Справа № 567/188/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської
області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні житловим будинком
шляхом виселення, -

встановив :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні житловим будинком шляхом
виселення, мотивуючи свої вимоги тим,
що йому на праві власності належить
житловий будинок в АДРЕСА_1, який
належав ОСОБА_3 та був набутий ним у
власність восени 2012 р. в рахунок
погашення боргу під час здійснення
виконавчого провадження. Після набуття
у власність житлового будинку він мав
намір у нього вселитися разом із сім'єю,
проте відповідач відмовилась
звільнити будинок та залишилась у
ньому проживати. В листопаді 2012 р. він
запропонував ОСОБА_3 добровільно
звільнити належний йому житловий
будинок та знятися з реєстраційного
обліку, у відповідь на що відповідач
оспорила в судовому порядку свідоцтво
про право власності на нерухоме майно.
За результатами розгляду судового
спору відповідачу відмовлено у
визнанні недійсним свідоцтва про право
власності на вказаний житловий
будинок, виданого на ім'я позивача. В
подальшому ОСОБА_1 звернувся до суду з
вимогами про усунення перешкод у
користуванні житловим будинком шляхом
виселення та визнання ОСОБА_3 такою, що
втратила право власності на житловий
будинок і право користування ним у
зв'язку з втратою права власності на
нього, та відповідача в судовому
порядку було визнано такою, що втратила
право на користування житловим
будинком АДРЕСА_1 у зв'язку з
припиненням права власності. В січні 2014
р. позивач на виконання судового
рішення здійснив зняття ОСОБА_3 з
реєстраційного обліку в належному йому
будинку, проте й після цього відповідач
не звільнила житло, продовжує в ньому
проживати, відмовляється добровільно
звільнити належний йому на праві
власності будинок. Зазначає, що ОСОБА_3
проживає у належному йому житловому
будинку без будь-яких для цього
законних підстав, вона не являється
членом його сім'ї, чинить йому
перешкоди у користуванні власністю.
Вказує, що він має на утриманні двох
малолітніх дітей, та іншого житла з
дружиною він не має. Його сім'я проживає
у родичів дружини, оскільки позбавлені
можливості повноцінно користуватися
належним йому будинком допоки у ньому
проживає його колишній власник ОСОБА_3,
яка відмовляється добровільно його
звільнити, що й спонукало його
звернутися до суду з вищевказаним
позовом.

Позивач та його представник у судовому
засіданні позов підтримали з підстав,
вказаних у ньому, просили його
задовольнити та усунути перешкоди у
користуванні житловим будинком, що
знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, який
належить позивачу на праві власності,
шляхом виселення ОСОБА_3 з житлового
будинку. Надали пояснення аналогічні
обставинам, викладеним у позовній
заяві.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, про причини неявки суд не
повідомила, заперечень проти позову не
надала, про час та місце розгляду
справи була повідомлена належним
чином.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти позову,
мотивуючи тим, що ОСОБА_3 є
пенсіонеркою, іншого житла окрім
житлового будинку в АДРЕСА_1 вона немає.
Зазначив, що відповідач після
припинення права власності на будинок
продовжує проживати у належному для
позивача житловому будинку, оскільки
немає змоги придбати інше житло.
Повідомив, що відповідач має дорослих
дітей, однак де вони проживають йому не
відомо.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, дослідивши надані
сторонами та оглянуті у судовому
засіданні докази, прийшов до висновку,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи і пояснень
позивача судом встановлено та не
заперечується відповідачем, що ОСОБА_1
є власником житлового будинку, який
знаходиться в АДРЕСА_1, який раніше
належав ОСОБА_3 на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу від
27 серпня 1983 р., що об'єктивно
підтверджується витягом про державну
реєстрацію прав на нерухоме майно від
19.11.2012р., свідоцтвом про право власності
на житловий будинок, виданим 18 жовтня
2012 р. приватним нотаріусом Острозького
міського нотаріального кругу
Рівненської області в порядку ст.61
Закону України «Про виконавче
провадження», дійсність якого
підтверджена рішенням Острозького
районного суду Рівненської області від
28.03.2013 р. та рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 15.05.2013 р.

Згідно рішення Острозького районного
суду Рівненської області від 27.06.2013 р.
та рішення апеляційного суду
Рівненської області від 06.11.2013 р.
встановлено, що у зв'язку з втратою
ОСОБА_3 права власності на житлове
приміщення в АДРЕСА_1 за нею не
зберігається право користування таким
житлом, та припинення права власності
на будинок припиняє право ОСОБА_3 на
користування цим будинком.

Згідно рішення апеляційного суду
Рівненської області від 06.11.2013 р.
ОСОБА_3В, визнано такою, що втратила
право на користування будинком АДРЕСА_1
у зв'язку з припиненням права
власності.

Наведені у судових рішеннях обставини
в силу ч.3 ст.61 ЦПК України вважаються
преюдиційними та не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, щодо яких
встановлені ці обставини.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.383 ЦК України та
ст.150 ЖК України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в права
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом. Та чинним
законодавством не перебачено
збереження права користування житлом
попереднього власника у випадку
переходу права власності до іншої
особи.

Згідно із ч.1 ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно адресної довідки Острозького РС
управління ДМС України в Рівненській
області від 20.02.2014 р. ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, знято з реєстраційного
обліку 10.01.2014 р. згідно судового
рішення.

З пояснень позивача судом встановлено,
та не спростовано відповідачем, що
ОСОБА_3 після припинення права
власності та втрати права на
користування житловим будинком в
АДРЕСА_1 та зняття її з реєстраційного
обліку в даному будинку продовжує у
ньому проживати, своїх речей не
забрала, житловий будинок добровільно
не звільнила, чим чинить позивачу та
його сім'ї (дружина та двоє малолітніх
дітей) перешкоди для користування
житловим будинком для проживання у
ньому.

В матеріалах справи відсутні та судом
не здобуто доказів на підтвердження
добровільного звільнення відповідачем
належного позивачу на праві власності
житлового будинку, а відтак суд
приходить до висновку про наявність
фактичних та правових підстав для
задоволення позову.

При вирішенні вимоги щодо
відшкодування понесених позивачем
витрат на правову допомогу суд виходив
з наступного.

Як вбачається з наданого представником
позивача розрахунку витрат на надання
правової допомоги адвокатом ОСОБА_2,
ОСОБА_1 сплатив їй 150 грн. за надання
консультації, 1461,60 грн. за опрацювання
документів та підготовку позовної
заяви, 487,20грн. за представництво
інтересів у суді та участь у судових
засіданнях, що підтверджується
прибутковим касовим ордером № 164 від
30.01.2014 р., прибутковим касовим ордером №
165 від 01.02.2014р., прибутковим касовим
ордером №175 від 05.02.2014 р.

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця у галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Таким законом є Закон України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» від 20.12.2011р.,
відповідно до ст.1 якого розмір витрат
на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено рішення, іншою стороною, не
може перевищувати 40 % встановленого
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді. Таким чином,
оплата (компенсація) витрат не
пов'язаних з представництвом інтересів
у суді та участю у судових засіданнях
чинним законодавством не передбачена.

Згідно договору про надання правової
допомоги у цивільній справі від 30.01.2014р.
ОСОБА_1 доручив адвокату ОСОБА_2
представляти його інтереси та вести
справу в Острозькому районному суді у
зв'язку з поданням вищевказаного
позову. Згідно укладеного договору
позивач сплачує адвокату гонорар в
розмірі 487,20 грн. за одну годину роботи.

Відповідно до ч.3 ст.30 Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI
при встановленні розміру винагороди
адвоката (гонорару) враховуються
складність справи, кваліфікація і
досвід адвоката, фінансовий стан
клієнта та інші істотні обставини.
Гонорар має бути розумним та
враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання обґрунтованості
розміру витрат на правову допомогу,
який підлягає компенсації на користь
позивача, суд бере до уваги категорію
цивільної справи, розмір заявлених
позовних вимог, досвід адвоката, крім
того, суд приймає до уваги, граничний
розмір компенсації, який встановлений
Законом України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» від 20.12.2011р., та виходячи з
принципу «розумного обґрунтування»
розміру оплати юридичної допомоги,
закріпленого в п.2 ст.33 Правил
адвокатської етики, які схвалені ВККА
при КМУ протоколом № 6/У1 від 12.10.1999р.,
суд приходить до висновку, що позивач
має право на компенсацію витрат на
надання правової допомоги в меншому
розмірі, а ніж ним заявлений, та з
урахуванням часу затраченого
адвокатом ОСОБА_2 у судовому засіданні
при здійсненні представництва
інтересів позивача у суді розмір
витрат на правову допомогу, який
підлягає компенсації повинен
становити 487, 20 грн. за 1 годину участі у
судовому засіданні, що не суперечить та
узгоджуться з граничним розміром,
передбаченим вищезгаданим законом.

Окрім того, згідно ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача слід
присудити понесені ним витрати з
оплати судового збору в розмірі 243,60
грн., сплата якого підтверджується
банківською квитанцією від 03.02.2014р.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.10, 57,60,61,88, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у
користуванні належним йому на праві
власності житловим будинком, що
знаходиться за адресою : АДРЕСА_1,
шляхом виселення ОСОБА_3 з даного
житлового будинку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 243,60
грн. судового збору та 487,20 грн. витрат
на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Острозький районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Сторони, які не були присутніми під час
проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу в цей же строк з дня
отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. В разі подання
апеляційної скарги рішення якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Василевич О.В.