Справа № 751/6216/13-ц Провадження №
22-ц/795/891/2014 Головуючий у I інстанції
-Деркач О. Г. Доповідач - Зінченко С.
П.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЗінченко С.П.,
суддів:Шарапової О.Л., Харечко Л.К., при
секретарі:Зіньковець О.О.за
участю:позивача представника КП
«Новозаводське» Чернігівської міської
ради- Данькової К.О., відповідача
ОСОБА_5, представника третьої особи
Чернігівської міської ради - Радченко
Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу Комунального
підприємства „Новозаводське"
Чернігівської міської ради на рішення
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 06 березня 2014 року у
справі за позовом Комунального
підприємства „Новозаводське"
Чернігівської міської ради до ОСОБА_5,
ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 06 березня 2014 року
у задоволені позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі Комунальне
підприємство „Новозаводське"
Чернігівської міської ради просить
зазначене рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а висновки суду
не відповідають обставинам справи.

На думку апелянта позивачем в судовому
засіданні доведено факт не проживання
відповідача в спірній квартирі понад
строки встановлені ст.71 ЖК України, що
підтверджується відповідним актом та
поясненнями свідків. Апелянт також
зазначає, що відповідачем не додано
належних доказів здійснення догляду за
хворою матір'ю, а архів сплати
комунальних платежів підтверджує
оплату відповідачкою комунальних
платежів лише у серпні і вересні 2013
року.

Представник позивача та третьої особи
в апеляційному суді підтримали
апеляційну скаргу, та просили її
задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_5 просила
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін, оскільки судове рішення
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
учасників судового розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах, визначених ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд дійшов до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач не надав суду належних
та допустимих доказів, що відповідач
ОСОБА_5 відсутня в спірній квартирі
понад 6 місяців без поважної причини

Апеляційний суд погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом першої інстанції, що
17 лютого 1999 року відповідачці ОСОБА_5
був виданий ордер № 296 серія А на площу
для проживання в гуртожитку АДРЕСА_2 із
дочкою ОСОБА_7 (а.с.56).

Відповідач ОСОБА_5 зареєстрована за
даною адресою (а.с.8); особовий рахунок
відкрито на її ім'я. Квартира є
неприватизованою, перебуває на балансі
Комунального підприємства
„Новозаводське" Чернігівської міської
ради (а.с.3).

Згідно акту від 15 червня 2013 року,
посвідченого комісією в складі
сусідів ОСОБА_8 - квартира 49 та ОСОБА_9 -
квартира АДРЕСА_1, в спірній квартирі 37
вказаного будинку ОСОБА_5, ОСОБА_7 не
проживають з 01 листопада 2012 року (а.с.4).

З пояснень свідка ОСОБА_9 в суді першої
інстанції вбачається, що ОСОБА_5
постійно проживає у спірному
приміщенні, починаючи з 2013 року
здійснює догляд за хворою матір'ю, у
зв»язку з чим з»являється у спірному
приміщенні періодично. Крім того,
зазначила, що зміст акту від 15.06.2013 року,
щодо не проживання в спірній квартирі
відповідачки, вона не затверджувала.

Відповідно до ст.. 9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
житлового приміщення або обмежений у
праві користування ним інакше як з
підстав і в порядку, передбачених
законом.

Згідно ст..8 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, кожен
має право на повагу до свого приватного
і сімейного життя, до свого житла та
кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського
Суду з прав людини у справі „Кривіцька
та Кривіцький проти України" від 02.12.2010
року визнано, що втрата житла будь-якою
особою є крайньою формою втручання у
право на житло.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України
наймач жилого приміщення та члени його
родини можуть бути визнані в судовому
порядку такими, що втратили право
користування жилим приміщенням в разі
їхньої відсутності на спірній жилій
площі більше шести місяців без
поважних причин.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України від 12.04.1985 року №2 у п.10
Постанови року (з наступними змінами)
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» у справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК України) необхідно з'ясовувати
причини відсутності відповідача понад
встановлені строки. У разі їх
поважності (перебування у відрядженні;
у осіб, які потребують догляду;
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
наданий позивачем в обґрунтування
позовних вимог акт від 15 червня 2013 року,
не може бути беззаперечним доказом
відсутності відповідача в спірній
квартирі без поважних причин протягом
строку, встановленого законодавством.
Згідно даного акту в квартирі
зареєстровані, але фактично не
проживають ОСОБА_5 та ОСОБА_7, проте
остання вже з 01.06.2004 року знята з
реєстрації за цією адресою (а.с.77, 91).

Також, судом першої інстанції дано
належну оцінку показам свідків, одна з
яких є сусідкою відповідача. Останні
беззаперечно стверджували, що
відповідач здійснює догляд за хворою
матір'ю, у спірному житлі з'являється
періодично.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному і об'єктивному
та безпосередньому дослідженні
наявних у справі доказів. У зв'язку з
чим доводи апеляційної скарги про те,
що довідка, видана лікарем Луганської
амбулаторії загальної практики
сімейної медицини, про здійснення
ОСОБА_5 догляду за хворою матір'ю є
неналежним доказом, не заслуговують на
увагу.

Доводи апелянта про те, що відповідач
ОСОБА_5 сплачувала комунальні платежі
частково і тільки в серпні та вересні
2013 року, не можуть бути визнані
законною підставою для визнання її
такою, що втратила право користування
житловим приміщення. Дана обставина
може бути підставою для подання до суду
позову про стягнення з неї
заборгованості по комунальним
платежам та плати за користування
житлом.

За таких обставин висновки суду щодо
відсутності правових підстав для
задоволення позовних вимог
відповідають дійсним обставинам
справи і є законними.

Перевіривши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд
приходить до висновку про
обґрунтованість висновків суду та
безпідставність приведених в
апеляційній скарзі доводів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства „Новозаводське"
Чернігівської міської ради відхилити.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 06 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: