Єдиний унікальний номер 255/223/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/5076/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї
Н И

12 червня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької
області у складі :

Головуючого судді Санікової
О.С.

Суддів Канурної О.Д.,
Барсукової О.І.

При секретарі Хохулі М.С.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
приватного акціонерного товариства
«Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 про
стягнення шкоди спричиненої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 4 квітня 2014 року,-

В С Т А Н О
В И В :

9 січня 2014 року в інтересах ОСОБА_1
до суду з зазначеним позовом
звернулась його представник ОСОБА_3,
посилаючись на те, що 20 лютого 2012 року
ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки
«Хюндай» у смт Велика Новосілка по вул.
Горького, не врахував дорожні умови, не
вибрав безпечної швидкості руху і
скоїв зіткнення з автомобілем марки
«Рено» під керуванням ОСОБА_1

Після скоєння ДТП були викликані
працівники ДАІ, якими у відношенні
водія ОСОБА_2 був складений
адміністративний протокол про
притягнення його до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Постановою Великоновоселківського
районного суду Донецької області від 30
березня 2012 року ОСОБА_2 був визнаний
винним у вказаній ДТП та підданий
штрафу у сумі 340 грн.

На день ДТП цивільно-правова
відповідальність власника автомобіля
марки «Хюндай» ОСОБА_4 була
застрахована у ПАТ «СГ «ТАС» Донецької
регіональної дирекції, що
підтверджується доданою до позову
копією страхового полісу, відповідно
до цього полісу франшиза є нульовою.

Відповідно до звіту
автотоварознавчого дослідження від 28
лютого 2012 року матеріальний збиток,
спричинений позивачеві як власнику
пошкодженого автомобіля був оцінений у
10 558.87 грн.

Після огляду автомобіля позивач
відремонтував свій автомобіль.
Вартість відновлювального ремонту
автомобіля склала 20 844 грн.

18 червня 2012 року на ім'я позивача
страховою компанією був надісланий
лист, в якому страхова компанія
відмовила позивачеві у виплаті всієї
суми грошей, фактично витрачених на
відновлювальний ремонт автомобіля.
Свою відмову страхова компанія
обґрунтувала тим, що відповідно до
звіту від 28 лютого 2012 року матеріальний
збиток був оцінений у 10 558 грн. 87 коп.

5 липня 2012 року позивачем була
отримана сума страхового
відшкодування від страхової компанії у
розмірі 10 558.87 грн.

Таким чином, позивачем була
недоотримана сума у розмірі 10 285.13 грн.,
яка становить різницю між фактично
затраченими коштами на відновлення
автомобіля та виплаченою страховою
компанією сумою страхового
відшкодування.

Просила стягнути з відповідачів на
користь позивача в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди 10 285
грн. 13 коп., витрати, понесені за надання
правової допомоги в сумі 3000 грн. та
витрати, пов'язані з розглядом справи в
суді.

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 4 квітня 2014 року
позов ОСОБА_1 задоволений частково:
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду в розмірі 10 285 грн. 13
коп., судовий збір в розмірі 243.60 грн., а
всього 10 528 грн. 73 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні його позовних вимог,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення та неправильне застосування
норм матеріального та процесуального
права і, зокрема на те, що відповідно до
ст.ст. 29, 30 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власника наземних транспортних
засобів» порядок відшкодування шкоди,
пов'язаний із пошкодженням або
фізичним знищенням транспортного
засобу регламентований та акцентовано
на тому, що ремонт транспортного засобу
вважається економічно
необґрунтованим, якщо передбачені
згідно з експертизою, проведеною
відповідно до вимог законодавства,
витрати на ремонт транспортного засобу
перевищують вартість транспортного
засобу, а, на думку апелянта, звіт
страхової компанії від 28 лютого 2012 року
не є експертизою, проведеною
відповідно до вимог законодавства;
апелянт вважає, що фактично згідно
позовних вимог позивач не згоден із
визнанням транспортного засобу
фізично знищеним та просить стягнути з
нього та страхової компанії
матеріальну шкоду у сумі 10285.13 грн., яка
є різницею між ремонтом та виплаченою
страховою компанією сумою, але ж згідно
із законодавством, у разі коли
пошкоджений транспортний засіб не може
бути відновлений або вартість його
відновлювального ремонту з
урахуванням зношеності та втрат
товарної вартості перевищує його
ринкову вартість на момент
пошкодження, розмір шкоди визначається
за ринковою вартістю транспортного
засобу на момент пошкодження; апелянт
також вважає, що оскільки страховою
компанією було виплачено позивачеві
відповідна сума 10 558.87 грн. й при цьому
франшиза нарахована не була, то він як
відповідач по цій справі витрати, які
були у позивача на відновлювальний
ремонт, який перевищує суму
матеріального збитку пошкодження
автомобіля «Рено», вказану у звіті від
28 лютого 2012 року та складає 10 558.87 грн.,
виплачувати не повинен, оскільки це був
страховий випадок; Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ своєю
ухвалою від 21 серпня 2013 року по
вказаній справі вже надавав оцінку
вказаному вище, зазначивши, що суди
першої та апеляційної інстанцій не
надали належної оцінки висновку
автотоварознавчого дослідження (саме
дослідження, а не автотоварознавчої
експертизи) та звернув увагу на те, що
не було перевірено чи враховувався при
визначенні розміру відновлювального
ремонту знос транспортного засобу,
розрахований у встановленому порядку;
судом першої інстанції не береться до
уваги, що згідно ліміту страхового
полісу власника транспортного засобу,
яким він керував страхова сума (ліміт
відповідальності на одного
потерпілого) за шкоду заподіяну життю
та здоров'ю складає сто тисяч гривень, а
за шкоду, заподіяну майну потерпілого
складає п'ятдесят тисяч гривень;
апелянт звертає також увагу на те, що
страхова компанія, визначившись із
урахуванням зносу авто потерпілого,
розрахованому у встановленому порядку,
шляхом проведення товарознавчого
дослідження, склало страховий акт
згідно якого позивачу й було
відшкодовано саме в розмірі
матеріального збитку, розрахованого за
ринковими цінами; апелянт також
вважає,що позивач не довів у суді, а в
рішенні не зазначено, що позивач робив
відновлювальний ремонт свого авто у
платника ПДВ та не представив згідно
вимог ст. 59 ЦПК України розрахунковий
документ встановленої форми та змісту,
що підтверджує факт продажу товару,
надання послуг, отримання коштів
зареєстрованими у встановленому
порядку реєстратором розрахункових
операцій.

У судовому засіданні апеляційного
суду апелянт ОСОБА_2 підтримав доводи
апеляційної скарги, просив її
задовольнити.

Представник позивача у судовому
засіданні заперечувала проти доводів
апеляційної скарги, вважаючи рішення
законним і обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення сторін, перевіривши доводи
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції
виходив з того, що страхова компанія,
відшкодувавши позивачу 10558.87 грн., а
саме в межах визначеної у висновку
автотоварознавчого дослідження
спеціаліста від 28 лютого 2012 року суми
матеріальної шкоди, у повній
відповідності до вимог ст. 29 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» здійснила виплату позивачу
страхового відшкодування, тому сума,
яка залишилася невідшкодованою, а саме
10285.13 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_2
на підставі ст. 1194 ЦК України,.

Такі висновки суду є правильними.

Як вбачається з матеріалів справи
і встановлено судом 20 лютого 2012 року у
смт. Велика Новосілка по вул. Горького
відбулася дорожньо-транспортна
пригода за участю автомобіля марки
«Хюндай» під керуванням ОСОБА_2, що
належить ОСОБА_4, та автомобіля марки
«Рено» під керуванням ОСОБА_1, що
належить позивачеві, яким були
заподіяні механічні пошкодження.

Постановою Великоновоселківського
районного суду від 30 березня 2012 року
водій ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП і підданий адміністративному
стягненню у виді штрафу на користь
держави у розмірі 340 грн.

Згідно полісу №АВ/2401829
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4 застрахована в АТ «СГ «ТАС».
Відповідно до зазначеного полісу ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну (на одного потерпілого) складає
50000 грн., франшиза складає 0 гривень.

АТ «СГ «ТАС» визнало випадок, що
стався 20 лютого 2012 року, страховим та на
підставі висновку автотоварознавчого
дослідження спеціаліста №159/12-02 від 28
лютого 2012 року виплатило страхове
відшкодування позивачу в розмірі 10558.87
грн. (за вирахуванням ПДВ 20% та
фізичного зносу - 0,61 коефіцієнт). При
цьому суд дійшов висновку, що сума ПДВ
була правомірно вирахувана страховою
компанією, оскільки відповідно до
листа з Державної податкової інспекції
у Ленінському районі м. Донецька ГУ
Міндоходів у Донецькій області ОСОБА_5
не є платником ПДВ.

Судом також встановлено, що
відповідно до рахунку №13 від 23 квітня
2012 року та акта виконаних робіт від 23
квітня 2012 року СПД ОСОБА_5, сума
відновлювального ремонту автомобіля
позивача склала 20844 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 зазначеного
Закону у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Згідно ст. 34 Закону протягом 10
робочих днів з дня отримання
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду страховик зобов'язаний
направити свого представника
(працівника, аварійного комісара або
експерта) на місце настання страхового
випадку та/або до місцезнаходження
пошкодженого майна для визначення
причин настання страхового випадку та
розміру збитків.

Якщо представник страховика не
з'явився у визначений строк, потерпілий
має право самостійно обрати аварійного
комісара або експерта для визначення
розміру шкоди. У такому разі страховик
зобов'язаний відшкодувати потерпілому
витрати на проведення експертизи
(дослідження).

Згідно ст. 36 Закону страховик
протягом 15 днів з дня узгодження ним
розміру страхового відшкодування з
особою, яка має право на отримання
відшкодування, за наявності
документів, зазначених у статті 35 цього
Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніше як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний: у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його. Якщо у зв'язку з
відсутністю документів, що
підтверджують розмір заявленої шкоди,
страховик не може оцінити її загальний
розмір виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється у розмірі заподіяної
шкоди, оціненої страховиком. Страховик
має право здійснювати виплати без
проведення експертизи, якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір
страхового відшкодування і не
наполягають на проведенні оцінки,
експертизи пошкодженого майна.

Таким чином, зазначеним Законом
передбачена виплата страхового
відшкодування страховиком за
результатами оцінки, проведеної
страховиком.

З матеріалів справи, а саме
висновку автотоварознавчого
дослідження спеціаліста від 28 лютого
2012 року, проведеного на замовлення ПрАТ
«СГ «ТАС», вбачається, що вартість
матеріальної шкоди, спричиненої
володільцю автомобіля Renault Kangoo,
державний номер НОМЕР_1 складає 11 467.61
грн.

Страховою компанією позивачу
виплачено страхове відшкодування в
розмірі 10 558 грн. 87 коп. (за вирахуванням
ПДВ 20% та фізичного зносу - 0,61), що не
перевищує ліміту відповідальності
страхової компанії і узгоджується з
положеннями п. 22.1 ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Разом з тим позивачем до
матеріалів справи долучені рахунок №13
від 23 квітня 2012 року та акт виконаних
робіт СПД ОСОБА_5, відповідно до яких
сума відновлювального ремонту
автомобіля позивача складає 20844 грн.

Таким чином, різниця між
виплаченою страховою компанією сумою
матеріальної шкоди і фактичною сумою
матеріальної шкоди, встановленою СПД
ОСОБА_5, складає 10285.13 грн. Оскільки
зазначена різниця не є розміром шкоди,
оціненої страховиком, то як правильно
зазначив суд першої інстанції, вона
підлягає стягненню з відповідача
ОСОБА_2 відповідно до ст. 1194 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в
цій частині є безпідставними, оскільки
ним не заявлялось клопотання про
проведення судової автотоварознавчої
експертизи для оцінки спричиненої
позивачу матеріальної шкоди у
встановленому законодавством порядку.

Посилання апелянта на положення
ст. 30 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», яка передбачає
відшкодування шкоди, пов'язаної з
фізичним знищенням транспортного
засобу, взагалі є безпідставним,
оскільки жодним доказом, який
знаходиться в матеріалах справи, не
встановлено обставин, зазначених в цій
статті.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Таким чином, розглядаючи справу, суд
першої інстанції повно, всебічно і
об'єктивно перевірив доводи і
заперечення сторін, встановленим
фактам і доказам дав вірну правову
оцінку та дійшов правильного висновку
про стягнення різниці між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою з
ОСОБА_2 Висновки суду грунтуються на
матеріалах справи та відповідають
вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з додержанням
вимог матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування
немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 4 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної всили
ухвалою апеляційного суду.

Судді: