Справа №486/918/13-ц 17.06.2014 17.06.2014 17.06.2014
Провадження № 22-ц/784/1650/14
інстанції: Савін О.І.
Суддя-доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 червня 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М.,

суддів:
Лівінського І.В.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Горенко Ю.В.,

за участі представника позивача -
ОСОБА_3, відповідача - Ремешевського
Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника публічного акціонерного
товариства

«Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 07
квітня 2014 року за позовом ОСОБА_5 до
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» про
визнання кредитного договору
недійсним,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 р. ОСОБА_5 звернувся до
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» (далі -
Банк) із позовом про визнання
кредитного договору недійсним.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказував, що 11 вересня 2007 р. між ним та
Банком укладено кредитний договір №
NKUCGA00000148 (далі - Договір), за умовами
якого Банк надав йому кредит у вигляді
непоновлювальної лінії в розмірі 44000
доларів США на споживчі цілі на строк
до 10 вересня 2018 р. за умови сплати 0,92% за
користування кредитом на місяць.

Посилаючись на невідповідність
кредитного договору положенням ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки до укладання
договору йому не було надано
інформацію про орієнтовну сукупну
вартість кредиту та можливі ризики в
разі зміни валютного курсу,
відмінності між умовами кредитування,
про осіб, які здійснюють оцінку
предмету іпотеки, а також, що в силу
вимог ч. 2 ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів» умови Договору
є несправедливими через включення до
умов договору обов'язку боржника
сплачувати винагороду за надання
фінансового інструменту та винагороди
за проведення додаткового моніторингу,
позивач просив визнати Договір
недійсним.

Рішенням Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 07 квітня 2014 р. позов задоволено.

Постановлено визнати недійсним
кредитний договір № NKUCGA00000148 від 11
вересня 2007 р., укладений між публічним
акціонерним товариством «Комерційний
банк «Приватбанк» та ОСОБА_5, стягнуто з
відповідача на користь держави 243 грн. 60
коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник
відповідача вказує на порушення судом
норм процесуального та матеріального
права, на неповне встановлення
обставин справи, а тому просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове про
відмову у позові.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представників відповідача,
позивача, дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 11 вересня 2007 р.
між закритим акціонерним товариством
«Комерційний банк «Приватбанк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «Приватбанк», та ОСОБА_5
(позичальник) укладено кредитний
договір № NKUCGA00000148, згідно п. 7.1 якого
сторони прийшли до обоюдної згоди про
те, що банк зобов'язується надати
Позичальникові кредитні кошти шляхом
видачі готівки через касу на строк з 11
вересня 2007 року до 10 вересня 2017 року
включно у вигляді непоновлюваної лінії
у розмірі 44000 доларів США на наступні
цілі: 40000 доларів США - на будівництво
будинку та 4000 доларів США - на сплату
страхових платежів у випадках та в
порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7
даного Договору, зі сплатою за
користування Кредитом відсотків у
розмірі 0,92% на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, винагороди
за надання фінансового інструменту у
розмірі 1,5% від суми виданого кредиту у
момент надання кредиту, щомісячно в
Період сплати у розмірі 0,2% від суми
виданого кредиту, відсотків за
дострокове погашення кредиту згідно з
п. 3.11 даного договору та винагороди за
проведення додаткового моніторингу,
згідно п. 6.2 даного Договору. Період
сплати було визначено з 21 до 28 числа
кожного місяця. В період сплати
щомісяця позичальник зобов'язаний
сплатити Банку 635,39 доларів США для
погашення заборгованості за кредитним
договором, що складається із
заборгованості по кредиту, відсоткам,
винагороді.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у постанові № 9 від 06
листопада 2009 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", угода може бути
визнана недійсною лише з підстав і з
наслідками, передбаченими законом.
Тому в кожній справі про визнання угоди
недійсною суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною і
настання певних юридичних наслідків.

Задовольняючи позов, суд вважав,
що є передбачені ч. 1 ст. 215 ЦК України
підстави для визнання Договору
недійсним у зв'язку з недотримання
відповідачем вимог ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» щодо
повідомлення позичальника про істотні
умови кредитування та у зв'язку з
включенням до Договору умов щодо
сплати винагороди за надання
фінансового інструменту, які є
несправедливими.

Між тим, з такими висновками
погодитись не можна.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» (ту і далі
в редакції, яка була чинною на час
укладання оспорюваного договору), у
договорі про надання споживчого
кредиту зазначаються: сума кредиту;
детальний розпис загальної вартості
кредиту для споживача; дата видачі
кредиту або, якщо кредит
видаватиметься частинами, дати і суми
надання таких частин кредиту та інші
умови

надання кредиту; право на дострокове
повернення кредиту; річна відсоткова
ставка за кредитом; інші умови,
визначені законодавством.

Як вбачається із змісту договору, він
підписаний сторонами, що свідчить про
те, що позичальник ОСОБА_5 був
ознайомлений з умовами договору та
погодився зі змістом прав та обов'язків
кожної із сторін, тобто підписанням
даного договору позичальник
підтвердив свою здатність та згоду
виконувати його вимоги.

Крім того, позичальником була
підписана анкета-заява на отримання
кредиту, згідно якої він ознайомлений
та згоден з умовами кредитування, які
йому надані у письмовому вигляді, та
підтверджує факт надання повної
інформації про умови кредитування, а
саме: цільове призначення, суму
кредиту, строки та умови повернення,
тип відсоткової ставки, форми
забезпечення кредиту, оплату його
обслуговування, існуючи форми
кредитування, умови дострокового
повернення, що повністю відповідає
положенням ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» та Правилам
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту, затвердженим
постановою Правління національного
Банку України № 168 від 10 травня 2007 р.

Отже, виходячи зі змісту Договору та
викладених обставин, сторони дійшли
згоди щодо усіх істотних умов, а
позивачеві було надано в повному
обсязі інформацію щодо істотних умов
Договору.

Крім того, в силу ст. 11, 15 Закону України
«Про захист прав споживачів» ненадання
належної інформації споживачу щодо
отриманих послуг не тягне недійсність
договору.

За такого суд помилково виходив з
доведеності факту ненадання Банком
позивачу необхідної відповідно до
вимог закону інформації та вважав це
достатнім для визнання договору
недійсним.

Згідно ст. 626 ЦК України договором
є домовленість сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Стаття 627
ЦК передбачає, що відповідно до ст. 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначені умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів Цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

При цьому згідно ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Умови про оплату винагороди Банку за
надання фінансового інструменту та
винагороди за проведення додаткового
моніторингу були узгоджені сторонами
при його укладенні.

Крім того, положення Договору щодо
сплати винагород не суперечить ст. 11
Закону, якою визначено, що споживач не
зобов'язаний сплачувати
кредитодавцеві будь-які збори,
відсотки або інші вартісні елементи
кредиту, що не були

зазначені у договорі, але сторони такі
умови узгодили.

Тому суд помилково вважав, що включення
в Договір умов щодо сплати винагороди
за надання фінансового інструменту не
відповідає вимогам закону.

Враховуючи викладене висновок суду
щодо наявності підстав для визнання
Договору недійсним не відповідає
вимогам матеріального права, у зв'язку
з чим рішення суду в силу п. 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України необхідно скасувати,
ухвалити нове про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк»
задовольнити.

Рішення Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 07 квітня 2014 року скасувати,
ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_5 до публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» про визнання
кредитного договору недійсним
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: