АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-791/1811/2014 р.
інстанції Заславець Н.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2014 року червня місяця « 12» дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Прокопчук
Л.П.Суддів:Бездрабко В.О., Борка А.Л.При
секретарі:Романовій Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Цюрупинського районного суду
Херсонської області від 06 травня 2014
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«Приватбанк» звернувся до суду з
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що за договором від 07.03.2008 року
відповідач отримав кредит у розмірі 106
050 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 15% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 07.03.2028 року.

Згідно заяви ОСОБА_5 від 07.07.2008 р.
кредитний договір переведено в іншу
валюту - долар США. Розмір кредиту
після проведення конвертації з
урахуванням винагороди банку складає
22 788,18 доларів США зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 14,04
% на рік на суму залишку заборгованості.

Згідно умов договору відповідач
зобов'язаний здійснювати погашення
кредиту щомісячними платежами, однак
взятих на себе зобов'язань не виконував
і тому станом на 05.07.2013 року утворилася
заборгованість у сумі 65 352,76 доларів
США.

В забезпечення виконання за кредитним
договором своїх зобов'язань відповідач
і банк уклали договір іпотеки,
відповідно до якого ОСОБА_5 передав в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на ст.ст.33, 39 Закону України
«Про іпотеку», позивач просив звернути
стягнення на іпотечну квартиру ОСОБА_5
шляхом продажу банком цієї квартири
будь-яким способом з іншою особою
покупцем, а також виселити відповідача
та інших осіб, що зареєстровані та
проживають в ній зі зняттям з
реєстраційного обліку.

Рішенням Цюрупинського районного суду
Херсонської області від 06 травня 2014
року в рахунок стягнення
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 65 352,76 доларів США,
еквівалентних 522 364,65 грн. станом на
05.07.2013 року звернуто стягнення на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1
належну ОСОБА_5, шляхом продажу
квартири публічним акціонерним
товариством КБ «Приватбанк» з
укладенням від імені ОСОБА_5 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою покупцем із застосуванням
стартової ціни 141 000 грн. з наданням
банку всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмета
іпотеки.

Виселено ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь банку
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 3 670,4 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просив його
скасувати і ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову у
зв'язку з пропуском строків позовної
давності.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник ОСОБА_5
апеляційну скаргу підтримав, з
підстав, викладеним у ній.

Вважаючи рішення суду законним і
обґрунтованим, представник банку
просила залишити його без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, що 07.03.2008 року ОСОБА_5
отримав у позивача кредит у розмірі 106
050 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 15% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 07.03.2028 року.

В забезпечення виконання умов
кредитного договору між сторонами 07
березня 2008 року укладено іпотечний
договір, згідно з яким позичальник
передав в іпотеку 2-х кімнатну квартиру
АДРЕСА_1.

За заявою відповідача від 07.07.2008 року
залишок кредитних коштів за кредитним
договором переведено у іншу валюту -
долар США, в зв'язку чим між сторонами
укладено додаткову угоду до договору
про іпотечний кредит від 07.08.2008 року,
відповідно до якої розмір кредиту
після проведення конвертації з
урахуванням винагороди банку складає 22
788,18 доларів США зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 14,04%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Задовольняючи позов банку, суд першої
інстанції підставно прийняв до уваги
зазначену додаткову угоду, як таку, що
була укладена між сторонами за умови
відсутності на даний час її оригіналу.

Колегією суддів був перевірений цей
висновок суду, в судовому засіданні
апеляційної інстанції досліджена
цивільна справа №2121/2-2-91/11, в якій
міститься належним чином завірена
копія додаткової угоди і яка є
ідентичною тій, що знаходиться у
розглядуваній справі.

Із ухвали суду від 01.11.2011 року
вбачається, що оригінал додаткової
угоди надавався суду для вирішення
заявленого клопотання ОСОБА_5 про
призначення почеркознавчої
експертизи, експертиза була проведена
і за її висновком встановлено, що в
угоді та в заяві про продаж іноземної
валюти підписи від імені ОСОБА_5
виконані саме ОСОБА_5

Позов ОСОБА_5 до ПАТ КБ «Приватбанк» про
визнання додаткової угоди від 07.08.2008
року недійсною залишено ухвалою
Цюрупинського районного суду від 27.04.2012
року без розгляду на підставі поданої
заяви ОСОБА_5

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судом зроблено вірний
висновок про належність цього
письмового доказу на підтвердження
укладення між сторонами додаткової
угоди, яка не визнана судом недійсною, а
її втрата не з вини банку не є
підставою для не виконання
позичальником своїх зобов'язань.

Тому посилання апелянта в апеляційній
скарзі на зазначені обставини колегія
суддів не приймає до уваги як такі, що
висновків суду не спростовують.

Щодо рішення суду від 24.02.2014 року, яким
відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні
повторно заявлених вимог про визнання
недійсною додаткової угоди через
відсутність спірного документа та
неможливістю банку надати його
оригінал, то на думку колегії
зазначеним рішенням не спростовується
укладення спірної угоди і не звільняє
відповідача від обов'язку по
поверненню отриманого кредиту.

Згідно розрахунку заборгованості,
наданого банком, відповідач останній
платіж здійснив 08.12.2008 року хоч як
умовами договору про іпотечний кредит
від 07.03.2008 року, так і додатковою угодою
від 07.08.2008 року передбачено обов'язок
позичальника здійснювати щомісячне
погашення кредиту і нарахованих
процентів.

Своїх зобов'язань відповідач не
виконував, чого сам не заперечував.

Оскільки відповідно до умов договору
повернення кредитних коштів визначено
періодичними щомісячними платежами, то
у разі невиконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором
позовна давність за вимогами кредитора
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Відповідно до пункту 5.5 додаткової
угоди від 07.08.2008 року термін позовної
давності по вимогах про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів встановлено сторонами
тривалістю 5 років, що узгоджується з
вимогами ст..259 ЦК України.

З урахуванням умов кредитного
договору, здійснення останнього
платежу позичальником 08.12.2008 року,
звернення банку з позовом до суду 21.08.2013
року колегія суддів вважає
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції про те, що публічним
акціонерним товариством КБ
«Приватбанк» позовні вимоги заявлено в
межах строку позовної давності, тому
доводи апеляційної скарги в цій
частині є неспроможними.

Що стосується розміру заборгованості
за кредитним договором, то на думку
колегії він має бути зменшений на суму
штрафу, яка складає 31,28 доларів США -
фіксована частина та 3 110,55 доларів США
- процентна складова, оскільки як
пунктом 5.1 додаткової угоди, яким
передбачено нарахування пені, так і
пунктом 5.3, яким передбачено сплату
штрафу, встановлена відповідальність
за одне й те ж порушення - несвоєчасне
погашення заборгованості по кредиту,
що є подвійною відповідальністю та
порушенням ст..61 Конституції України та
ч.3 ст.509 ЦК України.

Тому рішення суду в частині визначення
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 65 352,76 доларів США,
еквівалентних 522 364,65 грн. підлягає
зміні і вказані суми зменшенню до 62
210,93 доларів США і 497 065,33 грн.
відповідно.

В той же час зменшення розміру
заборгованості не впливає на
співмірність з вартістю іпотечного
майна - квартири АДРЕСА_1, яка за
іпотечним договором визначена у 141 000
грн.

Задовольняючи позовні вимоги банку,
суд першої інстанції підставно виходив
із вимог ст..ст.33, 38, 39, 40 Закону України
«Про іпотеку», умов додаткової угоди та
іпотечного договору і відтак
обґрунтовано звернув стягнення на
предмет іпотеки у спосіб, визначений
позивачем та виселив відповідача із
належної йому квартири.

Відповідно до пункту 43 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року №5 (зі змінами) «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» при розгляді
позову іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке. Згідно з частиною
четвертою статті 9, ст.109 житлового
кодексу України, статей 39-40 Закону
України «Про іпотеку» виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення. При цьому примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Така вимог банком була направлена
відповідачеві 14.11.2012 р. (а.с.14,15), проте
він її не отримав, бо 20.01.2009 року змінив
своє місце проживання про що не
повідомив кредитора, як то передбачено
пунктами 5.3.8.;10.8 договору про іпотечний
кредит та пунктом 2.4.11 іпотечного
договору.

Згідно з пунктом 8.3 Іпотечного договору
будь-які повідомлення, які
направляються позичальнику і рамках
цього договору повинні бути
здійсненні в письмовій формі та будуть
вважатись поданими належним чином,
якщо вони надіслані рекомендованими
листом або доставлені особисто на
адресу позичальника.

Оскільки банком вимога про
заборгованість, звернення стягнення на
іпотечне майно та виселення направлена
відповідачеві рекомендованим листом,
то свої зобов'язання він виконав
належним чином.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовільнити
частково.

Рішення Цюрупинського районного суду
Херсонської області від 06 травня 2014
року в частині визначення розміру
заборгованості за кредитним договором
у сумі 65 352,76 доларів США, еквівалентних
522 364,65 грн. змінити, зменшивши цей
розмір до 62 210,93 доларів США,
еквівалентних 497 065,33 грн.

В решті це ж рішення суду залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і з цього ж часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя:
Л.П.Прокопчук