Справа № 154/289/14-ц Провадження №
22-ц/773/861/14 Головуючий у 1 інстанції:
Лященко А.В. Категорія: 25 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Грушицького А.І.,
Завидовської-Марчук О.Г.,

при секретарі - Губарик К. А.,

з участю:позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - Токарчука
В.М., Кучабського М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з додатковою відповідальністю
«Страхова компанія «Гарант і Я» про
стягнення страхового відшкодування, за
апеляційною скаргою відповідача
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Гарант і Я» на рішення
Володимир-Волинського міського суду
Волинської області від 15 квітня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л
А:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Гарант і Я» (далі ТДВ СК
«Гарант і Я») про стягнення страхового
відшкодування за договором
добровільного страхового
відшкодування наземного транспорту
від 23 липня 2012 року.

Позов мотивував тим, що між ним та
відповідачем було укладено договір №
03-278.12/12 про добровільне страхування
наземного транспорту, згідно з яким
застрахованим транспортним засобом є
автомобіль «Volkswagen Passat B6», 2005 року
випуску, номерний знак НОМЕР_1, № кузова
НОМЕР_2, що належить позивачу на праві
приватної власності. Сума страхового
відшкодування у випадку викрадення
автомобіля визначена в розмірі 140 000
гривень, без врахування розміру
франшизи, яка становить 10 % від
страхової суми. 15 серпня 2012 року даний
автомобіль було викрадено, внаслідок
чого 16 серпня 2012 року було порушено
кримінальну справу за ч.3 ст. 289 КК
України за фактом незаконного
заволодіння даним транспортним
засобом. В той же час позивач звернувся
до страховика з повідомленням про
вищезазначений випадок та надіслав
вимогу про виплату йому страхового
відшкодування, однак останній,
пославшись на порушення ним умов
договору, відмовив у виплаті
страхового відшкодування. У поданій
позовній заяві позивач просив стягнути
з відповідача на його користь страхове
відшкодування в розмірі 126 000 грн.

Рішенням Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 15
квітня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ТДВ «СК «Гарант і Я» на
користь позивача страхове
відшкодування у розмірі 126 000 грн.
Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, представник
відповідача подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просив його скасувати та
ухвалити нове - про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
відповідача, які підтримали апеляційну
скаргу та просили рішення суду першої
інстанції скасувати і відмовити в
позові, та позивача і його
представника, які заперечили доводи
апеляційної скарги і просили її
відхилити, а рішення залишити без змін,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Оскаржуване судове рішення не
відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 23 липня 2012 року
між ОСОБА_1 та ТДВ «Страхова компанія
«Гарант і Я» був укладений договір №
03-278.12/12 добровільного страхування
транспортного засобу автомобіля марки
«Volkswagen Passat B6», 2005 року випуску, номерний
знак НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2, який
належить позивачу на праві приватної
власності.

20 серпня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
страхової компанії із заявою щодо
повідомлення про подію, яка має ознаки
страхового випадку, а саме, що у період
з 23 год. 00 хв. 15 серпня 2012 року до 10 год. 00
хв. 16 серпня 2012 року невідомою особою
був викрадений вищевказаний
транспортний засіб, який перебував у
дворі будинку АДРЕСА_1 в м. Тернополі.

Судом встановлено, що позивач
повідомив страхову компанію про
настання страхового випадку, у
визначеному договором порядку.

Листом від 11 жовтня 2012 року позивачу
ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті
страхового відшкодування у зв'язку із
порушенням страхувальником умов
договору та положень Правил
страхування (а.с.14-15).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що незаконне
заволодіння належним позивачу
автомобілем (його викрадення) є
страховим випадком, посилання
представника відповідача на порушення
позивачем умов договору знайшли своє
спростування в ході судового розгляду.

Однак колегія суддів з таким висновком
суду першої інстанції погодитись не
може.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
страхування» добровільне страхування -
це страхування, яке здійснюється на
основі договору між страхувальником і
страховиком. Загальні умови і порядок
здійснення добровільного страхування
визначаються правилами страхування, що
встановлюються страховиком самостійно
відповідно до вимог цього Закону.

Ст.979 ЦК України визначено, що за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальнику) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі і виконувати інші умови
договору.

Як передбачено ч.2 ст. 8 Закону України
«Про страхування», страховий випадок -
це подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми страхувальнику.

Правилами добровільного страхування
наземного транспорту (крім
залізничного), затвердженими ТДВ «СК
«Гарант і Я» 17 серпня 2011 року (далі
Правила), встановлено, що страховим
випадком є пошкодження, знищення або
втрата застрахованого транспортного
засобу страхувальника внаслідок подій,
які передбачені договором страхування,
мали місце під час дії договору
страхування та не підпадають під
виключення або обмеження страхування.
(п.4.3).

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. У ст. 629 ЦК України
зазначено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Статтею 638 ЦК
України передбачено, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Згідно з п.п. 16.2.1, 16.2.6 Договору при
настанні страхового випадку для
отримання страхового відшкодування
страхувальник зобов'язаний виконувати
умови, встановлені Договором та
Правилами.

Пунктами 8.3.4., 8.3.5. Правил передбачено,
що страхувальник зобов'язаний
ставитися до застрахованого
транспортного засобу так, нібито його
не було застраховано, ніяким чином не
посилювати наслідки страхових
випадків, а навпаки, вживати усіх
заходів щодо рятування транспортного
засобу. У разі тимчасового паркування
транспортного засобу або його
розміщення для зберігання - вжити всі
заходи, щоб не допустити проникнення до
нього і використання без дозволу,
увімкнути сигналізацію і, якщо є змога,
забезпечити його місцезнаходження на
стоянці, що охороняється.

Згідно з п. 8.3.9. Правил страхувальник
також зобов'язаний повідомити
страховика про настання страхового
випадку не пізніше 48 годин, як йому
стало відомо (виключаючи визначені
чинним законодавством вихідні та
святкові дні), якщо цьому не
перешкоджали об'єктивні причини.

При настанні страхової події
відповідно до п.9.1.2 Правил
страхувальнику належить негайно
заявити про подію в державні органи,які
уповноважені розслідувати дану подію,
зокрема, при втраті або
пошкодженні/знищенні застрахованого
транспортного засобу в результаті
протиправних дій третіх осіб,
викраденні частин застрахованого ТЗ - у
органи МВС, та забезпечити наявність
документів, що підтверджують факт
настання страхового випадку.

Основною умовою для визнання випадку
страховим та відповідно виплати
страхового відшкодування є факт
документального підтвердження
настання страхового випадку. Розділом
10 Правил встановлено перелік
документів, що підтверджують настання
страхового випадку та розмір збитків.
П.10.4.1 Правил передбачено, що у випадку
викрадення або незаконного
заволодіння чи протиправних дій третіх
осіб страхувальник повинен надати
копію постанови про порушення
кримінальної справи (або довідку
органів МВС про прийняття рішення по
справі), а також у випадку встановлення
винної особи - документ органу МВС або
суду, що містить відомості про винну
особу; а у разі не встановлення винної
особи - копію постанови про зупинення
кримінальної справи (або довідку
органів МВС про прийняття рішення по
справі. (а.с 58).

А також при настанні зазначеної
страхової події, згідно з п.10.4.5. Правил
та п.п. 16.2.7, 19.4.5 Договору, страхувальник
зобов'язаний надати свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу,
комплект брелків автосигналізації та
повний комплект ключів від
застрахованого транспортного засобу,
крім випадків, коли вони були передані
органам слідства на вимогу таких
органів або їх надання є неможливим
через об'єктивні причини (розбійний
напад, пограбування тощо), про що
страхувальник повинен дати письмове
пояснення, а також документи
компетентних органів, які
підтверджують факт настання
страхового випадку.

Відповідно до п.19.4 Договору обов'язок
щодо надання страховику документів, що
підтверджують факт настання
страхового випадку, покладено саме на
страхувальника.

Згідно з п.10.9 Правил вказані документи
повинні бути надані страховику не
пізніше 90 днів з моменту настання
страхового випадку .

Страхувальник ознайомлений із
вищенаведеними умовами договору, про
що свідчить його власний підпис у
Договорі страхування (а.с.7).

З акта прийому-передачі вбачається, що
ОСОБА_1 передав представнику страхової
компанії лише один заводський ключ від
автомобіля, інший комплект ключів та
свідоцтво про реєстрацію автомобіля
відсутні (а.с.125).

Позивач ОСОБА_1 у своїх поясненнях
зазначив, що свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу та другий
комплект ключів у нього відсутні,
оскільки залишив їх у викраденому
автомобілі (а.с.123-124).

Відповідно до 25 Закону України
«Про страхування», та п.8.4.4 Правил і п.
16.3.5 договору передбачено, що у разі
необхідності страховик самостійно
може з'ясовувати причини, обставини
страхового випадку, направляти запити
про відомості, пов'язані із страховим
випадком, до правоохоронних органів,
банків, медичних закладів та інших
підприємств установ і організацій, що
володіють вказаною інформацією .

Позивачем ОСОБА_1 страховій
компанії для підтвердження страхового
випадку було надано дві довідки про
наявність кримінальної справи щодо
викрадення автомобіля суперечливого
змісту та копія постанови про
зупинення досудового слідства,
підписані слідчим Тернопільського МВ
УМВС у Тернопольській області. Однак з
довідки начальника цього відділу від
11.03.2014 року вбачається, що у
встановленому порядку в журналі
вихідної кореспонденції відділу
міліції такі довідки не зареєстровані .

Згідно з п.52 Типової інструкції з
діловодства у центральних органах
виконавчої влади, Раді міністрів
Автономної Республіки Крим, місцевих
органах виконавчої влади, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 30 листопада 2011 р. № 1242 документи, що
надсилаються підприємствам, установам,
організаціям, громадянам, підписуються
керівником установи або його
заступниками згідно з розподілом
повноважень або керівниками
структурних підрозділів відповідно до
їх повноважень.

З матеріалів справи вбачається,
що на запити суду надходила інформація
правоохоронних органів про те, що
кримінальна справа, порушена по факту
викрадення автомобіля в м. Тернополі,
згоріла в приміщенні прокуратури 18-19
лютого 2014 року.

Інших даних про існування
кримінального провадження у даній
кримінальній справі, про її
відновлення, суду не надано. Таким
чином, сам факт настання страхового
випадку належним чином не доведено,
оскільки постанови про порушення
кримінальної справи позивачем не
надано, а довідки не є належно
оформленими.

Відповідно до п.19.1 договору виплата
страхового відшкодування здійснюється
на підставі заяви страхувальника і
страхового акту, що складається
страховиком.

Відповідно до умов п.17.6.3 Договору
страхування однією із підстав відмови
у виплаті страхового відшкодування є
невиконання страхувальником
передбачених цим договором умов та
обов'язків .

З врахуванням того, що позивач не
виконав умов договору добровільного
страхування наземного транспорту,
передбачених п.19.4.5 договору, а саме не
передав страховику повний комплект
ключів від транспортного засобу та
свідоцтво про реєстрацію
застрахованого автомобіля, колегія
суддів дійшла обгрунтованого висновку
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Таким чином, колегія суддів приходить
до переконання, що у зв'язку з
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального права, неповнотою
з'ясування обставин, які мають значення
для справи, та невідповідністю
висновків суду дійсним обставинам
справи, згідно зі статтею 309 ЦПК України
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
в даній справі про відмову в позові.

Частиною 1, 5 ст.88 ЦПК передбачено, що
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтвердженні судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Якщо суд апеляційної або
касаційної інстанції, не передаючи
справи на новий розгляд, змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Оскільки відповідачем при поданні
апеляційної скарги було сплачено 630
грн. судового збору, отже він підлягає
стягненню з позивача. (а.с.165)

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Гарант і Я» задовольнити.

Рішення Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 15
квітня 2014 року в даній справі скасувати
та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Гарант і Я» про стягнення
страхового відшкодування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства
з додатковою відповідальністю
«Страхова компанія «Гарант і Я»
630(шістсот тридцять) гривень понесених
ним судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: