Справа
№303/2509/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 року
м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області

в складі: головуючого - судді Гейруш
В.Б.

при секретарі Уліганець В.В

за участі: старшого
державного виконавця МВ ДВС

Мукачівського міськрайонного

управління
юстиції Ярошевського Д.А.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Мукачево
подання старшого державного виконавця
МВ ДВС Мукачівського міськрайонного
управління юстиції в Закарпатській
області Ярошевського Д.А. про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України боржника,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець МВ
ДВС Мукачівського міськрайонного
управління юстиції в Закарпатській
області Ярошевський Д.А. звернувся до
суду з поданням про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України боржника - громадянина України
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 мешканця АДРЕСА_1
до виконання зобов'язань за судовими
рішеннями.

Необхідність задоволення подання
обґрунтовується доводами про те, що на
виконанні у МВ ДВС Мукачівського
міськрайонного управління юстиції
знаходяться виконавчі листи від 10.08.2010
року №2-586, від 21.07.2011 №20947, від 13.08.2013
№303/1879/13-ц, від 16.04.2013 №308/4144/13-п, про
стягнення з ОСОБА_2 в користь ПАТ «ОТП
Банк» заборгованість в розмірі 58692,72
грн.; на користь ВАТ КБ «Надра»
заборгованість 54614,13 грн. на користь
ОСОБА_3 заборгованість 333300 грн. та на
користь держави штраф у розмірі 1700 грн.
Рішення суду боржником не виконується.
На момент звернення державного
виконавця до суду боржником не вчинено
жодних дій, спрямованих на виконання
судових рішень, у зв»язку з чим
державним виконавцем винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Старший державний виконавець в
судовому засіданні подання та його
мотиви підтримав в повному обсязі,
просив його задоволити.

Заслухавши доводи старшого
державного виконавця, дослідивши
матеріали подання, суд приходить до
наступного висновку.

На примусовому виконанні у МВ ДВС
Мукачівського міськрайонного
управління юстиції Закарпатської
області знаходяться виконавчі листи:

- від 10.08.2010 №2-586/10 про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк»
заборгованість у розмірі 58 692,72 грн.;

- від 21.07.2011 року №2-947 про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра»
заборгованість у розмірі 53 954,58 грн. та
судовий збір у розмірі 539,55 грн.;

- від 16.04.2013 року №308/4144/13-п про стягнення
з ОСОБА_2 на користь держави штраф в
розмірі 1700 грн.;

- від 13.08.2013 року №303/1879/13-ц про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
заборгованість на загальну суму 333300
грн..

У поданні містяться посилання не те, що
органом державної виконавчої служби
вжито ряд заходів, спрямованих на
примусове виконання вищевказаного
судового рішення (винесено постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 10.05.2012,
надіслано запити до структурних
підрозділів Держкомзему,
Держтехнагляду, УДАІ, центру
зайнятості, УПФ), однак вказані заходи
не забезпечили виконання судових
рішень.

По відношення до вказаних фактичних
обставин справи суд приймає до уваги
наступне.

В статті. 13 Загальної декларації прав
людини зазначено, що кожна людина має
право вільно пересуватися й обирати
собі місце проживання в межах любої
держави. Кожна людина має право
залишати будь-яку країну, включаючи
свою власну, і повертатися у свою
країну.

Статтею 12 Міжнародного пакту про
громадянські і політичні права,
ратифікованого Указом Президії
Верховної Ради Української РСР від
19.10.73 №2148-VIII встановлено, що кожному,
хто законно перебуває на території
будь-якої держави, належить, у межах
цієї території, право на вільне
пересування і свобода вибору місця
проживання. Кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну.

Згадані вище права не можуть бути
об'єктом жодних обмежень, крім тих, які
передбачено законом, які є необхідними
для охорони державної безпеки,
громадського порядку, здоров'я чи
моральності населення або прав та
свобод інших осіб і є сумісними з
іншими правами, визначеними у цьому
Пакті.

Статтею 33 Конституції України
встановлено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Частиною четвертою ст. 313 Цивільного
кодексу України передбачено, що
фізична особа може бути обмежена у
здійсненні права на пересування лише у
випадках, встановлених законом.

Системний аналіз наведених вище норм
міжнародного та національного
законодавства свідчить про те, що
застосування судом обмеження права у
вигляді виїзду фізичної особи за
кордон має відбуватись з урахуванням
його природи як конституційного права
громадянина, яке встановлюється ст. 33
Конституції України, ст. 313 Цивільного
кодексу України та низкою міжнародних
угод, які є частиною національного
законодавства України, зокрема
Міжнародним пактом про громадянські і
політичні права, Конвенцією про захист
прав людини та основоположних свобод
(статті 5, 8, 18 Конвенції).

Враховуючи правову природу права
особи на вільне пересування як одного
із основоположних прав людини і
громадянина та переважно майновий
характер цивільних спорів, можна дійти
висновку про обмеження права на виїзд
за кордон у порядку цивільного
судочинства як виняткового заходу.

Статтею 377-1 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачено, що питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу

державної виконавчої служби за
поданням державного виконавця,
погодженим з начальником відділу
державної виконавчої служби.

Поряд з цим, підстави для тимчасових
обмежень у праві виїзду громадян
України за кордон передбачено
приписами Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України»

Статтею 6 названого Закону передбачено,
що громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорта
у випадках, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань.

Аналіз вищевказаних приписів свідчить
про те, що обов'язковою умовою для
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
за межі України є ухилення його від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням.

При цьому, під поняттям «ухилення від
виконання зобов'язань, покладених на
боржника рішенням» слід розуміти
будь-які свідомі діяння (дії або
бездіяльність) боржника спрямовані на
невиконання відповідного обов'язку у
виконавчому провадженні, коли виконати
цей обов'язок у нього є всі реальні
можливості і цьому не заважають
будь-які незалежні від нього об'єктивні
обставини.

Виходячи з матеріалів подання та з
урахуванням вищевказаних законодавчих
положень, суд дійшов висновку, що факт
свідомого ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, залишився
доказово непідтвердженим.

Так, у поданні державного виконавця не
наведено жодного обґрунтування щодо
конкретних дій боржника, спрямованих
на свідоме ухилення від виконання
судового рішення.

За таких обставин справи та з
урахуванням гарантованого
конституційними нормами права особи на
вільне пересування, у задоволенні
подання слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 10, 377-1, 209 - 210 Цивільного
процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні подання
старшого державного виконавця МВ ДВС
Мукачівського міськрайонного
управління юстиції в Закарпатській
області Ярошевського Д.А про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України боржника - ОСОБА_2 - відмовити.

2. Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Закарпатської
області через Мукачівський
міськрайонний суд Закарпатської
області протягом п'яти днів з дня її
проголошення.

Головуючий підпис
В.Б.Гейруш

Копія вірна:

Суддя Мукачівського

міськрайонного суду
В.Б. Гейруш.