У Х В А Л А

іменем україни

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Мостової Г. І.,

Мартинюка В. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» про визнання договору
поруки припиненим, за касаційними
скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 11 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Херсонської області
від 26 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «ОТП Банк» (далі -
ПАТ «ОТП Банк»), посилаючись на
неналежне виконання ОСОБА_3
умов кредитного договору від 20 лютого
2006 року № ML-400/21/2006KH,
звернулося до суду з позовом, у якому
просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 як поручителя 2 849
323 грн 93 коп. заборгованості за вказаним
договором та 3 219 грн судового збору.

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОТП
Банк», у якому, посилаючись на
збільшення обсягу його зобов'зань
перед кредитором внаслідок укладання
додаткових угод про внесення змін до
кредитного договору, просив визнати
договір поруки від 20 лютого 2006
року № SR-400/32/2006KH припиненим.

Рішенням Дніпровського районного
суду м. Херсона від 11 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 26 березня 2014 року, позов ПАТ «ОТП
Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» 2 849 323
грн 93 коп. заборгованості за кредитним
договором від 20 лютого 2006 року №
ML-400/21/2006KH, яка складається з: 2
408 105 грн 74 коп. заборгованості за
кредитом, 326 375 грн 82 коп.
заборгованості за відсотками за
користування кредитом, 114 842 грн 37 коп.
пені.

Вирішено питання судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалені у
справі судові рішення просить
скасувати та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалені у
справі судові рішення просить
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову ПАТ «ОТП
Банк» відмовити, а його зустрічний
позов задовольнити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційних
скарг та перевіривши матеріали справи,
дійшла висновку, що скарга ОСОБА_3
підлягає задоволенню у повному обсязі,
а скарга ОСОБА_4 - частковому
задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ПАТ «ОТП Банк», суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, виходив із
того, що ОСОБА_3 належним чином не
виконував умови кредитного договору,
тому позивач має право на повернення
заборгованості за кредитом та
відсотками солідарно з останнього та
ОСОБА_4 як поручителя.

Відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, виходив із
того, що останній не довів у суді
обставин, на які посилався як на
обґрунтування своїх вимог.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна з огляду
на наступне.

Судами встановлено, що 20 лютого 2006
року між АКБ «РайффайзенБанк Аваль»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк», та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № ML-400/21/2006KH, згідно з
умовами якого банк надав позичальнику
кредит у розмірі 345 тис.
доларів США зі сплатою 11 % річних за
користування кредитними коштами, а
останній зобов'язався повернути кредит
та сплатити проценти за його
користування до 19 лютого 2021 року.

Із метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором 20 лютого 2006 року між АКБ
«РайффайзенБанк Аваль», та ОСОБА_4 було
укладено договір поруки № SR-400/32/2006KH,
згідно з умовами якого останній взяв на
себе зобов'язання у випадку
неналежного виконання боржником
зобов'язань за зазначеним кредитним
договором відповідати перед банком
нарівні з боржником як солідарний
боржник (п. п. 1.1, 1.2 договору
поруки).

13 березня 2009 року, 11 лютого 2011 року та
30 грудня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_3 було укладено додаткові
договори № 1, № 3, № 4 відповідно
про внесення змін до вказаного
кредитного договору щодо зміни
процентної ставки.

09 листопада 2009 року між ПАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_3 було укладено
додатковий договір № 2 до кредитного
договору, відповідно до якого
позичальнику було надано 2 540 600 грн 76
коп. на погашення поточної
заборгованості останнього за
кредитним договором в іноземній
валюті, тобто відбулося рефінансування
боргу. Згідно з п.п. 2.1.3 додаткового
договору № 2 на період з 09
листопада 2009 року і до повного
виконання боргових зобов'язань буде
використовуватись плаваюча процентна
ставка в розмірі FIDR+0,49 % річних.

Цього ж дня між ПАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_4 було укладено додатковий
договір № 1 до договору поруки, у п. 1
якого передбачено, що під терміном
кредитний договір мається на увазі
кредитний договір, укладений
позичальником 20 лютого 2006 року з усіма
існуючими та майбутніми змінами,
доповненнями та додатками.

Пункт 2.2 договору поруки викладено у
наступній редакції: на дату укладення
цього додаткового договору розмір
боргових зобов'язань складає 2 540 600 грн
76 коп. У разі зміни розміру боргових
зобов'язань після укладення цього
додаткового договору, такі боргові
зобов'язання забезпечуються в їх
повному розмірі без укладання
будь-яких додаткових договорів до
договору поруки та/чи цього
додаткового договору.

11 лютого 2011 року між ПАТ «ОТП Банк»
та ОСОБА_4 було укладено додатковий
договір № 2 до договору поруки,
відповідно до якого у п. 2.2 договору
поруки зазначено, що розмір боргових
зобов'язань на дату укладення цього
додаткового договору складає 2 432 005 грн
36 коп.

Обґрунтовуючи підстави
зустрічного позову, ОСОБА_4 посилався
на те, що при підписанні вказаних
додаткових договорів до договору
поруки йому не було повідомлено про
весь обсяг його зобов'язань за
кредитним договором. Вважає, що з
моменту укладення договору поруки і до
теперішнього часу внаслідок зміни
відсоткової ставки за кредитним
договором істотно збільшились його
зобов'язання перед кредитором, що є
порушенням його майнових прав, у
зв'язку з чим його порука є припиненою.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати без додаткового повідомлення
поручителя та укладення окремої угоди,
то ця умова договору є результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя), а, отже, поручитель дав
згоду на зміну основного зобов'язання.
Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК України порука
припиняється у разі зміни основного
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

До припинення поруки призводять
такі зміни умов основного зобов'язання
без згоди поручителя, які призвели або
можуть призвести до збільшення обсягу
відповідальності останнього.
Збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає в разі: підвищення
розміру процентів; відстрочення
виконання, що призводить до збільшення
періоду, за який нараховуються
проценти за користування чужими
грошовими коштами; установлення
(збільшення розміру) неустойки;
встановлення нових умов щодо порядку
зміни процентної ставки в бік
збільшення тощо.

Згідно з висновком
судово-економічної експертизи від 14
лютого 2014 року № 6 у зв'язку зі
змінами відсоткових ставок відповідно
до умов додаткових договорів від 13
березня 2009 року № 1, від 09 листопада
2009 року № 2, від 11 лютого 2011 року № 3
та від 30 грудня 2011 року № 4 до
кредитного договору від 20 лютого 2006
року № ML-400/21/2006KH відбулося збільшення
плати за користування кредитом на суму
203 055 грн у порівнянні зі сплатою за
користування кредитом, нарахованою за
умовами кредитного договору від 20
лютого 2006 року.

Пунктом 7.2 договору поруки від 20
лютого 2006 року передбачено, що зміни та
доповнення до цього договору
вважаються його невід'ємною частиною,
якщо вони укладені у письмовій формі та
підписані належним чином
уповноваженими представниками сторін.

У матеріалах справи відсутні
будь-які докази того, що ОСОБА_4 давав
свою згоду на зміни та доповнення до
зазначеного кредитного договору в
частині зміни відсоткової ставки, які
передбачалися додатковими договорами
від 13 березня 2009 року № 1, від 09
листопада № 2, від 11 лютого
2011 року № 3 та від 30 грудня 2011 року № 4 до
кредитного договору від 20 лютого 2006
року.

У додаткових договорах до договору
поруки (від 09 листопада 2009 року
№ 1 та від 11 лютого 2011 року № 2)
зазначалася лише сума основного
зобов'язання (тіло кредиту) без зміни
відсоткової ставки та додатково
визначалися лише права та обов'язки
сторін, що не пов'язані зі зміною
відсоткової ставки.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи
рішення про солідарне стягнення
кредитної заборгованості із
позичальника та поручителя, на
порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК
України суди на зазначене уваги не
звернули та за обставин збільшення
обсягу відповідальності у зв'язку зі
змінами процентної ставки без згоди
поручителя дійшли передчасного
висновку про безпідставність
зустрічного позову ОСОБА_4

Порушення судами при розгляді
справи норм процесуального права
(ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для її
правильного вирішення, тому ухвалені
ними судові рішення не можуть
вважатись законними і обґрунтованими
та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити в
повному обсязі, а касаційну скаргу
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного
суду м. Херсона від 11 вересня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 26 березня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

В. І. Мартинюк

Г. І. Мостова

Д. О. Остапчук