Справа № 159/1700/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Агеєва Є.О. Провадження №
22-ц/773/659/14 Категорія: 56 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Антонюк К.І.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В.,
Веремчук Л.М.,

при секретарі - Кирилюку О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія «Дельфін» до Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області, Відділу державної
виконавчої служби Ковельського
міськрайонного управління юстиції,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звільнення майна
з-під арешту за апеляційною скаргою
представника позивача Самчук Олени
Василівни на ухвалу Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 17 березня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 17 березня
2014 року відмовлено у відкритті
провадження в даній справі.

В апеляційній скарзі представник
позивача Самчук О.В., посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права, просила ухвалу суду скасувати,
справу передати до Ковельського
міськрайонного суду для продовження
розгляду.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід задовольнити,
скасувавши ухвалу суду виходячи з
наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження в
даній справі, суд першої інстанції
виходив з того, що оскільки державним
виконавцем не були виконані норми ст. 50
Закону України «Про виконавче
провадження», згідно з якою в разі
закінчення провадження державний
виконавець повинен зняти
накладений на майно боржника арешт,
тому позивач має право звернутися до
суду із скаргою на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби (а не з позовною
заявою), якщо вважає, що рішенням, дією
або бездіяльністю під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу порушено
їх права чи свободи.

Однак, колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 30.07.2012 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Ковельського міськрайонного
управління юстиції накладено арешт на
нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 в м.
Ковелі, що належить боржникам ОСОБА_1,
ОСОБА_2

Постановою про прийняття до виконання
виконавчого провадження від 22.10.2012 року
державним виконавцем прийнято до
виконання виконавче провадження щодо
погашення заборгованості перед ПАТ
«УкрСиббанк» в сумі 1 860 085,44 грн. та
звернення стягнення на предмет іпотеки
- на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 в
м. Ковелі, що належить боржникам ОСОБА_1
та ОСОБА_2

Постановою про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 01.03.2013 року
державним виконавцем замінено сторону
виконавчого провадження з стягувача
ПАТ «УкрСиббанк» на ТзОВ «Фінансова
компанія «Дельфін».

За заявою стягувача ТзОВ «Фінансова
компанія «Дельфін» постановою
державного виконавця від 01.03.2013 року
виконавчий документ повернуто
стягувачу.

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду від 10.09.2013 року позов ТзОВ
«Фінансова компанія «Дельфін» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення
на предмет іпотеки задоволено та
визнано за позивачем право власності
на предмет іпотеки. Ухвалою
апеляційного суду Волинської області
від 27.11.2013 року дане рішення залишено
без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
закінчення виконавчого провадження
(крім направлення виконавчого
документа за належністю іншому органу
державної виконавчої служби,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків не стягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні
державним виконавцем накладено арешт
на майно боржника, у постанові про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
до суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, державний
виконавець зазначає про зняття арешту,
накладеного на майно боржника.

Статтею 47 цього Закону визначені
підстави повернення виконавчого
документа стягувачу, в тому числі за
його письмовою заявою. Повернення
виконавчого документа з підстав,
передбачених цією статтею не позбавляє
право повторного пред'явлення
виконавчого документа до виконання
протягом строків, встановлених в
законі. Законом України «Про виконавче
провадження» не передбачено, що у разі
повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав передбачених ст. 47
цього Закону знімається арешт,
накладений на майно боржника.

Аналізуючи зміст ст.ст. 47, 49, 50
вищезазначеного закону, колегія суддів
приходить до висновку, що поверненням
виконавчого документа стягувачу за
його письмовою заявою не завершується
виконавче провадження, а отже
державний виконавець позбавлений
права, передбаченого ст. 50 Закону
самостійно зняти арешт, накладений на
майно боржника.

Статтею 60 Закону України «Про
виконавче провадження», якою
врегульовані питання щодо зняття
державним виконавцем арешту з майна,
також не передбачено право державного
виконавця зняти арешт у разі
повернення виконавчого документа
стягувачу.

В ч. 5 ст. 60 Закону зазначено, що у всіх
інших випадках незавершенного
виконавчого провадження арешт з майна
чи коштів може бути знятий за рішенням
суду.

Отже, приймаючи до уваги, що
вищезазначеними положеннями закону
визначено, що повернення виконавчого
документа стягувачу за його заявою не є
завершенням виконавчого провадження,
також не передбачено право державного
виконавця у таких випадках зняти арешт
з майна, а тому позивач позбавлений
права захистити свої права шляхом
оскарження дій державного виконавця.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження» арешт,
накладений державним виконавцем на
нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 в м.
Ковелі, право власності на яке визнано
за позивачем, може бути знятий за
рішенням суду, а тому заява ТзОВ
«Фінансова компанія «Дельфін»
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

У зв'язку з порушенням норм
процесуального права, постановлена
судом ухвала про відмову у відкритті
провадження у справі підлягає до
скасування з направленням справи до
суду першої інстанції для вирішення
питання про відкриття провадження.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
позивача Самчук Олени Василівни
задовольнити.

Ухвалу Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 17 березня
2014 року в даній справі скасувати і
передати на новий розгляд питання про
відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: