У х в а л а

іменем україни

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.

суддів: Коротуна
В.М.,
Ступак О.В.,

Дем'яносова
М.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3, на рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 21 березня
2013 року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від
24 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк»), звернулося до суду з
вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що 23 липня 2007
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір, за умовами
якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі
20641,25 доларів США, з
кінцевим терміном повернення до 23
липня 2012 року.

На забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором від 23 липня 2007
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
було укладено договір застави рухомого
майна від 23 липня 2007 року, відповідно до
якого ОСОБА_3 передала у заставу банку
автомобіль марки «Фольксваген LТ35», 1998
року випуску.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору станом на 03 січня
2013 року виникла заборгованість за
кредитним договором у розмірі 20525,8
доларів США, яку позивач і просив
стягнути з відповідачки на свою
користь.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 21
березня 2013 року, позов було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 23 липня 2007 року
станом на 03 січня 2013 року в сумі 20 525,8
доларів США, що за курсом НБУ становить
64001 грн. 14 коп., та складається із:
заборгованості за кредитом - 11018,65
доларів США, заборгованості по
процентам за користування кредитом -
4963,86 доларів США, заборгованості з
комісії - 780,3 долари США, пені - 3762,99
доларів США, а також 1760 грн. 01 коп. - на
повернення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 грудня
2013 року, рішення суду першої інстанції
скасовано частково в частині стягнення
з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованості по пені за порушення
строків виконання зобов'язань в
розмірі 3762,99 доларів США;
заборгованості з комісії - 780,3 доларів
США.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» по кредитному договору
від 23 липня 2007 року заборгованість по
пені за порушення строків виконання
зобов'язань в розмірі 30 066 грн. 30 коп.,
заборгованість з комісії в розмірі 6 234
грн. 60 коп. В іншій частині рішення суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3, просить скасувати
ухвалені судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Вирішуючи справу, суд першої та
апеляційної інстанції виходили з того,
що позовні вимоги знайшли своє
підтвердження та наявні підстави для
задоволення позову.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 23 липня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір, за умовами
якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі
20 641,25 доларів США, з кінцевим терміном
повернення до 23 липня 2012 року.

На забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором від 23 липня 2007
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
було укладено договір застави рухомого
майна від 23 липня 2007 року, відповідно до
якого ОСОБА_3 передала у заставу банку
автомобіль марки «Фольксваген LТ35», 1998
року випуску.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору станом на 03 січня
2013 року виникла заборгованість за
кредитним договором у розмірі 20 525,8
доларів США.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України
виконання зобов'язання забезпечується,
зокрема, неустойкою, яка визначається
як пеня та штраф і є грошовою сумою або
іншим майном, які боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
зобов'язання. Сплата неустойки є
правовим наслідком у разі порушення
боржником зобов'язання.

Підставою, яка породжує обов'язок
сплатити неустойку, є порушення
боржником зобов'язання, яке
визначається ст. 610 ЦК України.

Із матеріалів справи
вбачається, що згідно з розрахунком
заборгованості за кредитним договором
пеня нарахована банком за період з 21
серпня 2008 року по 03 січня 2013
року.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір, поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що
позовна давність до вимог про її
стягнення обчислюється по кожному дню
(місяцю), за яким нараховується пеня,
окремо. Право на позов про стягнення
пені за кожен день (місяць) виникає
щодня (щомісяця) на відповідну суму, а
позовна давність обчислюється з того
дня (місяця), коли кредитор дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
права.

Отже, стягнення
неустойки (пені, штрафу) обмежується
останніми 12 місяцями перед
зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
06 листопада 2013 року № 6-116цс13.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України апеляційний суд на зазначені
положення закону уваги не звернув,
доводів сторін у частині позовних
вимог про стягнення неустойки (пені,
штрафів) за договором, належним чином
не перевірив, не встановив фактичних
обставин, від яких залежить правильне
вирішення спору.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи судом не встановлені,
рішення апеляційного суду в частині
позовних вимог про стягнення неустойки
(пені, штрафів) за договором не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, а
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду відповідає вимогам закону,
правильно встановлено фактичні
обставини справи та правовідносини
сторін визначені вірно і до них
застосовано норми права, які їх
регулюють.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 грудня
2013 року в частині позовних вимог про
стягнення пені за договором скасувати,
справу в цій частині передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 24
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О.
Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

М.В. Дем'яносов

О.В. Ступак

С.П. Штелик