№ 2/0202/965/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 травня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді:
Бєсєди Г.В.

при секретарі:
Марченко М.Г.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
орган опіки та піклування
Індустріальної районної у місті
Дніпропетровську ради, за участю
прокурора прокуратури Індустріального
району м. Дніпропетровська про
позбавлення батьківських прав,
стягнення аліментів на дитину та
встановлення опіки, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська звернулась
ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2,
третя особа: орган опіки та піклування
Індустріальної районної у місті
Дніпропетровську ради про позбавлення
батьківських прав, стягнення аліментів
на дитину та встановлення опіки.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначила, що неповнолітня
ОСОБА_3 все життя проживала з нею,
ОСОБА_1, а після смерті матері, ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_8 року, взагалі утриманням
та вихованням дитини постійно
займалась тільки вона. Батько, ОСОБА_2,
будь-якої участі у вихованні, розвитку
та утриманні дитини не приймає,
матеріально не допомагає. За час
подружнього життя ОСОБА_2 вчиняв
постійні сварки, бійки, створював
нестерпні умови для проживання, вживав
наркотичні засоби та зловживав
алкогольними напоями. Зазначає, що не
перешкоджає виконанню ОСОБА_2 своїх
батьківських обов'язків, але він їх не
виконує. Просить суд позбавити ОСОБА_2
батьківських прав, стягувати аліменти
на її користь на утримання дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4
частини з усіх видів заробітку (доходу)
щомісячно, починаючи від дня
пред'явлення позову до суду і до
досягненням дитиною повноліття,
призначити опікуном ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судове засідання з'явились позивач та
представник позивача, підтвердили
викладені в позовній заяві обставини
та просили суд задовольнити позов в
повному обсязі.

Відповідач в судове засідання також
з'явився та заперечував проти
задоволення позовної заяви,
зазначивши, що він офіційно працює, має
постійний заробіток, житло одружений
та має бажання піклуватись про свою
доньку, виховувати її та матеріально
забезпечувати. Однак позивач не надає
йому такої можливості, не дозволяє
бачитись з донькою, не виконує рішення
суду про відібрання дитини та
перешкоджає її лікуванню.

Представник третьої особи: органу
опіки та піклування Індустріальної
районної у м.
Дніпропетровську ради у судове
засідання з'явився, підтримав позовну
заяву та викладені в ній обставини,
просив суд задовольнити їх.

Прокурор в судовому засіданні позов
підтримав, зазначивши про доцільність
позбавлення батьківських прав
відповідача ОСОБА_2

Допитані в судовому засіданні у якості
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 наголошували, що саме
позивач ОСОБА_1 займається утриманням
та вихованням ОСОБА_3 Також надавали
пояснення з приводу сімейних стосунків
відповідача з ОСОБА_4, щодо існування
конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Так,
свідок ОСОБА_6 зазначала про наявність
сварок в період перебування у шлюбі
відповідача з ОСОБА_4, свідок ОСОБА_8,
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9 зазначали про
існування конфлікту між позивачем та
відповідачем з приводу місця
проживання дитини. Свідок ОСОБА_10 також
зазначала про вживання ОСОБА_2
наркотичних засобів в період
знаходження у шлюбі з ОСОБА_4

В судовому засіданні допитана в якості
свідка ОСОБА_11, яка є дружиною
відповідача ОСОБА_2 зазначала, що
ОСОБА_2 на даний час не вживає
наркотичні засоби, спиртними напоями
не зловживає, офіційно працює, має
постійне місце проживання та дуже
бажає займатись вихованням своєї
доньки, матеріальної її забезпечувати,
наголошуючи на тому, що ОСОБА_1
перешкоджає ОСОБА_2 в здійсненні його
батьківських прав.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, відповідача,
представника третьої особи, допитавши
свідків, заслухавши думку прокурора,
дослідивши письмові докази у справі,
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що батьком
малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, є
ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом
про народження серії НОМЕР_1, виданим
Індустріальним відділом реєстрації
актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області 11 січня 2006
року (а.с. 11).

24 червня 2008 року рішенням
Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зареєстрований 16
квітня 2005 року, актовий запис № 186 -
розірвано (а.с. 13).

Мати дитини ОСОБА_3, ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_8 року, відповідно до
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2,
виданого Індустріальним відділом
реєстрації актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції ІНФОРМАЦІЯ_9 року
(а.с. 12).

Відповідно до довідки, виданої
Житлово-будівельним кооперативом № 275
від 25.09.2013 року № 26 ОСОБА_3 мешкає разом
з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2
(а.с. 21).

Згідно зі ст. 3 Сімейного кодексу
України сім'я є первинним та основним
осередком суспільства, дитина належить
до сім'ї своїх батьків і тоді, коли
спільно з ними не проживає.

Відповідно до ст. 14 СК України
здійснення сімейних прав є такими, що
тісно пов'язані між собою, а тому не
можуть бути передані іншій особі.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу
України батьки зобов'язані піклуватися
про здоров'я дитини, її фізичний,
духовний та моральний розвиток. Ст. 151
СК України передбачено, що батьки мають
переважне право перед іншими особами
на особисте виховання дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про
охорону дитинства" сім'я є природним
середовищем для фізичного, духовного,
інтелектуального, культурного,
соціального розвитку дитини, її
матеріального забезпечення і несе
відповідальність за створення
належних умов для цього. Кожна дитина
має право на проживання в сім'ї разом з
батьками або в сім'ї одного з них та на
піклування батьків.

Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України
батько може бути позбавлений судом
батьківських прав, якщо він ухиляється
він виконання своїх батьківських
обов'язків.

Як роз'яснив у п. 15, 16 Постанови "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав" від 30
березня 2007 року Пленум Верховного Суду
України позбавлення батьківських прав
є крайнім заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного і об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей. Ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Позивачем ОСОБА_1 не було надано суду
переконливих доказів того, що
відповідач ухиляється від виконання
своїх батьківських обов'язків, і що
вирішення даного спору можливе тільки
у разі позбавлення його батьківських
прав. Суд вважає, що між сторонами
існують складні психологічні
відносини, і як наслідок ряд судових
спорів між ними.

Так, рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
17 червня 2011 року в задоволенні позову
органу опіки та піклування
Амур-Нижньодніпровського району м.
Дніпропетровська в інтересах
малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті
особи: управління -служба у справах
дітей Амур-Нидньодніпровської
районної у м. Дніпропетровську ради,
служба у справах дітей Індустріальної
районної у м. Дніпропетровську ради про
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
відмовлено. В задоволенні позову
третьої особи ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи орган опіки та піклування
Амур-Нижньодніпровського району
м. Дніпропетровська, орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Індустріальної районної у м.
Дніпропетровську ради про позбавлення
батьківських прав ОСОБА_2 та
призначення опікуном малолітньої
дитини ОСОБА_3 -ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 жовтня
2011 року рішення Амур -
Нижньодніпровського районного суду
від 17.06.2011 року залишено без змін.

Рішенням Менського районного суду
Чернігівської області від 13 вересня 2012
року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
відібрання дитини у особи, яка її
безпідставно утримує - задоволено,
вирішено відібрати малолітню дитину
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у ОСОБА_1 та
повернути дитину батькові ОСОБА_2 В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських
прав та встановлення опіки -
відмовлено. На дане рішення було подано
апеляційну та касаційну скаргу, та
відповідно до ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 березня 2013 року рішення
Менського районного суду
Чернігівської області від 13 вересня 2012
року залишено без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Рішенням Менського районного суду
Чернігівської області від 13 вересня 2012
року встановлено, що не зважаючи на те,
що ОСОБА_1 спільно з малолітньою ОСОБА_3
змінила місце проживання не
повідомивши про це ОСОБА_2, останній
встановив їх місце проживання,
неодноразово приїздив до останніх,
намагався повернути собі доньку, при
цьому за допомогою звертався до
правоохоронних органів та Менської
районної державної адміністрації (а.с.
50-52).

Постановою Індустріального відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції від 08 серпня 2013 року
було відкрито виконавче провадження з
виконання виконавчого листа по справі
№ 2/2512/272, виданого Менським районним
судом Чернігівської області 18.09.2012
року.

Ухвалою Менського районного суду
Чернігівської області від 17 травня 2013
року подання державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Менського районного управління
юстиції Чернігівської області
задоволено, оголошено розшук дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 71).

Як вбачається з матеріалів цивільної
справи рішення Менського районного
суду Чернігівської області від 13
вересня 2012 року не виконано.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру
досудових розслідувань ОСОБА_2 08
листопада 2013 року звернувся із заявою
до Індустріального РВ ДМУ ГУ МВС
України в Дніпропетровській області
про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, не
виконує рішення суду щодо відібрання у
неї дитини та повернення батькові -
ОСОБА_2 (а.с. 73). Згідно з листом, наданим
28 грудня 2013 року на звернення ОСОБА_2 до
Індустріального відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції
повідомлено, що у зв'язку з тим, що
станом на 15 листопада 2013 року рішення
суду так і не було виконано, державним
виконавцем 15 листопада 2013 року на
адресу Індустріального РВ ДГУ ГУМВС
України в Дніпропетровській області
було направлено подання про
притягнення боржника до кримінальної
відповідальності за невиконання
рішення суду (а.с. 122).

Вищенаведене свідчить про те, що дійсно
існують труднощі у спілкуванні батька
з малолітньою донькою, з бабусею якої у
нього напружені відносини. Однак, це не
може бути підставою для висновку про
відсутність зі сторони відповідача
бажання виховувати дитину та
забезпечувати її матеріально.

Не знайшли своє підтвердження в
судовому засіданні доводи ОСОБА_1 щодо
особи ОСОБА_2 з приводу зловживання ним
алкогольними напоями, вживанням ним
наркотичних засобів, наявності
судимості, відсутності місця
проживання та інших доводів щодо
неможливості ним виконувати належним
чином свої батьківські обов'язки.

На даний час ОСОБА_2 знаходиться у шлюбі
з громадянкою ОСОБА_11, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб,
виданим Індустріальним відділом
реєстрації актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції 28 жовтня 2011 року
(а.с. 124).

Згідно інформації, наданою 31 січня 2014
року головним лікарем Комунального
закладу «Дніпропетровський
протитуберкульозний диспансер»
Дніпропетровської обласної ради
ОСОБА_2 знаходився на обліку в
диспансерно-поліклінічному відділенні
№ 2, отримав повноцінний курс
лікування, лікування ефективне. З 2010
року знаходився під наглядом з
діагнозом: залишкові зміни
туберкульозу. Після обстеження, 23
грудня 2013 року був знятий з обліку по
закінченню терміну спостереження (а.с.
132).

Згідно інформації, наданої Комунальним
закладом «Дніпропетровський
наркологічний диспансер»
Дніпропетровської обласної ради від 23
квітня 2014 року ОСОБА_2 перебував на
обліку в Дніпропетровському
наркологічному диспансері з діагнозом
«наркоманія», нагляд припинений 12.10.2011
року у зв'язку з рішенням ВКК по повній
ремісії (а.с. 166).

ОСОБА_2 зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_3, крім цього у період шлюбу його
дружиною було придбано майно - ? частини
квартири АДРЕСА_1, що відповідно до
ст. 60 СК України є спільною сумісною
власністю подружжя (а.с. 34, 145).

За місцем роботи ОСОБА_2
характеризується позитивно (а.с. 143).

Згідно інформації, наданою 22 січня 2014
року Красногвардійським РВ ДМУ ГУМВС
України в Дніпропетровській області
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, до кримінальної та
адміністративної відповідальності не
притягувався (а.с. 130).

Вироком Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 06 березня
2001 року ОСОБА_2 визнано винним у
вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст.
81, ч. 1 ст. 89 КК України, та із
застосуванням ст. 42, 43 КК України
призначено покарання у вигляді трьох
років та шести місяців позбавлення
волі (а.с. 118-120).

Однак, станом на час розгляду справи
ОСОБА_2 відповідно до ст. 89 КК України є
особою, яка не має судимості. Особа,
судимість якої погашена, в правовому
сенсі вважається такою, яка раніше
злочину не вчиняла, покарання не
відбувала, вона не повинна відчувати
жодних негативних наслідків колишньої
судимості. Врахування погашеної
судимості при характеристики особи,
суперечить самій суті інституту
припинення судимості і є
неприпустимим.

06 лютого 2014 року представниками
управління - служби у справах дітей
Красногвардійської районної у місті
Дніпропетровську ради було обстежені
умови проживання ОСОБА_2 та складено
відповідний акт, в якому визначено, що
для дитини виділено окремо кімнату, де
створені умови для проживання, є місце
для відпочинку та шкільних занять.
Стосунки в сім'ї доброзичливі, батько
та його дружина готові виховувати
дитину (а.с. 142).

Про піклування ОСОБА_2 про стан здоров'я
його дитини - ОСОБА_3 свідчить
довідка Комунального закладу
«Дніпропетровська міська клінічна
лікарня № 21 імені Професора Є.Г.
Попкової» Дніпропетровської обласної
ради» від 16 грудня 2013 року № 1568 щодо
надання ОСОБА_2 на його запит
інформації про стан лікування його
дитини, відповідно до якої дитина
ОСОБА_3 у призначений лікарем термін до
стаціонару не госпіталізована (а.с. 65).

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган
опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, а також
інших документів, які стосуються
справи.

Рішенням Індустріальної районної ради
у місті Дніпропетровську від 23 травня
2014 року № 118 затверджено висновок
органу опіки та піклування
Індустріальної районної у місті
Дніпропетровську ради про доцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_7, по відношенню до дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З висновку органу опіки та піклування
Індустріальної районної у місті
Дніпропетровську ради від 23.05.2014 року
вбачається, що він зроблений тільки на
підставі документів, які були надані
позивачем ОСОБА_1, що і було
підтверджено в судовому засіданні
представником зазначеного органу, не
здійснено аналізу документів, які є в
матеріалах цивільної справи та
надавались ОСОБА_2 за участю
представника органу опіки та
піклування Індустріальної районної у
місті Дніпропетровську ради в судовому
засіданні, не містить висновок і даних
про врахування думки дитини стосовно
порушеного питання. З огляду на
зазначене суд не може прийняти наданий
висновок як допустимий доказ.

Також не знайшли підтвердження і
доводи позивача, що ОСОБА_2 отримує
пенсію, призначену дитині ОСОБА_3 та яку
останній витрачав виключно на свої
потреби.

Відповідно до наданої інформації
Управління праці та соціального
захисту населення Красногвардійської
районної у місті Дніпропетровську ради
від 20.01.2014 року ОСОБА_2 дійсно
отримував допомогу з березня 2012 року по
травень 2013 року, виплата якої з 01 червня
2013 року була призупинена до з'ясування
обставин (а.с. 106-108). Однак, факт
витрачення ОСОБА_2 зазначених грошових
коштів на власні потреби, позивачем не
доведено, на час отримання виплат
тривали судові спори та рішення
Менського районного суду
Чернігівської області від 13 вересня 2012
року не було виконане.

Також суд не може прийняти до уваги
доводи позивача про те, що ОСОБА_2 не
утримує дитину та не виконує рішення
Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська від 24 червня 2008
року, яким вирішено стягувати аліменти
на утримання дитини на користь матері
дитини ОСОБА_4, яка ІНФОРМАЦІЯ_9 року
померла. Позивачем не надано доказів
щодо того, що з моменту набрання
рішення суду законної сили до часу
смерті ОСОБА_4 дійсно відповідач не
виконував рішення суду.

Оцінюючи показання свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
суд вважає, що зазначені ними пояснення
не можуть вважатися такими, що
підтверджують факт ухилення ОСОБА_2 від
виконання своїх батьківських
обов'язків.

Відповідно до висновку без номера та
дати, наданого Дніпропетровським
обласним навчально-методичним центром
практичної психології і соціальної
роботи найбільш важливі особи ОСОБА_3 є
її бабуся ОСОБА_1 та дідусь ОСОБА_14, до
яких дитина емоційно прив'язана, при
цьому батько дитини не представлено в
свідомості останньої. Однак, сам факт
відсутності спілкування відповідача з
дитиною, в конкретній ситуації,
обумовлений стосунками, які склались
між позивачем та відповідачем, і не
може бути розцінений, як факт ухилення
відповідача від виховання дитини.

Враховуючи викладене, а також те, що
позбавлення батьківських прав є
виключною мірою, яка тягне за собою
серйозні правові наслідки як для
батька, так і для дитини, суд вважає, що
підстави для задоволення позовних
вимог відсутні.

В зв'язку з відмовою у задоволенні
позовних вимог про позбавлення
батьківських прав ОСОБА_2, відсутні і
правові підстави для задоволення інших
вимог ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів
з ОСОБА_2 та встановлення опіки.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 14, 150, 151, 164 СК України, ст. 11
Закону України "Про охорону дитинства"
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 197, 212-215 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

В позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: орган опіки та піклування
Індустріальної районної у місті
Дніпропетровську ради про позбавлення
батьківських прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6
відносно малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, про стягнення аліментів
на дитину та встановлення опіки -
відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано у строк,
встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом. Апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через суд першої інстанції.

Суддя:
Г.В. Бєсєда