АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3658/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Остапенко Н. Г. Доповідач -
Болтунова Л.М. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Тамакулової
В.О., Макарова М.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 11 лютого 2014 року
по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Демарк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ПАТ «Банк «Демарк»
звернулось в суд до відповідачки з
вищезазначеним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що відповідно до укладеного
договору № 7-056 від 25.02.2008 року ОСОБА_2
отримала кредит у розмірі 10 000 грн., зі
сплатою 24% річних та щомісячної комісії
в розмірі 50 грн. з кінцевим строком
повернення 24.02.2010 року.

У зв'язку з тим, що відповідачка
належним чином свої зобов'язання не
виконувала, станом на 26 липня 2012 року
утворилась заборгованість у розмірі 27
041,77 грн., яку банк просив стягнути з
останньої.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
21 січня 2013 року позовні вимоги були
задоволені. ( а.с.39)

У подальшому, за заявою відповідачки
про перегляд заочного рішення, судом
першої інстанції постановлена ухвала
від 11 грудня 2013 року про скасування
вказаного рішення.( а.с.77)

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду з заявою, в якій просив зменшити
позовні вимоги та стягнути з
відповідачки заборгованість за
кредитом станом на 24 січня 2014 року в
сумі 23 241,32 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 11 лютого 2014 року
позовні вимоги задоволено. Стягнути з
ОСОБА_2 на користь Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Демарк» заборгованість за кредитним
договором в сумі 23 241, 32грн., яка
складається з заборгованості: за
кредитом - 8 902,26 грн.; відсотками - 9 745,01
грн.; комісії - 2 750 грн.; штрафу за
несвоєчасну сплату відсотків за
кредитом 360 грн.; пені за порушення
строків користування кредитом 1 308,02
грн.; пені за несвоєчасну сплату
відсотків за користування кредитом 176,03
грн. Вирішено питання щодо судових
витрат. ( а.с.102)

З таким рішенням не погодилась
відповідачка, подала апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга, не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Зазначене судове рішення відповідає
вказаним вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, що встановлені
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно до ст.ст.526, 530, 610 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і у встановлений термін,
відповідно до умов договору та вимог
чинного законодавства. Порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що 25
лютого 2008 року між ПАТ «Банк «Демарк»,
який є правонаступником ВАТ «Банк
«Демарк» і ОСОБА_2 укладено кредитний
договір № 7-056, згідно до якого банком
було надано позичальнику кредит на
суму 10 000 грн., зі сплатою 24% річних та
щомісячної комісії в розмірі 50 грн. з
кінцевим строком повернення 24 лютого
2010 року.(а.с.8-9)

За пунктом 3.7.1. даного договору
погашення заборгованості за кредитом,
відсотками та комісією здійснюється
щомісячно не пізніше 10-го числа кожного
місяця починаючи з місяця наступного
за місяцем надання кредиту в сумі 578
грн., при цьому з суми, яка надійшла на
погашення заборгованості, в першу
чергу здійснюється погашення штрафу за
порушення строків сплати процентів,
нарахованих відсотків, комісії, а потім
заборгованості за кредитом.

Відповідачка ОСОБА_2 взятих на себе
зобов'язань щодо своєчасного
повернення сум кредиту не виконала. З
наданого розрахунку видно, що
позичальником були сплачені суми: за
основним боргом у розмірі 1 097,74 грн., за
відсотками - 1380,26 грн., по комісії - 300
грн. станом на 26 липня 2012 року. ( а.с.5)

З заяви позивача про зменшення
позовних вимог видно, що згідно до ст.257
ЦК України з урахуванням трирічного
строку позовної давності,
заборгованість за відсотками та по
сплаті комісії становить період з 28
липня 2009 року по 27 липня 2012 року. Однак,
у зв*язку з розглядом справи в суді
понад рік, банк донарахував відсотки та
комісію за період з 27 липня 2012 року по 24
січня 2014 року. Загальний період
становить з 28 липня 2009 року по 24 січня
2014 року і сума заборгованості за
відсотками - 9745,01 грн. та по сплаті
комісії - 2750 грн. Сума заборгованості за
штрафом складає 360 грн.; пеня за
несвоєчасну сплату відсотків - 176,03 грн.
та пеня за порушення строків
користування кредитом - 1308,02 грн. за
період з 28 липня 2011 року по 27 липня 2012
року. Таким чином загальна сума
заборгованості складає 23 241,32 грн., в
тому числі заборгованість за кредитом
-8 902,26 грн. (а.с.81)

Задовольняючи позовні вимоги з
урахуванням їх зменшення, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачка порушила умови кредиту та
не виконала своїх обов'язків перед
позивачем щодо повернення кредитних
коштів, а тому прийшов до правильного
висновку про стягнення з неї утвореної
заборгованості за вказаним договором
в розмірі23 241,32 грн.

Зазначений висновок суду
підтверджений належними та
дослідженими в судовому засіданні
доказами, яким суд дав правильну
оцінку, відповідно до норм ЦПК України
та є таким, що відповідає нормам
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про
її незгоду з розміром заборгованості,
який зазначений в рішенні суду,
розбіжності в розрахунках позивача,
порушення судом матеріального закону,
невизначеність з характером спірних
правовідносин, колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки, як в суді
першої інстанції, так і в апеляційному
суді, відповідачка не надала будь-яких
доказів, що мають значення для справи,
зокрема таких, що спростовують
наявність заборгованості у неї за
кредитним договором або має місце
інший її розмір. Під час розгляду
справи, вона мала можливість
реалізувати свої права щодо подання
доказів, відповідно до вимог ч.2 ст.303
ЦПК України.

Інші викладені в апеляційній скарзі
доводи не мають правового значення для
вирішення спору; висновки суду першої
інстанції не спростовують, а зводяться
до переоцінки доказів та незгоди з
висновками суду по їх оцінці.

Згідно ст.212 ЦПК України виключне право
оцінки доказів, належить суду, який
оцінює їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
судове рішення відповідає вимогам
закону, ухвалено без порушень норм
матеріального та процесуального права,
а отже, відсутні передбачені ст. 309 ЦПК
України підстави для його скасування, в
зв*язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2
не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 11 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: