У х в а л а

іменем україни

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.

суддів: Коротуна
В.М.,
Ступак О.В.,

Дем'яносова
М.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа: Красногвардійський відділ
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, про виключення
майна з акта опису та звільнення майна
з-під арешту, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з указаним позовом,
обґрунтовуючи вимоги тим, що їй на
підставі договору дарування від 17
вересня 2009 року на праві власності
належить квартира АДРЕСА_1

22 жовтня 2013 року їй стало відомо, що
державним виконавцем
Красногвардійського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції (далі -
Красногвардійського ВДВС
Дніпропетровського МУЮ) був складений
акт опису й арешту майна від 15 жовтня 2013
року - вищевказаної квартири в рамках
виконавчого провадження з примусового
виконання рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
10 квітня 2013 року про стягнення з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суми боргу за
договором позики у розмірі 593 754 грн. 58
коп.

Вважаючи, що державним виконавцем
незаконно було накладено арешт на
зазначену квартиру, позивачка просила
виключити спірну квартиру з акта опису
від 15 жовтня 2013 року та звільнити
вказану квартиру з-під арешту.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
17 січня 2014 року, позов було задоволено.
Виключено з акта опису й арешту майна
від 15 жовтня 2013 року та звільнено з-під
арешту квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 129,4 кв. м та житловою
площею 67,3 кв. м, що належить ОСОБА_3 на
підставі договору дарування від 17
вересня 2009 року, посвідченого
державним нотаріусом Третьої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори
Дніпропетровського міського
нотаріального округу Демуш Є.В. за
реєстром № 3-2938 та зареєстрованого 17
вересня 2009 року в Державному реєстрі
правочинів.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 лютого
2014 року, рішення суду першої інстанції
скасовано та у справі ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову було
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що оскільки
позивачка є власником квартири АДРЕСА_1
на підставі договору дарування від 17
вересня 2009 року, то державним
виконавцем було безпідставно
накладено арешт на вказану квартиру.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в позові,
апеляційний суд виходив із
безпідставності позовних вимог.

Проте погодитись з такими висновками
судів не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами установлено, що ОСОБА_3 на праві
власності належить квартира АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування від 17
вересня 2009 року.

Державним виконавцем
Красногвардійського ВДВС
Дніпропетровського МУЮ був складений
акт опису й арешту майна від 15
жовтня 2013 року в рамках виконавчого
провадження з примусового виконання
рішення Красногвардійського районного
суду м.
Дніпропетровська від 10 квітня 2013 року
про стягнення з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 суми боргу за договором позики у
розмірі 593754 грн. 58 коп.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право
власності припиняється у разі
відчуження власником свого майна.

За договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність
(ч. 1 ст. 717 ЦК України).

У ч. 2 ст. 719 ЦК Україно визначено, що
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

При цьому, в силу ч. ч. 1, 4 ст. 722 ЦК
України передбачено, що право
власності обдаровуваного на дарунок
виникає з моменту його прийняття.
Прийняття обдаровуваним документів,
які посвідчують право власності на річ,
інших документів, які посвідчують
належність дарувальникові предмета
договору, або символів речі (ключів,
макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Вирішуючи справу, суд апеляційної
інстанції вказаних вимог не врахував,
належним чином не перевірив, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
сторін, якими доказами вони
підтверджуються; не визначився з
нормами матеріального та
процесуального права, які підлягали
застосуванню, не встановив усіх
фактичних обставин справи, що мають
визначальне значення для правильного
вирішення справи.

Разом з тим не може залишатися в силі і
рішення суду першої інстанції,
оскільки у порушення ст. 130 ЦПК України
суд не вирішив питання про залучення до
участі у справі боржника.

Вимоги осіб щодо належності їм, а не
боржнику майна, на яке накладено арешт,
вирішується шляхом пред'явлення позову
до боржника та особи, в інтересах якої
накладено арешт, про визнання права
власності на майно і звільнення його
з-під арешту (п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 26 грудня 2003
року № 14 «Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження»).

Крім того, звертаючись до суду з
позовом позивачка просила лише
виключити з акту опису й арешту майно і
звільнити з-під арешту зазначену
квартиру.

Відповідно до вказаної постанови,
вимоги осіб щодо належності їм, а не
боржнику майна, на яке накладено арешт,
вирішується шляхом пред'явлення позову
до боржника та особи, в інтересах якої
накладено арешт, не тільки про
звільнення майна з-під арешту, а і про
визнання права власності на це майно.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судами порушено норми
матеріального та процесуального права,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості. Зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2014
року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 лютого
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

М.В. Дем'яносов

О.В. Ступак

С.П. Штелик