Єдиний унікальний номер 226/2892/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2349/2014
Головуючий у 1 інстанції Редько Ж.Є.
Доповідач Корчиста О.І.
14 березня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
суддів: Хейло
Я.В., Корчистої О.І.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Димитровського міського суду
Донецької області від 28 січня 2014 року
по цивільній справі за позовною заявою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,
У вересні 2013 року Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулося до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Димитровського міського суду
Донецької області від 28 січня 2014 року
позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»
задоволені: стягнуто з ОСОБА_1 на
користь позивача заборгованість за
кредитним договором в розмірі 26 959
гривень та судові витрати в розмірі 269,
52 гривень.

З таким рішенням суду не погодився
ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, а також, на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, просив рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк».

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги
підтримав та просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник ПАТ
КБ «Приватбанк» Власенко А.О. просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, що з'явились, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені у скарзі доводи, апеляційний
суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1
слід відхилити за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повного всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
якій були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставини, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції в повні мірі
відповідає.

Судом встановлено, що 07 квітня 2008 року
відповідач ОСОБА_1 підписав заяву, за
якою виявив бажання отримати кредит у
розмірі 500 гривень у вигляді
встановленого ліміту на платіжну
картку зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 36% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення що відповідає строку дії
картки.

Також, встановлено, що відповідач
зобов'язання за договором належним
чином не виконує, у зв'язку з чим, станом
на 31 серпня 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 26 952,32 гривень,
яка складається з заборгованості за
кредитом в розмірі 6537,48 гривень;
заборгованості по процентам за
користування кредитом в розмірі 18655,21
гривень, штрафу (фіксована частина) в
розмірі 500 гривень та штрафу (процентна
складова) в розмірі 1259,63 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк», суд першої інстанції
виходив з того, що письмова форма
укладання кредитного договору
сторонами дотримана, що
підтверджується заявою позичальника
та Умовами та правилами надання
банківських послуг. Також, суд першої
інстанції виходив з того, що
підписанням Заяви позичальника
відповідач підтвердив свою згоду на те,
що дана заява разом із Пам'яткою
клієнта, Умовами та правилами надання
банківських послуг та Тарифами, з якими
він ознайомився і згодний, складає між
відповідачем та Банком договір, а також
на те, що Банк має право в будь-який
момент збільшити, зменшити чи
скасувати кредитний ліміт. Крім цього,
суд першої інстанції виходив з того, що
строк позовної давності не сплинув,
оскільки п. 9.12 Умов передбачено
пролонгацію кредитного договору на 12
місяців, якщо жодна зі сторін договору
не заявить про припинення його дії.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги,
апеляційний суд визнає, що суд першої
інстанції вірно встановив обставини
справи та визначив матеріальні норми,
якими регулюються спірні
правовідносини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
керувався положеннями Цивільного
Кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначені умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені між ними, та умови,
які є обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

На підставі ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідні для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнута згода.

Як вбачається з матеріалів справи 07
квітня 2008 року відповідач ОСОБА_1
підписав заяву, за якою виявив бажання
отримати кредит від ПАТ КБ
«Приватбанк» в розмірі 500 гривень у
вигляді встановленого ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом в розмірі 36%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення що відповідає строку дії
картки.

Із заяви позичальника №DOXRFB26101680
від 07 квітня 2008 року вбачається, що
ОСОБА_1 погодився з тим, що ця заява
разом із запропонованими
«Приватбанком» Умовами та правилами
надання банківських послуг складає
кредитний договір.

Таким чином, сторони досягли
згоди з усіх істотних умов договору,
тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1
про те, що його згода на укладання
кредитного договору з урахуванням
Умов, на які посилається позивач, не
надавалась, а тому, правовідносини між
сторонами з приводу кредитування
регулюються тільки Заявою
позичальника від 07 квітня 2008 року, не
відповідають обставинам справи, а
висновки суду першої інстанції в цій
частині зроблені відповідно до норм
матеріального права.

На підставі викладеного
апеляційний суд приходить до висновку,
що між сторонами було укладено
кредитний договір, який згідно
положень ст.526 ЦК України повинен
виконуватися належним чином.

Крім цього, не спростовують
висновків суду доводи апеляційної
скарги ОСОБА_1 про пропущення строків
позовної давності для звернення до
суду із зазначеним позовом, за
наступних підстав.

Зі змісту Умов (а.с. 8-11) вбачається, що
термін дії договору складає 12 місяців з
моменту підписання, але якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення його дії, він автоматично
лонгується на той же термін (п. 9.12 Умов).

При цьому, зазначеними Умовами не
встановлено строки виконання
зобов'язань із щомісячним погашенням
платежів, але зазначено обов'язок
позичальника щомісячно сплачувати
відсотки за користування кредитними
коштами.

Таким чином, сторони не встановлювали
строки виконання боржником окремих
зобов'язань у вигляді внесення
щомісячних платежів, що входять до
змісту зобов'язання, яке виникло на
основі договору.

При цьому, за умовами договору питання
про строк погашення кредиту не
визначено у вигляді обов'язку
позичальника здійснювати погашення
заборгованості частинами, а саме
кожного місяця, крім цього, за Умовами
договору передбачено його лонгацію.

У зв'язку з наведеним висновок суду
про відсутність підстав для
застосування строку позовної давності
відповідає вимогам матеріального
закону та наявним в матеріалах справи
доказам.

Враховуючи викладене та юридичну
природу спірних правовідносин, під час
вирішення питання, суд повно встановив
всі обставини, якими обґрунтовувались
вимоги й заперечення сторін.

Інші доводи апеляційної скарги
фактично зводяться до переоцінки
доказів, які були досліджені судом
першої інстанції, проте переконливих
доказів, які б спростовували висновки
суду, апелянтом не надано.

Таким чином, вирішуючи спір, суд
першої інстанції встановив права і
обов`язки сторін, що брали участь у
справі, обставини справи, перевірив
доводи і заперечення сторін, дав їм
належну правову оцінку і зробив вірний
правовий висновок. Рішення ухвалене з
дотриманням судом норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин, оскільки судом
апеляційної інстанції не встановлено
порушень норм матеріального або
процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування
правильного по суті і справедливого
рішення суду, апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Димитровського міського суду
Донецької області від 28 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді