АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/314/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Полубан М.П. Доповідач - Глущенко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

18 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна
О.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі -
Гасановій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської
області від 16 вересня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до Філії
«Петропавлівський райавтодор»
Дочірнього підприємства
«Дніпропетровський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»,
Дочірнього підприємства
«Дніпропетровський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» про
стягнення боргу за авансовими звітами
та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до Філії
«Петропавлівський райавтодор»
Дочірнього підприємства
«Дніпропетровський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України», про
стягнення боргу за авансовими звітами
та відшкодування моральної шкоди / а. с.
1-2 /.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач посилався на те, що він з
квітня 2004 року працював на посаді
начальника Філії «Петропавлівський
райавтодор» Дочірнього підприємства
«Дніпропетровський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України», а 05.04.2013
року звільнився з роботи за власним
бажанням по ст. 38 КЗпП України.

У зв'язку з виробничою
необхідністю та відсутністю коштів на
рахунках підприємства, для
забезпечення його належної роботи, ним
витрачались власні кошти на
господарські потреби підприємства
згідно авансових звітів, які потім
повертались йому підприємством.

Проте, кошти в сумі 27267,71 грн., що
були витрачені ним за період з жовтня
2012 року по березень 2013 року, йому не
були відшкодовані підприємством, як і
не були відшкодовані при його
звільненні, що підтверджується
відповідною довідкою Філії
«Петропавлівський райавтодор» ДП
«Дніпропетровський облавтодор» ВАТ
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» від
07.08.2013 року № 122.

Позивач вважає, що цю грошову суму
підприємство повинно було виплатити
йому при звільненні згідно ст. 116 КЗпП
України, але їх не було виплачено ні в
день звільнення, ні в послідуючий час
не зважаючи на його неодноразові
звернення до Філії, тому він і змушений
звернутися з позовом до суду, де
просить стягнути з Філії
«Петропавлівський райавтодор» ДП
«Дніпропетровський облавтодор» ВАТ
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» на його
користь: 27267,71 грн. - сума боргу по
авансовим звітам за період з жовтня 2012
року по березень 2013 року та 10000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди,
що спричинена йому в результаті
протиправних дій відповідача, відносно
невиплати грошових сум, що призвело до
його-позивача душевних страждань,
оскільки він був позбавлений
можливості використати їх для свого
лікування, яке постійно проходить, так
як є інвалідом. Крім того, з вини
відповідача він позбавлений
можливості утримувати свою сім'ю і
повністю реалізувати свої можливості.
Також, ці обставини (на думку позивача)
обумовили необхідність
пристосовуватися його та
організовувати своє повсякденне життя,
побут по новому, унеможливлюють
продовження активного громадського
життя / а. с. 1-2 /.

Ухвалою Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської
області від 05.09.2013 року було залучено
співвідповідачем по справі Дочірнє
підприємство «Дніпропетровський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» / а. с. 14-15 /.

Представник відповідача в суді
першої інстанції позов визнав
частково.

Рішенням Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської
області від 16.09.2013 року позов ОСОБА_2 до
Філії «Петропавлівський райавтодор»
ДП «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» про
стягнення боргу за авансовими звітами -
залишено без задоволення

/ а. с. 37-40 /.

Додатковим рішенням
Петропавлівського районного суду
Дніпропетровської області від 07.02.2014
року (яке сторонами не оскаржене) позов
ОСОБА_2 до Філії «Петропавлівський
райавтодор» ДП «Дніпропетровський
облавтодор» та Дочірнього
підприємства «Дніпропетровський
облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» про стягнення боргу за
авансовими звітами та відшкодування
моральної шкоди - залишено без
задоволення / а. с. 81-82 /.

ОСОБА_2 не погодився з рішенням
суду від 16.09.2013 року і звернувся з
апеляційною скаргою, де просить його
скасувати та ухвалити нове про
задоволення його позовних вимог в
повному обсязі, посилаючись на те, що
воно є незаконним, оскільки ухвалене з
порушеннями норм матеріального та
процесуального права. Зокрема , позивач
ввважає, що висновки суду не
відповідають обставинам справи / а. с.
43-44 /.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог. Колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду скасуванню з ухваленням нового
рішення по справі згідно ст. 309 ЦПК
України, з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 в його
позовних вимогах суд першої інстанції
виходив з того, що позивач не отримував
від підприємства кошти під звіт,
обов'язків підзвітної особи не брав,
ніяких звітів підприємству не надавав.
Крім того, позивач звернувся до суду з
пропуском місячного строку звернення
до суду, який передбачений ст. 233 КЗпП
України.

Однак, з такими висновками суду
погодитися неможливо оскільки вони не
відповідають обставинам справи та
вимогам матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України -
під час ухвалення рішення суд вирішує
зокрема питання: чи мали місце
обставини якими обґрунтовуються
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правових норм.

Між тим, ухвалюючи рішення по
справі суд першої інстанції не виконав
вище зазначені вимоги процесуального
закону.

Як встановлено судом, проти чого
не заперечували обидві сторони та
підтверджується копіями трудової
книжки і наказу про звільнення, ОСОБА_2
з 05.12.2005 року працював на різних посадах
у Філії «Петропавлівський райавтодор»
ДП «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»,
зокрема, з 10.04.2006 року, на посаді
начальника філії, а 05.04.2013 року був
звільнений з роботи за власним
бажанням по ст. 38 КЗпП України / а. с. 7-8 /.

У зв'язку з виробничою
необхідністю та відсутністю коштів на
рахунках підприємства, для
забезпечення його належної роботи,
ОСОБА_2 витрачались власні кошти на
господарські потреби підприємства,
тобто для придбання
товарно-матеріальних цінностей
(горюче-мастильних матеріалів і таке
інше). Цю обставину підтвердили суду
обидві сторони та підтверджується
запереченнями відповідача на позовну
заяву / а. с. 16-21 /. Позивачем в
подальшому були надані підприємству
звіти з первинними документами про
придбання цих товарно-матеріальних
цінностей / а. с. 106-110, 130-135,149-153,177-185,223-226 /,
проте підприємство не мало фінансової
змоги розрахуватися з ним.

Придбання працівниками
підприємства спочатку за власні кошти
товарно-матеріальних цінностей з
послідуючим отриманням від
підприємства компенсації за них є
досить поширеними і прямої заборони
щодо здійснення таких операцій, тобто
здійснення працівником витрат без
отримання авансу, - законодавством не
передбачено.

Судом встановлено, що підтвердили
суду обидві сторони та підтверджується
довідками Філії «Петропавлівський
райавтодор» ДП «Дніпропетровський
облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» від 07.08.2013 року № 122 та від
27.05.2014 року № 137, підприємство має борг
(за період жовтень 2012 року - березень 2013
року) перед ОСОБА_2, за придбані ним за
власний рахунок товарно-матеріальні
цінності, - на загальну суму 27267,71 грн. /
а. с. 8,105 /.

Оскільки, ОСОБА_2 не отримував від
підприємства авансові суми для
придбання товарно-матеріальних
цінностей, як не отримував
довіреностей чи договорів-доручень на
такі дії, - то в даному випадку
правовідносини які склалися між
сторонами є цивільними відносинами, що
передбачають право на вчинення дій у
майнових інтересах іншої особи без її
доручення (ст.1158 ЦК України), а тому
відповідно до ст. 1160 ЦК України -
підзвітна особа (позивач) має право на
відшкодування фактично понесених нею
витрат, які визначені самим
підприємством в розмірі 27267,71 грн., з чим
погодився і позивач, а тому ця сума, в
силу ч. 1 ст.61 ЦПК України, доказуванню
не підлягає.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_2 щодо
стягнення з підприємства на його
користь 27267,71 грн. - підлягають
задоволенню.

Посилання суду першої інстанції
на ту обставину, що позивачем пропущено
місячний строк для звернення до суду,
який передбачений ст. 233 КЗпП України, є
безпідставними та надуманими, оскільки
правовідносини, які склалися між
сторонами регулюються нормами ЦК
України, а згідно ст. 267 ЦК України -
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки і
цей строк позивачем не пропущений,
оскільки з позовом до суду він
звернувся 21.08.2013 року, де просив
стягнути борг за період жовтень 2012 року
- березень 2013 року.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 1000 грн., то вони задоволенню не
підлягають, оскільки спірні
правовідносини, що склалися між
сторонами, згідно чинного
законодавства, не передбачають
відшкодування моральної шкоди.

При вище викладених обставинах
справи та відповідно до вимог
зазначених норм матеріального і
процесуального права, рішення суду від
16.09.2013 року. не може залишатись в силі і
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Оскільки, підлягає скасуванню
рішення суду від 16.09.2013 року, то не може
залишатись в силі і додаткове рішення
від 07.02.2014 року, яке не оскаржується
сторонами, але, в силу ч. 3 ст.303 ЦПК
України, колегія суддів вважає за
необхідне вийти за межі апеляційної
скарги та скасувати це додаткове
рішення.

З матеріалів справи вбачається що
позивачем пред'явлено позов до Філії
«Петропавлівський райавтодор» ДП
«Дніпропетровський облавтодор» ВАТ
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України», яка
згідно п. п. 1.1; 3.1 її Положення, є
відособленим структурним підрозділом
Дочірнього підприємства
«Дніпропетровський облавтодор» ВАТ
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» і не є
юридичною особою / а. с. 100-102 /, а тому, в
силу ст. 30 ЦПК України, не може бути
відповідачем по справі.

Виходячи з наведеного, колегія
суддів вважає за необхідне відмовити
ОСОБА_2 в його позовних вимогах до Філії
«Петропавлівський райавтодор»
Дочірнього підприємства
«Дніпропетровський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» про
стягнення боргу за авансовими звітами
та відшкодування моральної шкоди.

Згідно п. 3.1 Статуту / а. с. 22-26 / -
Дочірнє підприємство
«Дніпропетровський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» (яке
залучене судом першої інстанції
співвідповідачем по справі) є
юридичною особою, тому воно є належним
відповідачем по справі і з нього
підлягає стягненню на користь позивача
грошова сума в розмірі 27267,71 грн.

Також, в силу ст. 88 ЦПК України та
ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», з ДП
«Дніпропетровський облавтодор» ВАТ
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» на
користь держави підлягає стягненню
судовий збір у розмірі 272,68 грн.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від 16
вересня 2013 року та додаткове рішення
цього ж суду від 7 лютого 2014 року -
скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 в його позовних
вимогах до Філії «Петропавлівський
райавтодор» Дочірнього підприємства
«Дніпропетровський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» про
стягнення боргу за авансовими звітами
та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Дочірнього
підприємства «Дніпропетровський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» про стягнення боргу за
авансовими звітами та відшкодування
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства
«Дніпропетровський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» на
користь ОСОБА_2 борг за авансовими
звітами за період жовтень 2012 року -
березень 2013 року в сумі 27267,71 грн.
(двадцять сім тисяч двісті шістдесят
сім гривень 71 копійка) та на користь
держави судовий збір у розмірі 272,68 грн.
(двісті сімдесят гривень 68 копійок).

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

СУДДІ: