Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді
Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М.,
Максимчук З.М.,

секретар судового засідання Демчук
Ю.Ю., за участю представника позивача
Оверчук О.М., відповідача ОСОБА_2, її
представника ОСОБА_3 та представників
відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 і ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 на рішення Рівненського
міського суду від 06 лютого 2014 року в
справі за позовом публічного
акціонерного товариства
„Кредитпромбанк", правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
„Дельта Банк", до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_7
про звернення стягнення на майно та
виселення без надання іншого житлового
приміщення і зустрічним позовом ОСОБА_4
до публічного акціонерного товариства
„Кредитпромбанк", правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
„Дельта Банк", про розірвання
кредитного договору,

В С Т А Н О
В И Л А :

25 жовтня 2012 року ПАТ
„Кредитпромбанк" звернулось до
Рівненського міського суду із позовною
заявою, в якій вказало, що 01 березня 2007
року між ним та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір № 09.06/01/07, відповідно
до якого останній отримав кредитні
кошти, в розмірі 60000 доларів США, для
придбання трикімнатної квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зі
строком повернення не пізніше 01
березня 2027 року.

На забезпечення виконання
вказаного зобов'язання між ПАТ
„Кредитпромбанк" та ОСОБА_4 в той же
день було укладено іпотечний договір
09.06/01/101/07, відповідно до якого останній
передав в іпотеку вищевказану
квартиру, а 16 березня 2007 року до цього
іпотечного договору було укладено
Додаткову угоду.

_______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/668/2014
Головуючий у 1 інстанції :
Герасимчук М.К.

Доповідач : Григоренко М.П.

У зв'язку із тим, що у ОСОБА_4 за період з
01 березня 2007 року по 16 жовтня 2009 року
утворилась заборгованість по
кредитному договору, в розмірі 493696
грн. 90 коп., ПАТ „Кредитпромбанк"
просило суд звернути стягнення на
вищевказаний предмет іпотеки, шляхом
його продажу з прилюдних торгів за
початковою ціною, що встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності (незалежним експертом на
стадії оцінки майна у виконавчому
провадженні), а також виселити ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1, без
надання іншого житлового приміщення,
із зняттям з реєстраційного обліку за
даною адресою.

11 жовтня 2013 року ОСОБА_8 заявив
зустрічний позов до публічного
акціонерного товариства
„Кредитпромбанк" та просив розірвати
укладений між останнім та ним
кредитний договір № 09.06/01/07 від 01
березня 2007 року, з тих підстав, що ПАТ
„Кредитпромбанк" не виконало своїх
зобов'язань щодо надання йому грошових
коштів за вказаним кредитним
договором.

17 грудня 2013 року ОСОБА_4 подав заяву про
заміну сторони відповідача за його
зустрічним позовом з ПАТ
„Кредитпромбанк" на публічне
акціонерне товариство „Дельта Банк",
оскільки 26 червня 2013 року між вказаними
товариствами було укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитним договором № 09.06/01/07 від 01
березня 2007 року та за іпотечним
договором 09.06/01/101/07 від 01 березня 2007
року, по яким він є позичальником та
іпотекодавцем.

23 грудня 2013 року публічне акціонерне
товариство „Дельта Банк" подало заяву
до Рівненського міського суду про
залучення його до участі у справі в
якості процесуального
правонаступника ПАТ „Кредитпромбанк",
у зв'язку із укладенням 26 червня 2013
року договору купівлі-продажу прав
вимоги до ОСОБА_4 за кредитним
договором № 09.06/01/07 від 01 березня 2007
року та іпотечним договором 09.06/01/101/07
від 01 березня 2007 року.

06 лютого 2014 року Рівненським міським
судом ухвалено рішення, яким були
задоволені позовні вимоги ПАТ
„Кредитпромбанк" та звернуто
стягнення на предмет іпотеки, належний
на праві приватної власності ОСОБА_4, а
саме: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1
для задоволення грошових вимог ПАТ
„Дельта Банк" за кредитним договором №
09.06/01/07 НВклн від 01 березня 2007 року,
укладеним між ПАТ „Кредитпромбанк" та
ОСОБА_4, в сумі 493696 грн. 90 коп., шляхом
проведення прилюдних торгів за
початковою ціною, що встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності (незалежним експертом на
стадії оцінки майна у виконавчому
провадженні).

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_7 з
житлового приміщення - квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення із зняттям з реєстраційного
обліку за даною адресою.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 про розірвання кредитного
договору № 09.06/01/07 НВклн від 01 березня
2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ВАТ
„Кредитпромбанк" - відмовлено за
безпідставністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_7 на користь ПАТ „Кредитпромбанк"
судові витрати пов'язані з оплатою
судового збору, в розмірі 214 грн. 60 коп.

Не погодившись із вказаним
рішенням, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, кожен
окремо, подали апеляційні скарги, в
яких покликаються на незаконність
цього рішення, через порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи.

ОСОБА_4 в своїй апеляційній скарзі
зазначає, що суд першої інстанції
неправомірно здійснив заміну сторони
позивача у справі, оскільки ПАТ
„Дельта Банк" не надало належних
доказів про перехід до нього права
вимоги за іпотечним договором.

Його не було належним чином
повідомлено про заміну кредитора,
відповідно до положень частини 2 статті
24 Закону України „Про іпотеку".

Приймаючи рішення про виселення
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_7 із квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення, суд першої інстанції
безпідставно залишив поза увагою ту
обставину, що останні не отримували
вимогу ПАТ „Кредитпромбанк" про
добровільне звільнення вищевказаної
квартири, у зв'язку із зверненням
позивачем стягнення на предмет
іпотеки, як це передбачено ст. 40 Закону
України „ Про іпотеку".

Повідомлення-вимоги від 27.04.2012 року,
03.09.2012 року, які позивач долучив до
матеріалів справи, ними фактично
отримані не були, а тому відсутні
підстави вважати, що Банк набув право
вимагати виселення відповідачів в
судовому порядку.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є
квартиронаймачами, а не його членами
його сім'ї.

На час ухвалення оскаржуваного рішення
обтяжувачем на заставне майно -
квартиру АДРЕСА_1 - було ПАТ
„Кредитпромбанк", а не публічне
акціонерне товариство „Дельта Банк",
що підтверджувалось відповідним
витягом із Реєстру речових прав на
нерухоме майно.

Суд першої інстанції безпідставно
відмовив у задоволенні зустрічного
позову про розірвання кредитного
договору, оскільки сторона позивача не
надала суду безперечних доказів, які б
дійсно підтверджували факт отримання
ним кредитних коштів і не врахував
того, що цей кредитний договір було
укладено із порушенням Закону України
„Про захист прав споживача".

Крім того, судом було безпідставно
відмовлено у задоволенні його
клопотання про витребування копії
договору про відкриття поточного
рахунку та довідку про рух коштів на
його поточному рахунку, докази
ознайомлення Позичальника з
інформацією про умови кредитування та
інших документів.

У зв'язку із чим вважає, що судом
прийнято помилкове рішення про
задоволення первісного позову та про
відмову у задоволенні зустрічного
позову, тому просить оскаржуване
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ПАТ „Дельта Банк" відмовити, а
зустрічний позов ОСОБА_4 - задовольнити.

ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі
вказує, що суд першої інстанції
безпідставно залишив поза увагою те, що
ПАТ „Дельта Банк" не є
іпотекодержателем квартири, з якої
позивач має намір її виселити, а також
те, що вона є наймачем цієї квартири, а
не членом сім'ї боржника, а тому не може
бути виселена без надання іншого житла.

В поданих запереченнях на апеляційну
скаргу ПАТ „Дельта Банк" вказує, що
вважає рішення суду першої інстанції
законним та обґрунтованим, а тому
просить залишити його без змін, а
апеляційні скарги відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи
відповідач ОСОБА_2, її представник
ОСОБА_3 та представники відповідача
ОСОБА_4 ОСОБА_5 і ОСОБА_6, кожен окремо,
підтримали обидві апеляційні скарги
та просили їх задовольнити.

Представник ПАТ „Дельта Банк" просив
апеляційні скарги відхилити, а
оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги та вивчивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
„Кредитпромбанк" та приймаючи рішення
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення відповідачів із
житлового приміщення, суд першої
інстанції керувався положеннями ст. 22,
40 Закону України „Про іпотеку" та
вважав встановленим, що ОСОБА_4
неналежним чином виконує свої
зобов'язання за кредитним договором №
09.06/01/07 від 01 березня 2007 року, у зв'язку
із чим у нього утворилась
заборгованість за цим кредитним
договором, в розмірі 493696 грн. 90 коп., яка
підлягає погашенню за рахунок продажу
нерухомого майна переданого в іпотеку,
з виселення всіх мешканців із квартири,
яка є предметом іпотеки, без надання
іншого житлового приміщення.

У зв'язку із тим, що 26 червня 2013 року між
ПАТ „Кредитпромбанк" та ПАТ „Дельта
Банк" було укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитним договором № 09.06/01/07 від 01
березня 2007 року та за іпотечним
договором 09.06/01/101/07 від 01 березня 2007
року, тому суд першої інстанції прийняв
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки для задоволення
грошових вимог ПАТ „Дельта Банк" за
вищевказаним кредитним договором.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 було відмовлено за
безпідставністю, оскільки суд першої
інстанції дійшов висновку про
відсутність підстав для розірвання
кредитного договору № 09.06/01/07,
укладеного 01 березня 2007 року між ОСОБА_4
та ПАТ „Кредитпромбанк", відповідно до
ч. 2 ст. 651 ЦК України, оскільки останнє
не допустило істотних порушень цього
договору, а твердження позивача за цим
зустрічним позовом, щодо неотримання
кредитних коштів від відповідача за
договором, є надуманими та не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Проте, на розсуд колегії суддів,
оскаржуване рішення в частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення відповідачів підлягає
скасуванню, у зв'язку із неповним
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи
та неправильним застосуванням норм
матеріального права, з ухваленням в цій
частині нового рішення.

Статтею 39 Закону України „Про іпотеку"
встановлено, що у разі задоволення
судом позову про звернення стягнення
на предмет іпотеки у рішенні суду серед
іншого зазначаються загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки.

Із змісту оскаржуваного рішення
вбачається, що суд першої інстанції у
своєму рішенні зазначив тільки
загальну суму заборгованості, в
рахунок погашення якої має бути
звернуто стягнення на предмет іпотеки,
без конкретизації всіх її складових та
за який період ця заборгованість
утворилась.

Частиною 1 статті 210 ЦК України
закріплено, що правочин підлягає
державній реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Частиною 3 статті 24 Закону України „Про
іпотеку" визначено, що правочин про
відступлення прав за іпотечним
договором підлягає нотаріальному
посвідченню. Відомості про таке
відступлення підлягають державній
реєстрації у встановленому
законодавством порядку.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
„Кредитпромбанк", але звертаючи
стягнення на предмет іпотеки в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором на користь ПАТ „Дельта Банк",
поза увагою суду залишилось те, що
чинним законодавством взагалі не
передбачено такого способу
врегулювання спору.

Заявляючи клопотання про вступ у
процес, як правонаступник, ПАТ „Дельта
Банк" повинно було себе легітимувати як
даний учасник процесу і представити
суду докази у вигляді необхідних
документів, які підтверджують перехід
до нього прав і обов'язків від ПАТ
„Кредитпромбанк" відповідно до
договору купівлі-продажу прав вимоги
за кредитним договором № 09.06/01/07 від 01
березня 2007 року та за іпотечним
договором 09.06/01/101/07 від 01 березня 2007
року.

Проте, ПАТ „Дельта Банк", надавши суду
докази про укладення вищевказаного
договору купівлі-продажу прав вимоги,
будь-яких доказів про державну
реєстрацію правочину щодо
відступлення права вимоги за іпотечним
договором, як це вимагає ч. 3. ст. 24
Закону України „Про іпотеку", на час
розгляду справи в суді першої
інстанції не надало, тому, на розсуд
колегії суддів, Рівненський міський
суд не мав належних правових підстав
для залучення вказаного товариства в
якості процесуального правонаступника
ПАТ „Кредитпромбанк", в порядку
передбаченому ст. 37 ЦПК України, щодо
вимог про звернення стягнення на
предмет іпотеки, так як ПАТ „Дельта
Банк" ще не зареєструвало своє право
іпотекодержателя у встановленому
законом порядку, а здійснило цю
реєстрацію лише 12 травня 2014 року, під
час розгляду справи в апеляційній
інстанції, в зв'язку із чим лише із
цього моменту останнє слід вважати
повноправним процесуальним
правонаступником ПАТ „Кредитпромбанк"
за іпотечним договором.

Твердження сторони відповідача ОСОБА_4
про те, що договір між ПАТ
„Кредитпромбанк" та ПАТ „Дельта Банк"
про відступлення права вимоги за
кредитним договором № 09.06/01/07 від 01
березня 2007 року та за іпотечним
договором 09.06/01/101/07 від 01 березня 2007
року відбулось із порушенням норм
чинного законодавства, на увагу не
заслуговують, оскільки даний договір у
встановленому порядку недійсним не
визнаний і підстави вважати його
нікчемним відсутні.

В той же час, 11 червня 2011 року набув
чинності Закон України „Про мораторій
на стягнення майна громадян, наданого
як забезпечення кредитів в іноземній
валюті", відповідно до якого на даний
час не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України „Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України „Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина (позичальника
або майнового поручителя) за
споживчими кредитами, наданими йому
кредитними установами - резидентами
України в іноземній валюті, та за умови,
що:

таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта
незавершенного будівництва нерухомого
житлового майна) не перевищує 140 кв.
метрів для квартири та 250 кв. метрів для
житлового будинку.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до кредитного договору №
09.06/01/07 від 01 березня 2007 року та
іпотечного договору № 09.06/01/101/07 від 01
березня 2007 року ОСОБА_4 було отримано
кредит в іноземній валюті, в розмірі 60000
доларів США і квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 77.7 кв.м., яка є
предметом іпотеки, є єдиним місцем
постійного проживання останнього, в
якій він є зареєстрованим до цього
часу.

Посилання представника ПАТ „Дельта
Банк" на ту обставину, що звертаючись до
суду із позовом про звернення
стягнення на предмет іпотеки, позивач
зазначав заборгованість за кредитним
договором в національній валюті, на
увагу не заслуговують, оскільки
будь-які договори щодо зміни валюти
кредитування між позивачем та ОСОБА_4 у
встановленому порядку не укладались.
Тим більше, що з наданого в ході
апеляційного розгляду справи ПАТ
„Дельта Банк" розрахунку
заборгованості за кредитним договором
№ 09.06/01/07 від 01 березня 2007 року
вбачається, що заборгованість за цим
кредитним договором за період з 26
червня 2013 року по 01 травня 2014 року
останнє визначило саме в іноземній
валюті.

В зв'язку із чим, колегія суддів вважає
за необхідне відмовити публічному
акціонерному товариству
„Кредитпромбанк", процесуальним
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство „Дельта Банк", в
задоволенні позову до ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_7 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення без
надання іншого житлового приміщення,
так як на даний час є чинним Закон
України „Про мораторій на стягнення
майна громадян, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті".

В решті оскаржуване рішення підлягає
залишенню без змін, оскільки висновки
суду першої інстанції щодо зустрічного
позову ОСОБА_4 відповідають фактичним
обставинам справи, наявним у справі
доказам та ґрунтуються на законі і
доводи апеляційних скарг останнього та
ОСОБА_2 також не спростовують
правильності цих висновків.

Із змісту кредитного договору № 09.06/01/07
від 01 березня 2007 року вбачається, що
кредитні кошти за цим договором ОСОБА_4
отримував на купівлю квартири АДРЕСА_1.

Дану квартиру ОСОБА_4 придбав у свою
приватну власність і саме її передав в
іпотеку.

Будь-яких доказів того, що квартира
АДРЕСА_1 була придбана за рахунок інших
грошових коштів, а не тих, які були
видані ОСОБА_4 ПАТ „Кредитпромбанк"
для придбання саме цієї квартири,
позивач за зустрічним позовом не надав.

З наявного в матеріалах справи
розрахунку заборгованості по
кредитному договору № 09.06/01/07 від 01
березня 2007 року (а.с. 37) видно, що до 13
листопада 2008 року ОСОБА_4 вносились
відповідні платежі за цим кредитним
договором і останній звернувся до
Банку з приводу своєї відмови від
отримання грошових коштів за цим
кредитним договором лише 10 жовтня 2013
року, тобто вже після того як банк
направив йому вимогу - повідомлення
про примусове виконання заочного
рішення Печерського районного суду від
15 березня 2010 року.

Крім того, ОСОБА_4 вже звертався до
Рівненського міського суду із позовом
до ПАТ „Кредитпромбанк" про
застосування наслідків нікчемного
кредитного договору № 09.06/01/07 від 01
березня 2007 року, захисту прав споживача
та права власності від порушень, в
задоволені якого рішенням
Рівненського міського суду від 06
листопада 2013 року йому було відмовлено,
а на стадії апеляційного розгляду
даної справи він подав заяву про
залишення його позову без розгляду.

Доводи сторони відповідача ОСОБА_4 про
те, що суд першої інстанції
необґрунтовано відмовив у задоволенні
їх клопотання про витребування певних
документів від відповідача, які ніби-то
мають підтвердити факт не отримання
ним від ПАТ „Кредитпромбанк"
кредитних коштів, на увагу не
заслуговують, оскільки останній,
наполягаючи на витребуванні цих
доказів, не надав будь-яких заперечень
щодо тих доказів, які вже є в матеріалах
справи і які підтверджують факт
отримання ним кредитних коштів, а саме
перехід до нього права власності на
спірну квартиру та відсутність
будь-яких претензій до нього з боку
продавця цієї квартири ОСОБА_2, щодо не
отримання нею грошових коштів за свою
квартиру, а також здійснення позивачем
за зустрічним позовом погашення
кредиту до 13 листопада 2008 року.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в пункті 14 постанови Пленуму
Верховного Суду України „ Про судову
практику розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку" 24.10.2008 N 12,
вирішуючи питання щодо дослідження
доказів, які без поважних причин не
подавалися до суду першої інстанції,
апеляційний суд повинен врахувати як
вимоги частини третьої статті 27 ЦПК
щодо зобов'язання особи, яка бере
участь у справі, добросовісно
здійснювати свої права та виконувати
процесуальні обов'язки, так і виключне
значення цих доказів для правильного
вирішення справи.

Звертаючись із позовом про розірвання
кредитного договору, ОСОБА_4 не тільки
належним чином не обґрунтував ці свої
вимоги, відповідно до яких можливо було
встановити наявність чи відсутність
підстав для розірвання цього договору,
відповідно до положень ч. 2 ст. 651 ЦК
України, але не надав будь-яких доказів,
які б свідчили про те, що він вчиняв
будь-які дії щодо спонукання ПАТ
„Кредитпромбанк" до виконання своїх
зобов'язань за кредитним договором,
якщо за його словами останнє не
виконало цих своїх зобов'язань, в тому
числі і шляхом звернення до суду.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від
06 лютого 2014 року в частині задоволення
позовних вимог ПАТ „Кредитпромбанк",
процесуальним правонаступником якого
є ПАТ „Дельта Банк", щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_7 із
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, без надання іншого житлового
приміщення, скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову в
задоволенні цих позовних вимог.

В решті оскаржуване рішення залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають право оскаржити
рішення апеляційного суду до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ним
законної сили.

Головуючий
Григоренко М.П.

Судді :
Ковальчук Н.М.

Максимчук З.М.