У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.,

з участю представників сторін ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства
національної акціонерної страхової
компанії «Оранта» на рішення
Острозького районного суду від 18
квітня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Відкритого
акціонерного товариства національної
акціонерної страхової компанії
«Оранта» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О
В И Л А :

Рішенням Острозького районного суду
від 18 квітня 2014 року позов задоволено
частково: стягнуто з Відкритого
акціонерного товариства національної
акціонерної страхової компанії
«Оранта» (далі - ВАТ НАСК «Оранта») на
користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в
розмірі 1034,01 грн. в рахунок
відшкодування витрат на лікування та
6990 грн. - в рахунок відшкодування
вартості робочої кобили, яка загинула в
результаті ДТП.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду в рахунок
відшкодування вартості робочої кобили,
яка загинула в результаті ДТП, в
розмірі 510 грн.

Стягнуто з ВАТ НАСК «Оранта» в рахунок
відшкодування моральної шкоди на
користь ОСОБА_3 3000 грн., на користь
ОСОБА_4 -1000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Стягнуто з ВАТ НАСК «Оранта» на користь
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 283,60 грн. судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням в
частині стягнення моральної шкоди та
відшкодування вартості робочої кобили,
представник ВАТ НАСК «Оранта» подав
апеляційну скаргу, в якій покликався
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Вказував, що відповідно до ст. 26-1 ЗУ
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховиком відшкодовується
потерпілому-фізичній особі, який
зазнав ушкодження здоров'я під час ДТП,
моральна шкода у розмірі 5% страхової
виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Стверджував, що у зв'язку з тим, що
потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися
з повідомленням про ДТП до страховика в
період розгляду даної цивільної
справи, страховою компанією не було
встановлено обставини страхового
випадку та розмір страхової виплати за
шкоду, заподіяну життю та здоров'ю,
натомість розмір витрат ОСОБА_3 на
лікування було встановлено місцевим
судом в сумі - 1034,10 грн., а тому
максимальний розмір моральної шкоди
для ОСОБА_3 міг становити 51,70 грн. (1034,10 х
5%)

Доводив, що ОСОБА_4 взагалі не надано
доказів фактично понесених витрат на
лікування, а тому, враховуючи ступінь
заподіяння шкоди, стягнення моральної
шкоди на її користь є безпідставним.

________________________________________________________________________
__________________________

Справа №567/170/14-ц
Головуючий в суді І інст. -
Василевич О.В.

Провадження № 22-ц /787/1258/2014р.
Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

Вказував, що визначаючи розмір збитку
за робочу кобилу, яка загинула в
результаті ДТП, у 6990 грн., суд взяв до
уваги довідку управління
агропромислового розвитку Острозької
РДА про її ринкову вартість та
пояснення позивачів про те, що за здачу
туші вони отримали від заготівельника
1000 грн., однак ці пояснення потерпілих
жодним доказом не підтверджені, а ціни
на м'ясо в живій вазі у даному регіоні є
значно вищими.

Просив рішення Острозького районного
суду від 18 квітня 2014 року в частині
стягнення з ВАТ НАСК «Оранта»
моральної шкоди на користь позивачів
та відшкодування вартості робочої
кобили скасувати.

В запереченні на апеляційну скаргу
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначили, що рішення
суду першої інстанції постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому просили
залишити його без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

Представник ВАТ НАСК «Оранта» у
встановленому законом порядку,
завчасно був повідомлений про час і
місце розгляду справи, однак до суду не
з'явився і причин неявки суду не
повідомив, а тому колегія суддів
прийшла до висновку про можливість
розгляду справи за його відсутності.

Представник позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4
- адвокат ОСОБА_1 та представник
відповідача ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_2
просили апеляційну скаргу відхилити, а
рішення місцевого суду залишити без
змін.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з факту
настання страхового випадку та
обов'язку страховика відшкодувати
шкоду, спричинену забезпеченим
транспортним засобом майну та життю і
здоров'ю третіх осіб, а в частині
франшизи - заподіювачем шкоди.

Такий висновок місцевого суду
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_5 20 жовтня 2013 року о 7 год., керуючи
автомобілем марки «Рено-Мастер», д.н.з
НОМЕР_1 на автодорозі Р-05 сполученням
«Городище -Рівне - Старокостянтинів», в
темну пору доби та в умовах
недостатньої видимості, допустив
зіткнення (наїзд) з гужовим транспортом
(повозкою), яка рухалась в попутному
напрямку, попереду, під керуванням
погонича повозки ОСОБА_3, порушивши п. 2.3
«б», 12.2, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху,
та своїми діями скоїв правопорушення,
передбачене ст.124 КУпАП.

Внаслідок зіткнення погонич повозки
ОСОБА_3 та пасажир ОСОБА_4 зазнали
тілесних ушкоджень, загинула належна
ОСОБА_3 робоча кобила віком 13 років,
вагою 650 кг, а також транспортні засоби
отримали механічні пошкодження, що
підтверджується постановою
Рівненського міського суду від 27
грудня 2013 року (а.с.17,18).

4 квітня 2013 року ОСОБА_5 уклав з ВАТ НАСК
«Оранта» договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, який діяв по 03
квітня 2014 року, що підтверджується
полісом № АС/1215154, згідно якого ОСОБА_5
застрахував свої майнові інтереси з
відшкодування шкоди, завданої життю,
здоров'ю, майну потерпілих внаслідок
експлуатації забезпеченого
транспортного засобу - автомобіля
марки «Рено-Мастер», д.н.з НОМЕР_1 (а.с.27).

21 жовтня 2013 року ОСОБА_5 повідомив
страхову компанію про
дорожньо-транспортну пригоду, що
трапилася 20 жовтня 2013 року з участю
його та забезпеченого транспортного
засобу, що підтверджується поясненнями
представника ВАТ НАСК «Оранта» і
письмовим повідомленням ОСОБА_5 про ДТП
№ 142 від 21жовтня 2013 року (а.с.25,26).

Страховий випадок, що мав місце 20
жовтня 2013 року з участю забезпеченого
ОСОБА_5 транспортного засобу -
автомобіля марки «Рено-Мастер»,
реєстраційний номер д.н.з НОМЕР_1.
стався в період дії страхового полісу,
а відтак місцевий суд дійшов вірного
висновку, що відповідно до ст. 22,23,24,28
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (в редакції на
дату страхового випадку) обов'язок з
відшкодування шкоди, заподіяної
здоров'ю та майну позивачів, згідно
умов страхового полісу в межах ліміту
відповідальності покладається на
страховика - ВАТ НАСК «Оранта», а в
частині франшизи в 510 грн. - на
заподіювача шкоди.

З урахуванням встановлених обставин
справи та доведеного розміру
матеріальної шкоди, суд обґрунтовано
стягнув з страховика витрати на
лікування, понесені ОСОБА_3, в розмірі
1034,01 грн. (а.с.10, 42-46) і в рахунок
відшкодування вартості кобили 6990 грн.
та для повного відшкодування її
вартості з ОСОБА_5 стягнув 510 грн.
(розмір франшизи), що з врахуванням
отриманих позивачем 1000 грн. за здану на
м'ясо тушу кобили склало 8500 грн., тобто
її сереньоринкову вартість (а.с.66).

Вирішуючи спір в частині стягнення
моральної шкоди на користь ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 і визначаючи розмір її
відшкодування, місцевий суд правильно
керувався ст.23, 1167 ЦК України та
роз'ясненнями, даними в п.9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», виходячи
з факту заподіяння позивачам тілесних
ушкоджень (а.с.8,9).

Посилання апелянта на невірне
визначення судом розміру моральної
шкоди, в порушення вимог ст. 26-1 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», відповідно якої, розмір
відшкодування моральної шкоди мав б
становити 5% від суми витрат на
лікування, понесених ОСОБА_3, в розмірі
1034,01 грн. тобто, 51,70 грн., не заслуговує
на увагу.

Відповідач підміняє поняття, визначені
в ст.23 (Відшкодування шкоди, заподіяної
життю та здоров'ю потерпілого) та в ст.24
(Відшкодування шкоди, пов'язаної з
лікуванням потерпілого). Місцевий суд,
визначаючи суму відшкодування
моральної шкоди потерпілим, вірно
виходив з п.4 страхового полісу, де
зазначено ліміт відповідальності
страховика за шкоду, заподіяну здоров'ю
на кожного потерпілого - 100 000 грн. та не
перевищив розміру суми відшкодування,
зазначеної в ст. 26-1 названого Закону,
стягнувши відповідно ОСОБА_3 - 3000 грн., а
ОСОБА_4 - 1000 грн..

Таким чином, рішення суду першої
інстанції постановлене дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і доводи апеляційної скарги
висновків, наведених у ньому, не
спростовують, а тому підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства національної
акціонерної страхової компанії
«Оранта» - відхилити.

Рішення Острозького районного суду від
18 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді: