АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

19 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом Львівського
державного університету внутрішніх
справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат,
пов'язаних з утриманням курсанта у
вищому навчальному закладі, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дарницького районного суду
м. Києва від 14 березня 2014 року,-

встановила:

У листопаді 2013 року Львівський
державний університет внутрішніх
справ звернувся до суду з вказаним
позовом, посилаючись на те, що
відповідно до наказу Львівського
юридичного інституту МВС України від
31.07.2004 за №142 о/с ОСОБА_1 було зараховано
курсантом факультету з підготовки
слідчих.

03.09.2004 р. між Львівським юридичним
інститутом МВС України та ОСОБА_1 було
укладено угоду про підготовку фахівців
за державним замовленням із числа осіб
цивільної молоді рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ та їх
працевлаштування. Відповідно до п. 2.5, 3.1
цього договору відповідач був
зобов'язаний у випадку відрахування з
навчального закладу відшкодувати
витрати на його утримання за період
навчання.

Наказом УМВС України в Рівненській
області від 18.03.2011 р. № 46 о/с відповідача
було звільнено з органів внутрішніх
справ за власним бажанням на підставі
п. 64 п.п. «ж» Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України.

Згідно з проведеним розрахунком сума
фактичних витрат, пов'язаних з
утриманням випускника ОСОБА_1 у
Львівському державному університеті
внутрішніх справ за період з 15 серпня
2004 р. по червень 2007 р. становить 5910,12
грн., яку позивач просив стягнути з
відповідача.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 14 березня 2014 р. позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь Львівського державного
університету внутрішніх справ кошти у
розмірі 5910 грн. 12 коп., з яких: грошове
забезпечення - 3500,77 грн.;продовольче
забезпечення - 559,22 грн.; речове
забезпечення - 854,01 грн.; оплата
комунальних послуг та спожитих
енергоносіїв - 996,12 гри. та судовий збір
в сумі 229 грн. 40 коп., а всього 6 139,52 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати вказане рішення суду та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Свої доводи обґрунтовує тим, що позов
подано особою, яка не має повноважень
на ведення справи, а провадження було
відкрито без додержання вимог,
викладених у ст. 119, 120 ЦПК України.
Дарницьким районним судом м. Києва в
основу судового рішення покладено
докази, які здобуті всупереч
встановленому законом порядку. У
рішенні суду відсутні належні докази,
які підтверджуютьфакт отримання ним
речового, продовольчого та грошового
забезпечення у визначеному позивачем
розмірі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити.

Після оголошення по справі перерви
для забезпечення явки в судове
засідання представника позивача,
сторони в судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином.

В письмовому запереченні на апеляційну
скаргу представник позивача просив
залишити апеляційну скаргу відхилити,
а рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду та
обставини справи в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги з
таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, відповідно до
наказу Львівського юридичного
інституту МВС України від 31.07.2004 р. №142
о/с по особовому складу ОСОБА_1 було
зараховано на 1 курс факультету з
підготовки слідчих з 16 серпня 2004 р.

03.09.2004 року між Львівським юридичним
інститутом МВС України та ОСОБА_1 було
укладено угоду про підготовку фахівців
за державним замовленням із числа осіб
цивільної молоді рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ та їх
працевлаштування.

Відповідно до п. 2.5 цього договору,
відповідач зобов'язався у випадку
відрахування з вищого навчального
закладу та у випадку звільнення з
органів внутрішніх справ України після
закінчення навчання до встановленого
3-річного терміну за підставами,
передбаченими п. 3 цієї угоди,
відшкодувати МВС України витрати за
період навчання.

Наказом УМВС України в Рівненській
області від 18.03.2011 № 46 о/с ОСОБА_1 було
звільнено з органів внутрішніх справ
за власним бажанням за п. «ж» ст.64
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України, до
закінчення трирічного строку
перебування на службі, що відповідно
до п.3.2 договору, укладеного між
сторонами, є підставою для
відшкодування останнім фактичних
витрат на підготовку.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову та стягнення з відповідача
витрат на утримання відповідача в
сумі 5910 грн.12 коп., суд першої
інстанції взяв до уваги довідку
-розрахунок Львівського державного
університету внутрішніх справ від
30.08.2011 р. №34 від 30.08.2011 р. (а.с.8).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції в
частині задоволення позову про
стягнення з відповідача витрат на
продовольче забезпечення в сумі 559,22
грн., а також витрат на оплату
комунальних послуг та енергоносіїв в
сумі 996,12 грн., оскільки вказані
витрати підтверджені належними та
допустимими доказами та розраховані
відповідно до методики, передбаченої
Порядком розрахунку витрат,
пов'язаних з утриманням курсантів у
вищих навчальних закладах,
затверджених Наказом Міністерства
оборони України, Міністерства фінансів
України, Міністерства внутрішніх
справ, Міністерства транспорту та
зв'язку України, Адміністрації
державної прикордонної служби
України, Управління державної охорони
України, Служби безпеки України від
16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534 (а.с. 47-49, 52-53).

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції про доведеність позовних
вимог в частині витрат позивача на
грошове забезпечення та речове майно,
а доводи апеляційної скарги в цій
частині вважає обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Довідка позивача № 4/511-366 від 05 серпня
2011 року про отримання курсантом
ОСОБА_1 за період 2004-2008 р. грошового
забезпечення в сумі 4398,77 грн. за
відсутності документів, що містять
підпис відповідача про його
отримання, не є належним доказом на
підтвердження вказаної обставини.
Відповідач заперечує ту обставину, що
йому виплачувалось грошове
забезпечення у визначеному позивачем
розмірі.

Відповідно до довідки Львівського
державного університету внутрішніх
справ від 03.03.2014 р №4/17-41 фінансових
документів з підписом ОСОБА_1 про
отримання грошового забезпечення
немає. За період 2004-2006 р. відомості на
виплату знищені. У 2007-2008 р. виплата
коштів здійснювалась по зарплатних
картах, в якій підпис відповідача
також відсутній (а.с.44).

Відповідно до довідки №107 від 01.08.2011
р. начальника ресурсного та речового
забезпечення служби, утримання з
ОСОБА_1 грошової компенсації замість
належних предметів форменого
обмундирування (за планом 2011 р.)
становить 854 грн. 01 коп. (а.с.50).

Як пояснив відповідач, забезпечення
форменим обмундируванням в період
навчання не здійснювалось, а тому він
був змушений його купувати за власний
рахунок.

Оскільки доказів забезпечення
відповідача форменим
обмундируванням матеріали справи не
містять, а судове рішення не може
ґрунтуватись на припущеннях, правові
підстави для задоволення позову в цій
частині також відсутні.

Таким чином, в даному випадку
обставини справи, що мають значення
для справи та які суд вважав
встановленими, у вказаній частині є
недоведеними, що відповідно до п.2 ч.1
ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду з ухваленням
нового про відмову в задоволенні
позову.

В решті рішення суду першої інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
яке доводами апеляційної скарги не
спростовано.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 08.09.2005 р. №880 «Про
реорганізацію вищих навчальних
закладів та науково-дослідних установ
Міністерства внутрішніх справ»
Львівський юридичний інститут
передано до складу Київського
національного університету внутрішніх
справ.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 23.12.2005 року №1266 «Питання вищих
навчальних закладів Міністерства
внутрішніх справ» Львівський
юридичний інститут Київського
національного університету внутрішніх
справ реорганізовано у Львівській
державний університет внутрішніх
справ.

Враховуючи викладене, доводи
апеляційної скарги щодо пред'явлення
позову особою, яка не мала відповідних
повноважень, без дотримання вимог
закону щодо форми і змісту позовної
заяви, є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело
або могло б призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.303, 307, 309, 313, 314, 316,317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 14 березня 2014 року в частині
стягнення з ОСОБА_1 на користь
Львівського державного університету
внутрішніх справ коштів на грошове
забезпечення в сумі 3500 грн.77 коп. та
речове забезпечення в сумі 854 грн.01 коп.
скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення
про відмову в задоволенні позову.

У зв'язку з цим зменшити суму
грошових коштів, що підлягає
стягненню з ОСОБА_1 на користь
Львівського державного університету
внутрішніх справ, з 5910 грн.12 коп. до 1555
грн.34 коп., а загальну суму стягнення
з 6139 грн.52 коп. до суми 1784 грн.74 коп.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді:

Справа № 22-ц/796/6202/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Леонтюк Л.К.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.