інстанції Шинкар А.О.Провадження №
22-ц/780/3745/14 Доповідач у 2 інстанції
КулішенкоКатегорія 18
РІШЕННЯ

Іменем України

18 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

при секретарі: Химинець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 24 квітня 2014
року за позовом ОСОБА_1 до приватного
підприємства "Мрія" про стягнення
заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до приватного
підприємства "Мрія" про стягнення
заборгованості, мотивуючи його тим, що
17 жовтня 2013 року між ним та ТОВ «Давид»
укладено договір про відступлення
права вимоги № 01/17-10-13, за яким до
позивача перейшло право вимоги за
зобов'язанням ПП «Мрія-С» від 23 квітня
2010 року щодо сплати з 01.11.2010 року по
01.11.2013 року грошових коштів в сумі 240000
грн. в зв'язку з придбанням у ТОВ
«Давид» квартири АДРЕСА_1 по ціні 8576,96
грн. згідно п. 10 договору
купівлі-продажу квартири від 23.04.2010
року.

Просив суд стягнути з відповідача на
свою користь 240000 гривень основного
боргу та 16800 гривень інфляційних
збитків, оскільки відповідач
добровільно зобов'язання не виконує.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 24 квітня 2014
року у задоволенні позовних вимог
відмовлено та стягнуто з ОСОБА_1 на
користь приватного підприємства
«Мрія» 5600 гривень за надання правової
допомоги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій
просить з підстав порушення судом норм
матеріального та процесуального права
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким позов задовольнити.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що 23 квітня 2010 року
між товариством з обмеженою
відповідальністю фірма «Давид» та
приватним підприємством «Мрія-С»
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, що посвідчений
приватним нотаріусом Броварського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
та зареєстрований в реєстрі за № 1551.

Відповідно до п. 8 вказаного договору
сторонами погоджено всі істотні умови
договору, що стосуються відчуження
квартири. Будь-які попередні
домовленості, що мали місце до
укладання цього договору і не
відображені у його тексті після його
підписання не мають правового
значення.

Відповідно до п. 10 цього ж договору
продаж квартири здійснено за 8576,98
гривень за домовленістю сторін, які
продавцем отримані від покупця під час
підписання договору. Ціна продажу
відповідає дійсним намірам сторін, що
підтверджується повним розрахунком за
продану квартиру.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 16 грудня 2011 року
по справі №2/027-11 за позовом ТОВ фірма
«Давид» до ПП «Мрія-С» про визнання
договору купівлі-продажу квартири від
23.04.2010 року недійсним та повернення
майна у задоволені позову відмовлено.

17 жовтня 2013 року між ТОВ фірма «Давид»
та ОСОБА_1 укладено договір № 01/17-10-13 про
відступлення права вимоги, відповідно
до п.1.1 якого первісний кредитор ТОВ
фірма «Давид» передає належне йому
право вимоги про зобов'язання від 23
квітня 2010 року ПП «Мрія-С», а новий
кредитор приймає право вимагати
належне первісному кредитору за
зобов'язанням відповідно до абзацу 3
зобов'язання та з підстав, встановлених
п.1 ч.1 ст.512 ЦК України.

Відповідно до п.1.2. вказаного договору
Новий кредитор за цим зобов'язанням
одержує право вимагати від ПП «Мрія-С»
виконання зобов'язання, визначених в
зобов'язанні до 01 листопада 2013 року, а
саме сплати 240 000 гривень з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення та 8% річних від
простроченої суми за кожен день
прострочення, які виникли в зв'язку з
невиконанням умов зобов'язання.

Зі змісту зобов'язання від 23 квітня 2010
року вбачається, що ПП «Мрія-С» у
зв'язку з придбанням у ТОВ фірма
«Давид» квартири АДРЕСА_1 по ціні 8576,96
грн. згідно п.10 договору
купівлі-продажу квартири від 23 квітня
2010 року, посвідченого нотаріусом
Броварського міського нотаріального
округу ОСОБА_2, додатково виникло
зобов'язання перед кредитором сплатити
на його користь 240000 гривень протягом
трьох років, починаючи з 01.11.2010 року по
01.11.2013 року включно. У разі порушення
боржником цього зобов'язання він на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
240000 грн. з урахуванням установленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 8% річних від
простроченої суми за кожен день
прострочення.

Кредитор може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним прав
правонаступництва.

Згідно із ст. 654 ЦК України, зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, який
змінюється або розривається, якщо інше
не встановлено договором або законом
чи не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Згідно ч. 1 ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом.

Згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин,
який вчинений у письмовій формі
підлягає нотаріальному посвідченню
лише у випадках, встановлених законом
або домовленістю сторін.

Згідно ч. 1 ст. 219 ЦК України у разі
недодержання вимоги закону про
нотаріальне посвідчення
одностороннього правочину такий
правочин є нікчемним.

Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний
правочин або правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення.

Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Згідно із ч. 5 ст. 216 ЦК України вимога
про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути пред'явлена будь-якою
заінтересованою стороною. Суд може
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину з власної
ініціативи.

Суд першої інстанції встановив, що
пунктом 10 договору купівлі-продажу від
23.04.2010 року ціна нерухомого майна
зазначена 8576,96 грн., що посвідчено
приватним нотаріусом.

Рішенням від 16.12.2011 року в
господарській справі №2/027-11, яке
набрало законної сили, встановлені
обставини виконання всіх умов між
сторонами за договором купівлі-продажу
від 23.04.2010 року, в тому числі повної
сплати грошових коштів покупцем ПП
«Мрія-С» за придбане приміщення.

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що
відповідачем виконані всі
зобов'язання, визначені договором
купівлі-продажу приміщення.

Однак, колегія суддів не може
погодитись з висновками суду першої
інстанції про стягнення з позивача на
користь ПП «Мрія-С» витрат за надання
правової допомоги та вважає за
необхідне зазначити наступне.

За ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Відповідно до ст. 47 ЦПК України
учасниками цивільного процесу, крім
осіб, які беруть участь у справі, є
секретар судового засідання, судовий
розпорядник, свідок, експерт,
перекладач, спеціаліст, особа, яка
надає правову допомогу.

Згідно ст. 56 ЦПК України правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.

Згідно ч. 2 ст. 56 ЦПК України визначено
права особи, яка надає правову допомогу
і така особа допускається ухвалою суду
за заявою особи, яка бере участь у
справі.

З матеріалів справи вбачається, що
такої заяви від відповідача не
надходило і відповідно ухвалою суду не
було допущено особу, яка надає правову
допомогу.

Із журналу судових засідань по справі
вбачається, що ОСОБА_3 була присутня у
судових засіданняї та її процесуальний
статус визначений як представника
відповідача.

ОСОБА_3 приймала участь у справі у
якості представника відповідача за
договором про надання правової
допомоги із повноваженнями
представника, передбаченими ст. 44 ЦПК
України (а.с.38-40).

Постановою Пленуму Верховного Суду
України №2 від 12.06.2009 року «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ в суді першої
інстанції» в п. 11 роз'яснено, що особа,
яка надає правову допомогу, не є особою,
яка бере участь у справі, а належить до
інших учасників цивільного процесу,
тому вона не може змінювати в процесі
особу, якій надає правову допомогу та
бути її представником і в ході розгляду
справи має лише ті права, які зазначені
в ч. 2 ст. 56 ЦПК України.

Суд першої інстанції, не постановляючи
ухвалу про допуск до участі у справі
ОСОБА_3, як особу, яка надає правову
допомогу, у відсутність заяви
відповідача про допуск до участі у
розгляді справи в якості особи, що
надає правову допомогу відносно ОСОБА_3
і наявності статусу ОСОБА_3 як
представника відповідача, який
наділений відповідним повноваженням,
визначеним ст. 44 ЦПК України,
необґрунтовано стягнув з позивача
витрати на правову допомогу.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
частково заслуговують на увагу, а
оскаржуване рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню в
частині стягнення з ОСОБА_1 на користь
приватного підприємства «Мрія» витрат
за надання правової допомоги на
підставі ст. 309 ЦПК України, з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні вимог в цій частині.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів
Апеляційного суду Київської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 24 квітня 2014
року в частині стягнення з ОСОБА_1 на
користь приватного підприємства
«Мрія» витрат за надання правової
допомоги скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову в стягненні витрат за надання
правової допомоги.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: