АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/772/К/14
Головуючий в суді першої
Справа № 215/8469/13-ц
інстанції - Камбул М.А.
Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А,

за участю - представника позивача
ОСОБА_2, представника відповідача
Доценко Тетяни Юріївни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Північний гірничо-збагачувальний
комбінат" на рішення Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу від 06
лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат" про
стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся
до суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Північний
гірничо-збагачувальний комбінат» (далі
- ПАТ «ПівнГЗК») та просив стягнути з
відповідача одноразово 150000 грн.
відшкодування моральної шкоди у
зв'язку з нещасним випадком, який
стався на виробництві.

Рішенням Тернівського районного
суду м. Кривого Рогу від 06 лютого 2014
року позов ОСОБА_4 задоволено частково,
на його користь з ПАТ «ПівнГЗК»
стягнуто 50000 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ
«ПівнГЗК» ставить питання про зміну
рішення суду та просить зменшити
розмір моральної шкоди, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, на його
думку, суд не звернув уваги, що
позивачем не доведено факт спричинення
йому моральної шкоди, залишено поза
увагою, що нещасний випадок з ОСОБА_4
стався внаслідок дії декількох причин,
у тому числі частково і з вини самого
потерпілого. Також не враховано, що
аварійна ситуація виникла внаслідок
прихованого дефекту, який не міг бути
виявлений відповідачем під час
звичайного передрейсового огляду
технологічного автомобіля, за який
несе відповідальність виробник
автомобіля. Крім того, потерпілому,
який став інвалідом внаслідок
нещасного випадку чи профзахворювання,
призначається пенсія по інвалідності,
але позивачем не надано до суду довідки
Фонду щодо розміру призначеної
щомісячної страхової виплати на
відшкодування втраченого заробітку та
довідки ПФУ щодо розміру призначеної
пенсії по інвалідності як доказ
значного погіршення матеріального
становища внаслідок втрати роботи, а
також не надано доказів щодо
необхідності проведення заходів
додаткового медичного лікування та
реабілітації понад визначені актом
огляду МСЕК і програмою реабілітації
інваліда. Також, вважає
необгрунтованим визначений судом
розмір моральної шкоди, про
відшкодування якої до відповідача
ОСОБА_4 у добровільному порядку не
звертався.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4
працював водієм транспортних засобів в
Першотравневому кар'єрі ПАТ
«ПівнГЗК».21 березня 2013 року під час
виконання позивачем своїх трудових
обов'язків з ним стався нещасний
випадок, в результаті якого його було
травмовано, про що складено Акт
розслідування нещасного випадку за
формою Н-5 від 01 квітня 2013 року та Акт №
1/ІІІ про нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом за формою Н-1 від 01 квітня
2013 року.

Згідно вищезазначених актів нещасний
випадок стався за таких обставин: 21
березня 2013 року ОСОБА_4 виконував наряд
по перевезенню гірничої маси на
автомобілі «Білаз-75145», госп.№ 28 на
перевантажуванні майданчики № 15,12,16. О
02.16 години, завівши машину, виявив
відсутність робочих гальм та рульового
керування, вистрибнув із кабіни
автомобілю, рятуючись, та скотився на
підошву технологічної підлоги, в цей
час автомобіль продовжував рухатись і
при виїзді на запобіжний вал зупинився.
Під час наїзду на запобіжний вал
автомобіль затиснув його праву ногу
між зовнішнім колесом та валом. Водії
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за допомогою
бульдозера звільнили його ногу та
повідомили про цей випадок
керівництво.

Нещасний випадок стався
внаслідок невиконання начальником
технологічної колони автомобілів № 52
ГТЦ-1 та майстром в кар'єрі дільниці № 58
посадових інструкцій, а також
невиконання позивачем п.1.6.12 1.8
«Інструкції з охорони праці № 44.151-11 для
водія транспортних засобів в кар'єрі»
та п.п.2.3 (б), 12.3 «Правил дорожнього руху
України».

Висновком МСЕК від 17 липня 2013 року
ОСОБА_4 первинно встановлено 65 % втрати
професійної працездатності у зв'язку
із трудовим каліцтвом та друга група
інвалідності.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо обов'язку
відповідача по відшкодуванню
заподіяної моральної шкоди з огляду на
наступне з переоглядом 01 серпня 2014
року.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП
України забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається на
власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що відповідно до
статті 237-1 КЗпП України за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, зокрема, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах, яке призвело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Доводи апеляційної скарги ПАТ
«ПівнГЗК» про ненадання позивачем
доказів на підтвердження наявності
протиправних дій з боку відповідача
щодо порушення законодавства з охорони
праці є безпідставними, оскільки ст. 13
Закону України «Про охорону праці»
передбачає, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці, чого ним зроблено
не було. Роботодавець несе
безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Факт спричинення моральної шкоди
ОСОБА_4 у зв'язку з трудовим каліцтвом
встановлений в судовому засіданні та
підтверджується самим фактом
трудового каліцтва.

Доводи апеляційної скарги про те, що
нещасний випадок стався з вини
потерпілого, а аварійна ситуація
виникла не з вини відповідача, є
безпідставними та спростовуються
актом № 1/ІІІ про нещасний випадок,
пов'язаний з виробництвом за формою Н-1
від 01 квітня 2013 року, згідно якого
встановлено вину посадових осіб ПАТ
«ПівнГЗК», які допустили порушення
вимог законодавства про охорону праці,
що стало причиною нещасного випадку.

Також безпідставними є доводи щодо
нез?ясування судом розміру призначеної
позивачу щомісячної страхової виплати
на відшкодування втрати заробітку та
пенсії по інвалідності, оскільки судом
встановлено, що ОСОБА_4 встановлено
інвалідність ІІ групи, а розмір
призначених йому у зв'язку з
інвалідністю страхових виплат та
пенсії не має правового значення для
вирішення питання щодо розміру
моральної шкоди.

Не має такого значення і наявність
доказів щодо необхідності проведення
заходів додаткового медичного
лікування та реабілітації.

При визначенні розміру моральної
шкоди, на думку колегії суддів, судом
було враховано роз'яснення п. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 р. (з
подальшими змінами) «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», розмір
моральної шкоди визначено в межах
заявлених вимог, з урахуванням
характеру, обсягу, тривалості та
наслідків заподіяних позивачам
моральних страждань, зокрема, тяжких
наслідків травмування позивача.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції в повному обсязі встановив
права і обов'язки сторін, що брали
участь у справі, обставини справи,
перевірив доводи і заперечення сторін,
дав їм належну правову оцінку та
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
обґрунтовані і підтверджуються
письмовими доказами, наявними в
матеріалах справи.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
містять підстав для її задоволення.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального законодавства, у
зв'язку з чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Північний
гірничо-збагачувальний комбінат»
відхилити.

Рішення Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 06 лютого 2014
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :
І.Є.Ляховська

Судді:
А.П.Барильська

Л.В.Михайлів