РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 2608/19503/12

пр. № 2/759/1661/14

17 червня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва

в складі: головуючого Морозова М.О.

при секретарях Прохоренко К.М.,
Кузнець Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом представника ОСОБА_1-ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
спростування недостовірної інформації
та захист честі, гідності і ділової
репутації,

в с т а н о в и
в:

Представник ОСОБА_1-ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
недостовірною поширеної інформації
«головний лікар пологового будинку №2
ОСОБА_1 приблизно півтора-два місяці
тому спільно з виконуючим обов'язки
начмеда пологового будинку №2 ОСОБА_8
шляхом зловживання своїм службовим
становищем, привласнила колективні
кошти (чорну касу) в особливо великому
розмірі-120 тис. американських доларів»;
зобов'язання не пізніше місця з дня
набрання рішенням законної сили подати
до прокуратури міста Києва заяву
наступного змісту «ми відкликаємо
подану нами заву від 27.07.12 р. у зв'язку з
тим, що в ній міститься недостовірна
інформація про головного лікаря
Київського міського пологового
будинку №2 ОСОБА_1, а саме: «головний
лікар пологового будинку №2 ОСОБА_1
приблизно півтора-два місяці тому
спільно з виконуючим обов'язки начмеда
пологового будинку №2 ОСОБА_8 шляхом
зловживання своїм службовим
становищем, привласнила колективні
кошти (чорну касу) в особливо великому
розмірі-120 тис. американських доларів».

При цьому, посилається на те, що 27.07.2012 р.
відповідачами була подана заява до
прокуратури м. Києва (вх.28404), яка
містить негативну інформацію про
ОСОБА_1, а саме: «головний лікар
пологового будинку №2 ОСОБА_1 приблизно
півтора-два місяці тому спільно з
виконуючим обов'язки начмеда
пологового будинку №2 ОСОБА_8 шляхом
зловживання своїм службовим
становищем, привласнила колективні
кошти (чорну касу) в особливо великому
розмірі-120 тис. американських доларів».
У ході проведеної перевірки факти,
викладені в заяві, не знайшли свого
підтвердження. Поширення
вищезазначеної інформації здійснено
відповідачами з метою дискредитувати
головного лікаря ОСОБА_1 в очах
невизначеного кола осіб, ніяких
доказів (документів, рахунків, свідків,
записів) відповідачі у своєму
розпорядженні не мають. Зазначена
відповідачами інформація не
відповідає дійності, є негативною і
поширена як відомості, що містять
фактичні дані, які можуть бути
спростовані або доведені за допомогою
відповідних засобів доказування.

В судовому засіданні представники
ОСОБА_1 позов підтримали.

Відповідачі позов не визнали,
пояснивши, що заява на адресу
прокуратури м. Києва від 27.07.2012 р. ними
не писалася, не підписувалася, а факти,
викладені в цій заяві, їм невідомі.

Представники відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 позов не визнали з тих же
підстав, що і їх довірителі.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, відповідачів,
з'ясувавши обставини справи,
дослідивши письмові докази по справі,
прийшов до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з слідуючих
підстав.

Судом встановлено, що 27.07.2012 р. до
прокуратури м. Києва надійшла заява,
датована 17 липня 2012 р., де містились
підписи від імені, в тому числі й
ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, в якій
міститься інформація такого змісту:

«…головний лікар пологового будинку
№2 ОСОБА_1 приблизно півтора-два місяці
тому спільно з виконуючим обов'язки
начмеда пологового будинку №2 ОСОБА_8
шляхом зловживання своїм службовим
становищем, привласнила колективні
кошти (чорну касу) в особливо великому
розмірі-120 тис. американських доларів»

Згідно ст.10 Конвенції про захист прав
людини та основних свобод кожен має
право на свободу вираження поглядів. Це
право включає свободу дотримуватися
своїх поглядів, одержувати і
передавати інформацію та ідеї без
втручання органів державної влади і
незалежно від кордонів. Здійснення цих
свобод, оскільки воно пов*язане з
обов*язками і відповідальністю, може
підлягати таким формальностям, умовам,
обмеженням або санкціям, що
встановлені законом в інтересах
національної безпеки, територіальної
цілісності або громадської безпеки,
для охорони порядку або запобігання
злочинам, для охорони здоров*я або
моралі, для захисту репутації або прав
інших осіб, для запобігання
розголошенню конфіденційної
інформації або для підтримання
авторитету і безсторонності суду і є
необхідним в демократичному
суспільстві.

Згідно ст. 34 Конституції України
кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань. Кожен має
право вільно збирати, зберігати,
використовувати, поширювати
інформацію усно, письмово або в іншій
спосіб на свій вибір. Здійснення цих
прав може бути обмежене законом,
зокрема, для захисту репутації або прав
інших людей.

Статями 28, 32 Конституції України
гарантується кожному право на повагу
до його гідності, на судовий захист
права спростовувати недостовірну
інформацію про себе.

Згідно ст. 277 ЦК України фізична особа,
особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або)
членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.
Спростування недостовірної інформації
здійснюється особою, яка поширила
інформацію. Спростування
недостовірної інформації здійснюється
незалежно від вини особи, яка її
поширила. Спростування недостовірної
інформації здійснюється у такий же
спосіб, у який вона була поширена.

Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має
право на повагу до його гідності та
честі, на недоторканість своєї ділової
репутації. Гідність та честь фізичної
особи є недоторканими, фізична особа
має право на недоторканість своєї
ділової репутації. Фізична особа має
право звернутися до суду з позовом про
захист її гідності та честі, ділової
репутації.

Як зазначено в п.18 постанови №1 Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
р. "Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи",
відповідач повинен довести, що
поширена інформація є достовірною,
проте позивач має право подати докази
недостовірності поширеної інформації.
Позивач повинен довести факт поширення
інформації відповідачем, а також те, що
внаслідок цього було порушено його
особисті немайнові права.

Подавач позову навів суду факти
поширення відомостей, що є предметом
спору при судовому розгляді, яка була
зроблена направленням заяви від 17.07.2012
р. на адресу прокуратури м. Києва, і
наявність такого факту
підтверджується оригіналом такої
заяви, що надійшла до прокуратри м.
Києва 27.07.2014 р. (т.1.а.с.3, 132, 140, а.с. 6
матеріалів 7754, на підставі яких
Подільським РУ ГУ МВС України в м. Києві
було винесено постанову 13.08.2012 р. про
відмову в порушенні кримінальної
справи).

Відповідачі заперечують проти
написання та підписання цієї заяви і
направлення її за належністю адресату.
Суд погоджується з твердженнями
відповідачів, представників
відповідачів.

Постановою ст.о/у відділу ДСБЕЗ
Подільського РУ ГУ МВ України в м. Києві
п/п-к міліції Топоровським С.І. 13.08.2012 р.
було відмовлено в порушенні
кримінальної справи за відсутністю
події злочину на підставі ч.1 ст. 7
Закону України «Про звернення
громадян». Дана постанова не
оскаржувалась.

Суд після з*ясування фактичних
обставин справи та перевірки їх
доказами вважає, що залишилися
недоведеними позовні вимоги про
спростування недостовірної
інформації, на думку представника
позивача, розповсюджені щодо ОСОБА_1 як
головного лікаря пологового будинку №2
м. Києва, в тому числі й відповідачами
по справі, в заяві на адресу
прокуратури м. Києва від 17.07.2012 р.

Так, відповідачі заперечили свою
причетність до підписання та
направлення такої заяви.

Ніякими доказами не підтверджено, що
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є серед
інших авторами тексту заяви та
розповсюджувачами недостовірної
інформації.

Суд враховує висновок
судово-почеркознавчої експертизи
№1535/1536/14-32 від 18.04.2014 р., проведеної
експертами Київсього
науково-дослідного інституту судових
експертиз, згідно якого підписи віді
мені ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 у
заяві від 17.07.2012 р., складеної від імені
колективу лікарів Київського міського
пологового будинку №2 до прокуратри м.
Києва, виконані не вказаними особами, а
іншими особами з наслідуванням їх
підписів (т.2. а.с.74-85).

Як вбачається з висновку спеціаліста
№0733 від 24.01.2014 р., складеного експертом
Київської незалежної
судово-експертної установи Драпей Н.Г.,
підписи віді мені ОСОБА_6, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_3, зображення яких
міститься навпроти запису цих прізвищ
у електрографічній копії заяви до
прокуратури м. Києва від 17.07.2012 р.,
виконані не вказаними особами, а іншими
особами з наслідуванням їх підписів
(т.2. а.с.65-71).

В даному випадку суд діє відповідно до
вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, відповідачі довели, що не
підписували заяву від 17.07.2012 р.,
складену від імені колективу лікарів
Київського міського пологового
будинку №2 до прокуратури м. Києва,
тобто, не розповсюджували відносно
ОСОБА_1 недостовірну інформацію.

При таких обставинах позовні вимоги не
підлягають задоволенню і відсутні
правові підстави зобов'язувати
відповідачів по справі спростовувати
поширену недостовірну інформацію.

Згідно ст.88 ЦПК України з позивача
підлягають стягненню на користь
відповідачів судові витрати по справі
у вигляді оплати проведення
судово-почеркознавчої експертизи
пропорційно об'єму позовних вимог, у
задоволенні яких позивачеві слід
відмовити, тобто, у повному обсязі, що
складає по 1040 грн. 40 коп. кожному з
відповідачів, враховуючи, що
відповідачі оплатили вартість судової
експертизи по 1040 грн. 40 грн. кожний по
квитанціям від 3.03.2014 р., 5.03.2014 р. на
підставі наданих їм експертною
установою рахункам від 24.02.2014 р. на суму
4161 грн. 60 коп., і експертним висновком не
підтверджено підписання заяви на ім'я
прокуратури м. Києва від 17.07.2012 р.
особисто відповідачами по справі, й
відповідно, спростуванню
відповідачами не підлягає інформація,
що викладена по предмету спору в заяві
на адресу прокуратури м. Києва (т.2 а.с.72,
73, 98, 99, 117-125) .

На підставі викладеного, керуючись
ст.10 Конвенції про захист прав людини
та основних свобод, ст.ст. 28, 32, 34
Конституції України, ст.ст. 16, 23, 277, 280, 297,
299 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК
України, суд-

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову
представника ОСОБА_1-ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
спростування недостовірної інформації
та захист честі, гідності і ділової
репутації,ОСОБА_11 до ОСОБА_12 про захист
честі, гідності та ділової репутації.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1: на користь ОСОБА_3 судові
витрати по справі в сумі 1040 гривень 40
копійок, на користь ОСОБА_4 судові
витрати по справі в сумі 1040 гривень 40
копійок, на користь ОСОБА_5 судові
витрати по справі в сумі 1040 гривень 40
копійок, на користь ОСОБА_6 судові
витрати по справі в сумі 1040 гривень 40
копійок.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду м. Києва через
районний суд шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя