Справа № 165/653/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Ушаков М.М. Провадження №
22-ц/773/711/14 Категорія: 51 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника
відповідача Бабичука С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до державного підприємства
«Нововолинський ремонтно-механічний
завод (далі - ДП «Нововолинський РМЗ»)
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
за апеляційною скаргою відповідача ДП
«Нововолинський РМЗ» на рішення
Нововолинського міського суду від 27
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

11 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 02 грудня 1977 року
вона працювала на ДП «Нововолинський
РМЗ». 18 березня 2013 року її звільнено з
роботи на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу
законів про працю (далі - КЗпП) України у
зв'язку із скороченням чисельності
працівників. На день звільнення
підприємство не провело з нею повного
розрахунку по вихідній допомозі.

Рішенням Нововолинського міського
суду від 01 квітня 2013 року з відповідача
на її користь було стягнуто 1392,43 грн.
нарахованої, але невиплаченої вихідної
допомоги при звільненні. Вказана сума
виплачена їй відповідачем лише 17
лютого 2014 року.

Тому просила стягнути з ДП
«Нововолинський РМЗ» на свою користь
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні (виплата
вихідної допомоги) за період з 19
березня 2013 року по 14 лютого 2014 року
включно в сумі 17125 грн. 80 коп.

Рішенням Нововолинського міського
суду від 27 березня 2014 року позов
задоволено.

Постановлено стягнути з ДП
«Нововолинський РМЗ» на користь ОСОБА_1
17125 грн. 80 коп. середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
за період з 19 березня 2013 року по 14
лютого 2014 року включно.

Стягнути з ДП «Нововолинський РМЗ» в
дохід держави 243 грн. 60 коп. судового
збору.

В апеляційній скарзі відповідач ДП
«Нововолинський РМЗ» просить
скасувати це рішення і ухвалити нове
рішення про відмову в позові,
покликаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи та порушення
норм матеріального і процесуального
права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких мотивів.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Аналіз вищенаведених норм
матеріального права дає підстави для
висновку, що передбачений частиною 1
статті 117 КЗпП України обов'язок
роботодавця щодо виплати середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні настає за умови
невиплати з його вини належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП України, при
цьому визначальними є такі юридично
значимі обставини, як невиплата
належних працівникові сум при
звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Не проведення з вини власника або
уповноваженого ним органу розрахунку з
працівником у зазначені строки є
підставою для відповідальності,
передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто
виплати працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. Після ухвалення
судового рішення про стягнення не
виплачених при звільненні з роботи
працівника коштів роботодавець не
звільняється від відповідальності,
передбаченої статтею 117 КЗпП України, а
саме виплати середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні, тобто за весь період
невиплати власником або уповноваженим
ним органом належних працівникові при
звільненні сум.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
перебувала у трудових відносинах з ДП
«Нововолинський РМЗ» і була звільнена
з підприємства 17 березня 2013 року на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку
із скороченням чисельності
працівників. Дані обставини
підтверджуються відповідними записами
у трудовій книжці позивача (а. с. 4).

При звільненні з нею не було проведено
повного розрахунку, у зв'язку з чим
рішенням Нововолинського міського
суду від 01 квітня 2013 року стягнуто з ДП
«Нововолинський РМЗ» на користь ОСОБА_1
1392,43 нарахованої, але невиплаченої
вихідної допомоги (а. с. 5).

Як вбачається з довідок ДП
«Нововолинський РМЗ» від 28 лютого 2014
року №№ 14/079, 14/081, вказана
заборгованість була виплачена
позивачу підприємством 17 лютого 2014
року, її середньоденна заробітна плата
становила 74 грн. 46 коп. (а. с. 6, 7).

Таким чином, період затримки
розрахунку складає 230 робочих днів - з 19
березня 2013 року (перший робочий день
після звільнення) по 14 лютого 2014 року
(останній робочий день перед
проведенням розрахунку). Тому до
стягнення підлягає 17125,80 грн. (74,46 х 230).

Виходячи з викладеного, давши вірну
правову оцінку обставинам справи, суд
першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 Цивільного
процесуального кодексу (далі - ЦПК)
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Доводи апелянта про пропуск ОСОБА_1
встановленого законом строку
звернення до суду з даним позовом не
заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 25 постанови від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», непроведення розрахунку з
працівником у день звільнення або, якщо
в цей день він не був на роботі,
наступного дня після його звернення з
вимогою про розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі
перебіг тримісячного строку звернення
до суду починається з наступного дня
після проведення зазначених виплат
незалежно від тривалості затримки
розрахунку.

Як зазначалося вище, розрахунок з
позивачем був проведений 17 лютого 2014
року (а. с. 7), а з даним позовом до суду
ОСОБА_1 звернулася 11 березня 2014 року (а.
с. 1), тобто в межах тримісячного строку.

За змістом ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівнику мають бути
виплачені всі суми, що належать йому
від підприємства, а не лише заробітна
плата. Виплата працівнику вихідної
допомоги при звільненні з підстав,
встановлених п. 1 ст. 40 КЗпП України,
передбачена ст. 44 цього Кодексу. Відтак
вказана допомога відноситься до сум,
які належать працівнику від
підприємства.

Той факт, що рішення суду від 01 квітня
2013 року про стягнення з ДП
«Нововолинський РМЗ» на користь ОСОБА_1
вихідної допомоги знаходилося на
примусовому виконанні у державній
виконавчій службі, не свідчить про
відсутність вини відповідача у
несвоєчасній виплаті позивачу
належних їй коштів, оскільки дана
обставина не перешкоджала
підприємству провести повний
розрахунок з працівником добровільно у
встановлений законом строк, не
доводячи спір до судового розгляду і не
очікуючи примусового виконання
рішення.

Також не є доказом відсутності вини
відповідача факт накладення арешту на
його рахунки у зв'язку з наявністю
боргів перед кредиторами. Вказане
свідчить про неналежну організацію
роботи підприємства, яка перешкодила
йому працювати прибутково і своєчасно
розраховуватися за своїми
зобов'язаннями, тобто про його вину.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеними
обставинами справи і не містять
встановленим законом підстав для
скасування оскарженого рішення, яке
постановлено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача
державного підприємства
«Нововолинський ремонтно-механічний
завод» відхилити, а рішення
Нововолинського міського суду від 27
березня 2014 року в даній справі залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: