Номер провадження: 22-ц/785/3566/14
Головуючий у першій інстанції Бондар
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Плавич Н.Д.

суддів: Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М.

при секретарі - Швець В.Ф.

у відкритому судовому засіданні у
присутності представника позивача
ОСОБА_2, який діє за довіреністю,
представника відповідача ОСОБА_3, який
діє за довіреністю,

розглянула апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2, діє за
довіреністю,

на рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 23.01.2014р.

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6,
державний нотаріус Першої одеської
державної нотаріальної контори,

про визнання договору дарування
нежитлового приміщення удаваним
правочином, визнання договору
дарування - договором купівлі-продажу,
визнання права власності на ? частину
квартири,-

встановила:

в серпні 2013 року позивач звернувся до
вказаних відповідачів з зазначеним
позовом. В обґрунтування позовних
вимог посилався на те, що 03.06.1989р. був
зареєстрований шлюб між ним, ОСОБА_2 і
відповідачем ОСОБА_3

19.03.2013р. його дружина, ОСОБА_3 подала до
Приморського районного суду м. Одеси
заяву про розірвання шлюбу.

На підставі рішення вказаного суду від
12.06.2013р. шлюб між подружжям розірвано.

За договором дарування від 01.03.2011р.
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 подарували
відповідачу ОСОБА_7 нежиле приміщення
другого поверху АДРЕСА_1.

В червні 2013р. позивачу ОСОБА_2 стало
відомо про те, що відповідач ОСОБА_7 не
мала наміру створити спільне майно з
позивачем, тому реальний договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення був оформлений як договір
дарування. Вказані обставини стали
відомі позивачу від самих продавців і
членів їх родини, які надали письмові
заяви, продаж нежитлових приміщень
було вчинено за 240000,00грн., які
відповідач ОСОБА_7 передала особисто
ОСОБА_4

Позивач стверджує, що вказані особи,
відповідачі здійснили удавану угоду,
яка маскує другу угоду.

В подальшому нежитлові приміщення
отримали статус житлової квартири, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Переобладнання і перепланування
вказаної квартири здійснено подружжям,
ОСОБА_2 - ОСОБА_7, за період сумісного
життя, на що витрачено 48000,00грн.

Крім того, подружжя придбали душову
кабіну - 4000,00грн., змішувач -1600,00грн.,
пральну машину - 2400,00грн., меблі в ванну
кімнату, всього майна на 51640,00грн.,
загальна сума сумісних витрат складає
48000,00+51640,00грн.=99640,00грн.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив визнати договір
дарування від 01.03.2011р. щодо нежитлових
приміщень другого поверху АДРЕСА_1,
який укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_4 і
ОСОБА_3 удаваним правочином;

визнати договір дарування від 01.03.2011р.
вказаних нежитлових приміщень
договором купівлі - продажу;

визнати за позивачем ОСОБА_2 право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив позов задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідачів: ОСОБА_3,
ОСОБА_4 заперечував проти задоволення
позову, просив у позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання
не з'явився, надав заяву про розгляд
справи за його відсутності, просив у
задоволені позову відмовити.

3-тя особа ОСОБА_6, державний нотаріус
Першої одеської державної
нотаріальної контори, до суду не
з'явилася, надала клопотання про
розгляд справи за її відсутності.

Рішенням суду 1 інстанції від 23.01.2014р. у
задоволені позову відмовлено (а.с.103-105).

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2, який діє на підставі
довіреності, просить про скасування
рішення суду, прийняття нового рішення
про задоволення позову в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

В апеляційному суді представник
позивача наполягав на задоволенні
апеляційної скарги.

Представник відповідачів: ОСОБА_3,
ОСОБА_4 надав відзиви на апеляційну
скаргу, вважає рішення місцевого суду
законним та обґрунтованим, просив у
задоволені скарги відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 та третя особа -
державний нотаріус Першої одеської
державної нотаріальної контори,
ОСОБА_6, у судове засідання не з'явилися,
повідомлені належним чином, що
підтверджується зворотними
повідомленнями, які приєднані до
матеріалів справи.

У відповідності з вимогами ч.2ст.305 ЦПК
України неявка сторони, сповіщеної про
день і час розгляду справи не
перешкоджає розглядові справи.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, доводи скарги,
пояснення представника позивача,
заперечення представника
відповідачів, перевірив матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2
перебував з відповідачем ОСОБА_3 у
зареєстрованому шлюбі з 03.06.1989 року
(а.с.10), за рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 12.06.2013 року
їх шлюб було розірвано.

01.03.2011 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3
був укладений договір дарування,
згідно якого ОСОБА_5 подарував 6/25
часток, ОСОБА_4 подарувала 19/25 часток, а
ОСОБА_3 прийняла в дар нежитлові
приміщення другого поверху АДРЕСА_1,
договір було посвідчено державним
нотаріусом Першої одеської державної
нотаріальної контори - ОСОБА_6 та
зареєстровано в реєстрі за №5-162 (а.с.11).

Згідно технічного паспорту від 02.04.2012р.
зазначені нежитлові приміщення були
переобладнані та набули статус
житлової квартири АДРЕСА_1 (а.с.16).

04.07.2012 року на ім'я ОСОБА_3 видане
свідоцтво про право власності на
вказану квартиру, як зазначено у самому
свідоцтві, воно видане замість
договору дарування від 01.03.2011р.,
посвідченого державним нотаріусом
ОСОБА_6 (а.с.14).

Право власності ОСОБА_3 на зазначену
квартиру зареєстровано в КП «ОМБТІ та
РОН» 19.07.2012р. (а.с.15).

Як вбачається з матеріалів справи,
укладений 01.03.2011р. договір дарування
відповідає вимогам, додержання яких є
необхідним для чинності правочину
(ст.203 ЦК України), за змістом та по формі
цей договір укладений згідно вимог
ст.ст.717,719 ЦК України.

Ст.235 ЦК України передбачає, що удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який
сторони насправді вчинили.

Тобто, за удаваним правочином обидві
сторони свідомо, з певною метою,
документально оформлюють правочин, але
насправді між ними встановлюються інші
правовідносини.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
позивач, заявляючи вимогу про визнання
правочину удаваним, має довести: 1) факт
укладання правочину, що за його думкою
є удаваним, 2) спрямованість волі сторін
в удаваному правочині на встановлення
інших цивільно-правових відносин, ніж
ті, які передбачені правочином, тобто
відсутність у сторін іншої мети ніж
приховати інший правочин, 4) настання
між сторонами інших прав та обов'язків,
ніж ті, що передбачені удаваним
правочином.

Ст.218ч.1 ЦК України передбачено, що
заперечення однією зі сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Згідно до ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Крім того, згідно ч.4 п.27 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №2 від
12.06.2009р. «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції», виходячи зі
змісту статті 59 ЦПК та з урахуванням
положень частини першої статті 218 ЦК, не
може стверджуватися показаннями
свідків наявність правовідносин, що
виникають з правочинів, для яких
законом установлено письмову форму.

Таким чином, показання свідка ОСОБА_8,
на які позивач посилався в
підтвердження своїх позовних вимог, є
недопустимим доказом для визнання
договору дарування, який був укладений
в письмовій формі та нотаріально
посвідчений - удаваним правочином, крім
того, розписка відповідача ОСОБА_4 про
отримання нею від ОСОБА_3 грошей за
продаж нежитлового приміщення, яка
датована 21.06.2013р., тоді як спірний
договір був укладений 01.03.2011р., не є
належним доказом в підтвердження того,
що 01.03.2011р. між сторонами договору
дарування насправді існували інші
правовідносини.

В ході розгляду справи факт передачі
грошових коштів ОСОБА_3 - ОСОБА_4 за
нежитлові приміщення другого поверху
АДРЕСА_1, свого підтвердження не
знайшов.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів погоджується із висновком
місцевого суду щодо відмови ОСОБА_2 у
задоволені позову у повному обсязі.
Оскільки вимоги про визнання права
власності на ? частину квартири є
похідними від вимог про визнання
договору дарування удаваним
правочином, судом 1 та апеляційної
інстанції не було встановлено, що між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладений
01.03.2011р. договір дарування приховує
інший правочин, тому місцевим судом
законно та обґрунтовано відмовлено у
задоволені позову щодо визнання права
власності на ? частину квартири і
колегія з цим висновком теж
погоджується.

Доводи апелянта, викладені в
апеляційній скарзі дублюють доводи
позовної заяви, тому не тягнуть
скасування рішення місцевого суду.

З огляду на вищенаведене, судова
колегія вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити, рішення суду 1
інстанції від 23.01.2014р. залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307ч.1п.1, 308, 314ч.1п.1, 315,
317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2, який діє за довіреністю,
відхилити.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 23.01.2014р. по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, державний
нотаріус Першої одеської державної
нотаріальної контори, про визнання
договору дарування нежитлового
приміщення удаваним правочином,
визнання договору дарування -
договором купівлі-продажу, визнання
права власності на ? частину квартири
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно після
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: Плавич Н.Д.

Ващенко Л.Г.

Вадовська Л.М.