закінчення терміну дії
відповідна Карта продовжується Банком
на новий термін (шляхом надання клієнту
карти з новим терміном дії), якщо раніше
(до початку місяця закінчення терміну
дії не поступила письмова заява
Держателя про закриття Карткового
рахунку, а також при умовах наявності
коштів на Картковому рахунку для
оплати послуг з виконання
розрахункових операцій по картковому
рахунку (в передостанній день місяця
закінчення строку дії) і при збереженні
інших умов продовження, передбачених
договором.

Підпунктом 5.4. Правил користування
платіжною карткою передбачено, що
термін погашення за кредитом
(кредитний ліміт, кредитна лінія) за
платіжними картками без встановленого
мінімального обов'язкового платежу,
здійснюється в наступному порядку:
термін погашення за процентами -
кожного місяця за попередній місяць,
термін погашення кредиту в повному
об'ємі, не пізніше наступного дня
місяця, вказаного на платіжній карті (а.
с. 7-10).

Таким чином, умовами договору
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
сторонами було визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно із частиною
третьою статті 254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку. Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (стаття 253
ЦК України).

Місцевим судом установлено, що
відповідач узагалі не здійснював
погашення заборгованості.

Даних про те, що після спливу одного
року, на який сторонами у даній справі
було укладено кредитний договір, та
після закінчення річного терміну дії
платіжної картки відповідачу була
видана нова платіжна картка у
матеріалах справи немає.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено,
що позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін. Договір про
збільшення позовної давності
укладається у письмовій формі.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (частина п'ята статті 261 ЦК
України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
скільки з певними моментами (фактами),
які свідчать про порушення прав особи
(стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення в зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Оскільки умовами договору сторін були
передбачені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізували
обов'язок боржника повернути весь борг
частинами та встановлювали самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а,
отже, і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Тому за таких обставин, на переконання
колегії суддів, є всі підстави вважати,
що право першої вимоги у банку до
позичальника у даній справі виникло 24
серпня 2008 року, а щодо останнього
платежу - у серпні 2009 року. Проте до суду
із даним позовом до відповідача банк
звернувся лише 1 квітня 2014 року, тобто
вже після збігу трирічного строку
позовної давності.

Пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» передбачено,
що кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув.

У зв'язку з викладеним колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції, повно і
всебічно з'ясувавши всі дійсні
обставини спору сторін та виконавши
інші вимоги цивільного судочинства,
вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у
справі судового рішення та задоволення
поданої апеляційної скарги, виходячи з
меж її доводів, апеляційний суд не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного
суду від 6 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення. Вона може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: