Справа № 297/903/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
м. Берегово

Берегівський районний суд
Закарпатської області в складі:
головуючого Фейіра О. О., при
секретарі Гоцинець О.Ю., з участю
представника відповідача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі в м. Берегово цивільну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Кредитні
ініціативи" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

встановив:

ТзОВ "Кредитні ініціативи"
звернулося в Берегівський районний суд
Закарпатської області із позовом до
ОСОБА_2, про стягнення заборгованості
за кредитним договором № 4751/08-07 від 21
листопада 2007 року в сумі 291 061, 20 грн..

Позовні вимоги позивачем
мотивовано тим, що 17 грудня 2012 року, між
ТзОВ "Кредитні ініціативи" та ПАТ
"Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк" було
укладено Договір відступлення прав
вимоги, відповідно до якого ПАТ
"Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк"
відступило ТзОВ "Кредитні ініціативи"
право вимоги до кредитних договорів,
укладених між ПАТ "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк" та фізичними особами, в тому числі
і за Кредитним договором №
4751/08-07 від 21 листопада 2007 року,
укладеного між ПАТ "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк" та ОСОБА_2.

Так, 21 листопада 2007 року між
ПАТ "Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк" та
ОСОБА_2 укладено кредитний договір №
4751/08-07 від 21 листопада 2007
року, згідно умов якого банк надав
ОСОБА_2 кредит у сумі 40 000, 00 доларів США,
а останній в свою чергу зобов"язався
повернути кредит та сплатити відсотки
за його користування в строки та на
умовах, передбачених договором. В свою
чергу відповідач ОСОБА_2 неналежно
виконує взяті на себе зобов"язання,
врезультаті чого станом на день
звернення до суду заборгованість
останнього перед банком складає 291 061, 20
грн.. А тому просять стягнути з ОСОБА_2
заборгованість за кредитним договором
№ 4751/08-07 від 21 листопада 2007 у розмірі 291
061, 20 грн. та судові витрати по справі.

Предстаник позивача
Перевозчиков О.В., будучи належним
чином повідомленим про день, час та
місце судового розгляду справи, в
судове засідання не з"явився, однак
подав до суду заяву, згідно якої
просить справу розглянути у його
відсутності, позовні вимоги підтримує
повністю, проти заочного рішення не
заперечує. (а.с.6, 80, 81, 85).

Відповідач ОСОБА_2, який про
день, час та місце судового розгляду
справи був належним чином
повідомлений, в судове засідання не
з"явився, подав до суду заперечення
проти позову, та згідно заяви просить
справу розглянути без його участі, із
врахуванням поданого ним заперечення,
позов не визнає та просить в
задоволенні такого відмовити (а.с.84-86).

В судовому засіданні
представник відповідача ОСОБА_1 вважав
позов безпідставним, недодоведеним, з
підстав зазначених в запереченні його
довірителя проти позовову, просив в
задоволенні такого відмовити.

Заслухавши пояснення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши повно і
всебічно обставини, на які сторони
посилалися, як на підставу своїх вимог
та заперечень, оцінивши докази на
ствердження цих обставин в їх
сукупності, суд приходить до
наступного.

Згідно п. 1.1., 2.1, 2.2., 2.3
Кредитного договору № 4751/08-07 від 21
листопада 2007 року, укладеного між ЗАТ
"Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк" та
ОСОБА_2, останній отримав кредит у
розмірі 40 000 доларів США, на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання, з кінцевим
терміном повернення кредиту та
процентів за його користування не
пізніше 20 листопада 2014 року, з
процентною ставкою за користування
кредитом у розмірі 12% річних. (а.с. 23-35).

11 січня 2008 року між ЗАТ
"Промінвестбанк" та ОСОБА_2 було
укладено договір про внесення змін №1
до Кредитного договору №4751/08-07 від
21листопада 2007 року, відповідно до п. 1 та
п. 2 якого, була збільшена процентна
ставка за користування кредитом до 12, 5
річних (а.с. 45).

Крім того, 16 лютого 2009 року
між ЗАТ "Промінвестбанк" та ОСОБА_2
укладено договір про внесення змін та
доповнень №03/22-09 до Кредитного
договору №4751/08-07 від 21 листопада 2007
року, відповідно до якого внесено зміни
до Кредитного договору, в тому числі
змінено валюту кредиту з доларів США на
гривню (а.с. 36-38).

Відповідно до пункт 2.1.
Договору про внесення змін та
доповнень №03/22-09 до Кредитного
договору №4751/08-07 від 21 листопада 2007
року, п. 2.1 Кредитного договору №4751/08-07
від 21 листопада 2007 року викладено в
наступній редакції: «Банк надає
Позичальнику кредит шляхом відкриття
не відновлювальної мультивалютної
кредитної лінії у сумі еквівалентній 518
901,25 грн. (ліміт кредитної лінії), на
умовах, передбачених цим та Договором
№ 03/22-09 про внесення змін та доповнень
до нього, укладеним 16.02.2009 року, але для
кожного виду валют ліміт кредитування
не може перевищувати: 34 138,24 доларів США
; 256 036,80 гривень.

З 17 лютого 2009 року ліміт
кредитної лінії складає 256 036,80 гривень
та встановлюється тільки в
національній валюті» (а.с. 36).

Пункт 3.1. Кредитного
договору доповнено абзацом наступного
змісту: «Сторони домовились, що кредит
буде надано в національній валюті …»

Пункт 3.2. Кредитного
договору доповнено абзацом наступного
змісту: «Проценти нараховуються та
сплачуються у тій валюті, у якій надано
кредит».

Цим же Договором графік
погашення кредиту (Додаток № 1 до
Кредитного договору) викладено в новій
редакції, згідно з якою у графіку
погашення кредиту суми платежів
зазначені в гривнях.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України,- якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 ЦК України.

Проте, як встановлено з
матеріалів справи, ТОВ «Кредитні
Ініціативи» не зверталося до позивача
з вимогою про дострокове повернення
боргу за Кредитним договором.

У своїй позовній заяві
позивач стверджує, що заборгованість
відповідача перед ним за Кредитним
договором на момент пред'явлення
позову становить 291 061,20 грн., з них
заборгованість по тілу кредиту - 222 520,33
грн., заборгованість по відсоткам за
користування кредитом - 63 300,22 грн.,
заборгованість по пені - 5 240,65 грн., на
ствердження чого позивачем приєднано
«Розрахунок заборгованості за
кредитом у гривні», однак згідно
такого, поточна заборгованість ОСОБА_2
за Кредитним договором на момент
пред'явлення позову становить 264 919,43
грн., з них заборгованість по тілу
кредиту - 171 313,05 грн., заборгованість по
відсоткам за користування кредитом - 77
682,62 грн., заборгованість по пені - 15
923,76 грн. (а.с. 8).

З вищенаведеного
вбачається, що між загальною сумою
заборгованості відповідача,
зазначеною у позовній заяві та
загальною сумою заборгованості
останнього, зазначеною у Розрахунку
заборгованості, існують істотні
розбіжності.

При цьому, суд такий
Розрахунок заборгованості за кредитом
до уваги не приймає, оскільки такий є
лише відображенням односторонніх
арифметичних розрахунків позивача і не
відображає правові підстави для
стягнення відповідних сум та не є
доказом безспірності розміру
заборгованованості відповідача за
Кредитним договором №4751/08-07 від 21
листопада 2007 року.

З вищевикладеного
вбачається, що на підтвердження
наявності та розміру заборгованості
відповідача за Кредитним договором
позивач надав складений ним же
розрахунок заборгованості, однак, на
думку суду такий не є належним та
допустимим доказом наявності
заборгованості у відповідача та його
розміру, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» документами, які фіксують
факти здійснення фінансових операцій,
можуть бути виключно документи
первинної бухгалтерської
документації, які складені під час
здійснення таких операцій.

Дана правова позиція
узгоджується з позицією Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, що викладена в ухвалі від 25
вересня 2013 року в справі № 6-31659св13.

Крім того, суд враховує, що
позивачем не надано первинних
документів щодо видачі кредиту та
здійснення його часткового погашення
(платіжні доручення, меморіальні
ордери, розписки, чеки тощо) на
підтвердження своїх вимог.

Також, суд приймає до уваги
що в Розрахунку заборгованості за
період з 21 листопада 2007 року по 17 грудня
2012 рік зазначена лише остаточна
заборгованість відповідача за
Кредитним договором, без розбивки
такої по місяцях, тобто відображені
лише кінцеві значення і не наведено
порядок та обґрунтування розрахунку
заборгованості окремо по кожному
місяцю. При цьому, за відсутності
розрахунку заборгованості за вказаний
період неможливо перевірити
правильність та обґрунтованість
нарахування як процентів за
користування кредитом, так і штрафних
санкцій, оскільки в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Наведене беззаперечно
свідчить про необґрунтованість
розрахунків позивача, а отже - й про
необґрунтованість розміру
заборгованості відповідача за
Кредитним договором, що в свою чергу
говорить про безпідставність і
недоведеність позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України,-
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд також враховує, що
позивачем не надано суду доказів на
ствердження повноважень аналітика ТОВ
«Кредитні ініціативи» Перевозикова
О.В., чиїм підписом скріплено
Розрахунок заборгованості, а тому не
відомо, чи наділений останній правом
складання та підпису документів
подібного роду.

Крім того, в позовній заяві
позивач стверджує, що 17 грудня 2012 року
між ним та ПАТ «Промінвестбанк» було
укладено договір відступлення прав
вимоги, на підставі якого ПАТ
«Промінвестбанк» передало (відступило)
ТОВ «Кредитні Ініціативи» права вимоги
за кредитними договорами, укладеними
між ПАТ «Промінвестбанк» і фізичними
особами, на ствердження чого надано
суду копію Договору відступлення прав
вимоги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК
України,- кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

За правилами статті 514 ЦК
України, до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК
України,- заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо боржник не
був письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням.

Згідно ч. 1 ст. 517 ЦК України, -
первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 517
ЦК України,- боржник має право не
виконувати свого обов'язку новому
кредиторові до надання боржникові
доказів переходу до нового кредитора
прав у зобов'язанні.

Так, як стверджує в своєму
запереченні відповідач, позивач в
порушення вимог пункту 6.1. Договору
відступлення прав вимоги не повідомив
його про заміну кредитора за Кредитним
договором № 4751/08-07 від 21 листопада 2007.

В матеріалах справи
відсутні будь-які докази, які б
стверджували про повідомлення
відповідача ОСОБА_2 про заміну
кредитора у зобов"язанні за
вищевказаним кредитним договором.

Крім того, відповідно до
пункту 4.1. Договору відступлення прав
вимоги,- відступлення прав вимоги
первісним кредитором новому кредитору,
набуття новим кредитором прав вимоги
та заміна кредитора за правами вимоги
на нового кредитора набувають чинності
у день укладення договору, за умови
належного оформлення сторонами
(підписання та скріплення відбитком
печаток сторін) реєстру позичальників.
При цьому права вимоги, що виникнуть у
майбутньому, набуваються новим
кредитором з моменту їх виникнення, але
в будь-якому разі після підписання
сторонами реєстру позичальників (а.с.13).

У розділі 1 Договору
відступлення прав вимоги дано
визначення терміну «реєстр
позичальників» - це перелік необхідних
даних щодо позичальників та прав
вимоги, наведені в додатку № 1 до
Договору відступлення прав вимоги.
Підписання сторонами реєстру
позичальників засвідчує передачу
(відступлення) прав вимоги первісним
кредитором новому кредитору.

Таким чином, для набуття
позивачем прав вимоги за кредитними
договорами, в тому числі за Кредитним
договором, укладеним між ЗАТ
«Промінвестбанк» і відповідачем, ТОВ
«Кредитні Ініціативи» та ПАТ
«Промінвестбанк» згідно з умовами
Договору відступлення прав вимоги мали
підписати реєстр позичальників, який
засвідчує передачу (відступлення) прав
вимоги первісним кредитором новому
кредитору.

Виходячи з наведеного, саме
реєстр позичальників є тим доказом,
який може підтвердити перехід від ПАТ
«Промінвестбанк» до ТОВ «Кредитні
Ініціативи» права вимоги за тими чи
іншими кредитними договорами,
укладеними між ПАТ «Промінвестбанк» і
фізичними особами, зокрема між ПАТ
«Промінвестбанк» і відповідачем
ОСОБА_2.

Проте, позивач не надав суду
ні оригінал реєстру позичальників, ні
завірену належним чином його копію, що
позбавляє суд можливості з'ясувати та
перевірити, чи набуло ТОВ «Кредитні
Ініціативи» право вимоги за Договором
відступлення прав вимоги.

Доданий же позивачем до
позовної заяви витяг з Додатку № 1 до
Договору відступлення прав вимоги від
17 грудня 2012 року в якості єдиного
доказу виникнення у відповідача
обов'язку перед ТОВ «Кредитні
ініціативи», не містить доказів
належності до вищевказаного договору,
оскільки такий не містить підпису обох
сторін зазначеного Договору чи інших
доказів тотожності передбаченому цим
Договором Додатку № 1 (а.с. 21).

За наведених обставин, суд
вважає, що позивач ТОВ «Кредитні
Ініціативи» не надало суду належних та
допустимих доказів на ствердження
переходу до нього права вимоги за
Кредитним договором № 4751/08-07 від 21
листопада 2007.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК
України,- кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Крім того, суд врахову, що
позивачем пропущено строки позовної
давності за вимогами про стягнення
наявної за Кредитним договором
заборгованості по тілу кредиту та по
відсоткам за користування ним, яка
виникла за період з 21 листопада 2007 року
по 08 квітня 2011 рік, заборгованості по
пені, яка виникла за період з 21
листопада 2007 року по 08 квітня 2013 рік, що
підтверджується наступним.

Так, з Кредитного договору №
4751/08-07 від 21 листопада 2007 вбачається, що
сторони встановили як строк дії
зазначеного договору - до моменту
виконання сторонами в повному обсязі
взятих на себе зобов'язань (пункт 7.1.),
так і строки виконання зобов'язань зі
щомісячним погашенням платежів,
останній з яких у визначеній сумі
підлягав виконанню у строк до 20
листопада 2014 року (а.с. 23-28).

Таким чином, графіком
платежів, який є складовою частиною
Кредитного договору, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями.

Отже, поряд зі встановленням
строку дії Кредитного договору сторони
встановили і строки виконання
боржником окремих зобов'язань
(внесення щомісячних платежів), що
входять до змісту зобов'язання, яке
виникло на основі зазначеного
договору.

Строк виконання кожного
щомісячного зобов'язання відповідно до
ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку.

Як вбачається з листа філії
«Відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м.
Ужгород» ПАТ «Промінвестбанк» № 16-67/03
від 12 січня 2011 року «Вимоги про
усунення порушення умов кредитного
договору № 4751/08-07 від 21.11.2007 року (із
змінами)», - відповідач припинив
виконувати щомісячні зобов'язання з
погашення кредиту та сплати процентів
за користування кредитом ще в 2010 році
(станом на 12 січня 2011 року у відповідача
вже була наявна заборгованість 60 015,27
грн.), в той час як з вимогами про
стягнення заборгованості за Кредитним
договором ТОВ «Кредитні Ініціативи»
звернулося тільки 09 квітня 2014 року,
включивши до своїх позовних вимог всю
заборговану суму.

Разом з тим, відповідно до ч.
1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК
України, - сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено
відповідачем у спорі, є підставою для
відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство
передбачає два види позовної давності:
загальну та спеціальну.

Відповідно до ст. 357 ЦК
України, - загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог
законом встановлена спеціальна
позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачено, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом,
відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України,
перебіг загальної і спеціальної
позовної давності починається з дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Так, згідно ч. 5 ст. 261 ЦК
України, - за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

За зобов"язаннями, строк
виконання яких не встановлено або
визначено моментом вимоги кредитора,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання. Якщо боржникові
надається пільговий строк для
виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Згідно з умовами Кредитного
договору, позичальник зобов'язаний
здійснювати повернення кредиту
частинами (щомісячними платежами) в
розмірі та в строки, визначені графіком
повернення кредиту та щомісячно
сплачувати проценти за користування
кредитом (п. 2.4.), а також встановлено
відповідальність за порушення графіку
повернення кредиту та процентів за
користування ним (п. 3.4. 6.2).

Оскільки умовами Кредитного
договору (графіком погашення кредиту)
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, оскільки за
умовами Кредитного договору погашення
кредиту та процентів повинно
здійснюватись позичальником частинами
кожного місяця до 20-го числа поточного
місяця, в рахунок якого вносяться
кошти, початок позовної давності для
стягнення цих платежів обчислюється з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань.

У зв"язку з порушення
відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов'язань
за вказаним договором, а саме,
припинення ним у 2010 році передбачених
зазначеним договором виплат з
погашення чергового платежу за
кредитом та процентів за користування
кредитом, ТОВ «Кредитні Ініціативи» 09
квітня 2014 року звернулося до суду з
позовом про стягнення заборгованості
за Кредитним договором.

Право позикодавця вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась, та сплати
процентів у разі прострочення сплати
чергових платежів передбачено статтею
1050 ЦК України.

Аналогічні за змістом
положення містяться у підпункті 5.3.2.
пункту 5.3. Кредитного договору,
відповідно до якого банк набуває право
вимагати від позичальника
дострокового повернення всього
кредиту або кредиту разом із
розрахованими процентами у разі,
зокрема, затримання сплати частини
кредиту та/або сплати процентів за
користування кредитом.

Таким чином, аналізуючи
норми статей 261, 530, 631 ЦК України слід
дійти висновку про те, що у разі
порушення боржником строків сплати
чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України, кредитор протягом всього часу
- до закінчення строку виконання
останнього зобов'язання, в даному
випадку до 20 листопада 2014 року вправі
заявити вимоги про дострокове
повернення тієї частини позики, що
підлягає сплаті разом з нарахованими
процентами, а також стягнути
несплачені до моменту звернення
кредитора до суду з позовом, щомісячні
платежі (з процентами) в межах позовної
давності щодо кожного із цих платежів.
В останньому випадку, перебіг позовної
давності починається в залежності від
закінчення строку сплати кожного із
щомісячних платежів.

Така позиція узгоджується
із правовою позицією Верховного Суду
України, висловленою останнім у
постанові від 06 листопада 2013 року в
цивільній справі № 6-116цс13, яка була
прийнята за наслідками розгляду заяви
про перегляд судових рішень з мотивів
неоднакового застосування Вищим
спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

У наведеній постанові
Верховний Суд України висловив правову
позицію, згідно з якою перебіг позовної
давності за вимогами кредитора, які
випливають з порушення боржником умов
договору (графіка погашення кредиту)
про погашення боргу частинами
(щомісячними платежами) починається
стосовно кожної окремої частини, від
дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Що стосується позовних вимог про
стягнення пені за неналежне виконання
грошових зобов'язань за Кредитним
договором, то суд приходить до
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України,-
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою статті 526 ЦК
України,- зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України,
- у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання) (ст.
610 ЦК України).

Одним із видів порушення
зобов'язання є прострочення -
невиконання зобов'язання в обумовлений
сторонами строк.

При цьому, в законодавстві
визначаються різні поняття як «строк
дії договору», так і «строк (термін)
виконання зобов'язання» (ст. 530, 631 ЦК
України).

Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін)
виконання якого визначений вказівкою
на подію, яка неминуче має настати,
підлягає виконанню з настанням цієї
події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення
позичальником повернення позики
визначено у статті 1050 ЦК України, ч. 2
якої встановлено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551
ЦК України та умов Кредитного договору
(п. 6.2.),- за несвоєчасну сплату сум
кредиту та/або процентів за
користування кредитом та/чи процентів
за неправомірне користування кредитом
позичальник сплачує банку пеню, яка
обчислюється від суми простроченого
платежу, в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діє у період прострочення, та
нараховується щоденно.

Відповідно до частини
другої статті 258 ЦК України,- до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується позовна давність в один
рік.

Статтею 253 ЦК України
визначено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За правилами статті 549 ЦК
України,- неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й доти, доки зобов'язання
не буде виконано. Її розмір
збільшується залежно від продовження
правопорушення. При цьому правова
природа пені така, що строк позовної
давності щодо її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України
передбачає, що зі спливом позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення
для обрахування пені прострочених
платежів, які мали місце поза межами
позовної давності до основної вимоги,
не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм статті 266,
частини другої статті 258 ЦК України дає
підстави для висновку про те, що
стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12 місяцями перед
зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Аналогічні висновки
містяться у вищевказаній постанові
Верховного Суду України від 06
листопада 2013 року в справі № 6-116цс13, а
також в ухвалах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 листопада 2012 року в справі
№ 6-34661св12; від 12 вересня 2011 року в
справі № 6-16271св11.

Як роз'яснив Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у листі
від 16 січня 2013 року № 10-70/0/4-13 «Про
окремі питання застосування строків
позовної давності»у разі, якщо
відповідач подав заперечення проти
позову, пославшись на сплив позовної
давності, то зазначена заява є
підтвердженням того, що відповідач
зробив заяву про застосування позовної
давності.

Згідно змісту заперечень
відповідача ОСОБА_2, останній
посилається в тому числі і на сплив
позовної давності, а тому суд вважає, що
таке є підтвердженням того, що
відповідач зробив заяву про
застосування позовної давності (а.с.
67-76).

За наведний обставин, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
позивача в частині стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитним договором № 4751/08-07 від 21
листопада 2007 року по тілу кредиту та по
відсоткам за користування кредитом,
яка виникла за період з09 квітня 2011 року
по 01 жовтня 2013 року, заборгованості по
пені, яка виникла за період з 09 квітня
2011 року по 01 жовтня 2013 року є
недоведеними, а тому суд вважає в
задоволенні таких відмовити.

Крім того, в частині
стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором
№ 4751/08-07 від 21 листопада 2007 року
по тілу кредиту та по відсоткам за
користування кредитом, яка виникла за
період з 21 листопада 2007 року по 08 квітня
2011 рік, заборгованості по пені, яка
виникла за період з 21 листопада 2007 року
по 08 квітня 2013 рік, суд вважає
відмовити, зв'язку з пропущенням
строків позовної давності.

На підставі
вищевкикладеного, керуючись ст.ст. 252-258,
261, 264, 266, 512, 514, 516, 517, 526, 530, 589, 572, 590, 610, 611,
624, 625, 629, 631, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.15, 57-60,
208, 209, 218, 292, 294 ЦПК України,-

рішив:

в задоволенні позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кредитні ініціативи"
до ОСОБА_2, про стягнення
заборгованості за Кредитним договором
№4751/08-07 від 21 листопада 2007 року в сумі 291
061, 20 грн..

З повним текстом рішення сторони
можуть ознайомитись 20 червня 2014 року.

Апеляційну скаргу на рішення
суду може бути подано протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
його копії, до апеляційного суду
Закарпатської області через цей
районний суд.

Суддя: Фейір О. О.