У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Демʼ?яносова М.В., Коротуна В.М.,Ступак
О.В., Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про поділ майна подружжя,
визначення порядку користування
майном та за зустрічним позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні власністю, стягнення
моральної шкоди, стягнення
заборгованості за аліментами та пені
від суми несплачених аліментів, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Саксаганського районного суду м.
Кривого Рогу від 16 травня 2013 року та
рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 4 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2000 року ОСОБА_5 звернулась до
суду із зазначеним позовом до ОСОБА_6,
мотивуючи його тим, що з 3 березня 1989
року по 18 грудня 1998 року вона
перебувала із відповідачем у
зареєстрованому шлюбі під час якого
ними було придбано житловий будинок
АДРЕСА_1. Вищезазначене нерухоме майно
на підставі договору купівлі-продажу
від 13 лютого 1991 року було зареєстроване
на ім'я ОСОБА_6 Оскільки шлюб між ними
було розірвано, позивачка звернулась
до відповідача із проханням
переоформити Ѕ частини житлового
будинку на її ім'я та виділити їй у
власність зазначену частину будинку та
господарські споруди, однак відповідач
відмовив ОСОБА_5 в поділу будинку,
створив несприятливі умови для
спільного проживання, що стало
підставою для виїзду позивачки зі
спірного житлового будинку.

Посилаючись на зазначені обставини та
враховуючи уточнення до позову, ОСОБА_5
просила суд визнати за нею право
власності на Ѕ частини
житлового будинку АДРЕСА_1 виділити їй
в натурі вищезазначену частину будинку
та визначити порядок користування
земельною ділянкою відповідно до
часток у праві власності.

Ухвалою Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2012 року на
підставі заяви ОСОБА_5 її позовні
вимоги в частині виділу в натурі Ѕ
частини житлового будинку та
визначення порядку користування
земельною ділянкою залишено без
розгляду.

У березні 2004 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7,
мотивуючи його тим, що спірний житловий
будинок був придбаний ним у 1991 році
особисто, за грошові кошти його матері.
ОСОБА_5 в житловому будинку АДРЕСА_1 не
була зареєстрована. Грошові кошти на
придбання будинку, які йому надала мати
в борг, ОСОБА_6 повернув особисто, без
участі ОСОБА_7 Також ОСОБА_6 зазначав, що
в 1996 році відповідачка забрала частину
спільного майна та відмовилась від
своїх прав на частину нерухомого майна.
Крім того, ОСОБА_6, доповнюючи свої
позовні вимоги, посилався на те, що
починаючи з 1 серпня 1999 року на підставі
постанови судді Довгинцівського
районного суду м. Кривого Рогу від 9
серпня 1999 року, ОСОБА_5 зобов'язана
сплачувати аліменти на його користь на
утримання їхнього сина ОСОБА_8 у
розмірі ј частини від усіх видів
заробітку. Свої зобов'язання по
утриманню сина ОСОБА_5 належним чином
не виконує, а тому станом на 1 серпня 2012
року утворилась заборгованість у
розмірі 322 931 грн 21 коп.

Посилаючись на зазначені обставини,
ОСОБА_6 просив суд зобов'язати ОСОБА_5
усунути перешкоди в користуванні
житловим будинком АДРЕСА_1 стягнути з
відповідачки на його користь 100 000 грн
на відшкодування моральної шкоди, а
також стягнути з відповідачки на його
користь заборгованість за аліментами у
розмірі 322 931 грн 21 коп.

27 листопада 2012 року провадження у
справі в частині зустрічних позовних
вимог ОСОБА_6 про відшкодування
моральної шкоди закрито, у зв'язку з
відмовою позивача від зазначених
позовних вимог.

Рішенням Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 16
травня 2013 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ
частини житлового будинку АДРЕСА_1

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6
заборгованість зі сплати аліментів у
розмірі 15 284 грн 49 коп. та пеню в розмірі
288 571 грн 17 коп.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 4 лютого
2014 року рішення Саксаганського
районного суду м. Кривого Рогу від 16
травня 2013 року в частині
стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6
заборгованості зі сплати аліментів у
розмірі 15 284 грн 49 коп. скасовано та в
цій частині ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в
зазначеній частині відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в
частині визначенні розміру пені від
суми несплачених аліментів змінено.

Зменшено розмір пені, які підлягають
стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6, з
288 857 грн 17 коп. до 10 000 грн.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд
касаційної інстанції скасувати
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_5
про визнання за нею права власності на
Ѕ частини житлового будинку, суди
виходили із того, що спірний житловий
будинок набутий сторонами під час
шлюбу, а тому відповідно до вимог
законодавства чинного на час придбання
будинку, дійшли висновку про те, що
будинок є спільною власністю ОСОБА_6
та ОСОБА_5 Оскільки ОСОБА_6 не визнає
права власності на частину будинку за
ОСОБА_5, суди дійшли висновку, що
порушені права позивачки підлягають
захисту шляхом визнання за нею права
власності на Ѕ частини будинку.

Задовольняючі частково позовні вимоги
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості зі
сплати аліментів, апеляційний суд,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції в зазначеній частині, дійшов
висновку, що пеня за несвоєчасну сплату
аліментів підлягає зменшенню у зв'язку
із тим, що ОСОБА_5 хворіє на хронічні
захворювання, що призвело до
інвалідності та погіршенні її
матеріального становища, а тому,
враховуючи положення ч. 2 ст. 196 СК
України, апеляційний суд зменшив
розмірі неустойки.

Зазначені висновки судів відповідають
вимогам матеріального та
процесуального закону та зроблені при
повному з'ясуванні всіх обставин
справи.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України
встановлено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5
перебували в зареєстрованому шлюбі з 3
березня 1989 року по 23 березня 2000 року
(т. 1 а.с. 6, 29, 63, т. 2 а.с. 189).

13 лютого 1991 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6
було укладено договір купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 61-62).

Відповідно до ст. 22 КпШС України, яка
була чинною на час придбання спірного
будинку, майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

В разі поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними. В окремих випадках
суд може відступити від начала
рівності часток подружжя, враховуючи
інтереси неповнолітніх дітей або
інтереси одного з подружжя, що
заслуговують на увагу (ч. 1 ст. 28 КпШС
України).

Задовольняючі позовні вимог ОСОБА_5 про
визнання права власності на Ѕ частини
житлового будинку, суди правильно
виходили із того, що житловий будинок
був придбаний сторонами під час шлюбу,
а тому в силу законодавства, чинного на
час придбання нерухомого майна, є
спільною сумісною власністю позивачки
та ОСОБА_6 Твердження відповідача щодо
купівлі житлового будинку за особисті
грошові кошти не знайшли свого
підтвердження та спростовуються
матеріалами справи. Також судами
правильно зазначено, що позивачкою не
було пропущено строк позовної давності
для звернення до суду, оскільки шлюб
між сторонами було розірвано 23 березня
2000 року, із позовом до суду ОСОБА_5
звернулась 9 жовтня 2000 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення

Із довідки державного виконавця
Довгинцівського відділу державної
виконавчої служби Криворізького
міського управління юстиції від 24
січня 2014 року вбачається, що
заборгованість ОСОБА_5 зі сплати
аліментів на користь ОСОБА_6 станом на 21
травня 2007 року становить 9 703
грн 40 коп (т. 3 а.с. 125-129). За період з 1
січня 2004 року по 21 травня 2007 року розмір
пені за прострочення сплати аліментів
становить 99 959 грн 25 коп.

Згідно із ч. 2 ст. 196 СК України розмір
неустойки може бути зменшений судом з
урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Зменшуючи розмір неустойки за
несвоєчасну сплату ОСОБА_5 аліментів на
користь ОСОБА_6, апеляційний суд
обґрунтованого виходив із того, що
ОСОБА_5 хворіє на хронічне захворювання
судин, що призвело до інвалідності,
неодноразові хірургічні операції
призвели до погіршення її
матеріального стану (т. 2 а.с. 244, 245, 246).

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що судами правильно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для його зміни чи
скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Установивши, що оскаржувані рішення
відповідають вимогам
статей 213-214 ЦПК України та керуючись
статтями 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 16 травня 2013 року та
рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 4 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О.
Дьоміна

Судді:
М.В.
Демʼ?яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик