Справа № 347/245/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1500/2014
Головуючий у 1 інстанції Гордій В.І. В.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Васильковського
В.М.

суддів: Малєєва
А.Ю., Меленко О.Є.

секретаря Яковин
М.Я.,

з участю: позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Текучанської сільської ради, ОСОБА_4,
ОСОБА_3 про визнання нечинними дій та
бездіяльності Текучанської сільської
ради та сільського голови, зобов'язання
вчинити певні дії за апеляційною
скаргою голови Текучанської сільської
ради ОСОБА_4 на рішення Косівського
районного суду від 21 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

в січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
його тим, що рішенням Косівського
районного суду від 17.05.2011 року
Текучанську сільську раду зобов'язано
розглянути питання щодо надання йому
0,20 га землі для ведення сільського
господарства із земельної ділянки
площею 0,4788 га, на якій розташоване його
домоволодіння в АДРЕСА_1. Посилаючись
на те, що Текучанська сільська рада
рішенням від 25.10.2013 року питання про
надання йому 0,20 га землі не вирішила, а
сільський голова відмовляється
підписати і затвердити кадастровий
план земельної ділянки, просив визнати
нечинними дії та бездіяльність
Текучанської сільської ради та
сільського голови, скасувати рішення
Текучанської сільської ради від 25.10.2013
року № 1-15/2013, зобов'язати сільську раду
встановити зовнішні межі земельної
ділянки площею 0,20 га із 0,4788 га землі,
яка закріплена за домоволодінням, що
належить йому та ОСОБА_3, а сільського
голову підписати та затвердити
кадастровий план цієї земельної
ділянки на черговій сесії Текучанської
сільської ради, стягнути з
відповідачів в його користь моральну
шкоду в сумі 5000 грн. та судові витрати.

Рішенням Косівського районного
суду від 21 травня 2014 року позов
задоволено частково. Дії та
бездіяльність Текучанської сільської
ради та сільського голови с. Текуча
Косівського району Івано-Франківської
області щодо вирішення питання про
встановлення зовнішніх меж земельної
ділянки визнано нечинними. Скасовано
рішення Текучанської сільської ради
від 25.10.2013 року № 1-15/2013. Зобов'язано
Текучанську сільську раду встановити
зовнішні межі земельної ділянки площею
0,20 га із землі, яка закріплена за
будинковолодінням в АДРЕСА_1 площею 0,4788
га, яке в рівних долях належить ОСОБА_2
та ОСОБА_3 Зобов'язано сільського
голову Текучанської сільської ради
вирішити питання щодо затвердження
кадастрового плану цієї земельної
ділянки на черговій сесії Текучанської
сільської ради та належним чином
підписати. Стягнуто з Текучанської
сільської ради та ОСОБА_4 в солідарному
порядку на користь ОСОБА_2 сплачений
ним судовий збір в сумі 730,85 грн. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі сільський
голова с. Текуча посилається на неповне
з'ясування обставин справи, порушення
судом при ухваленні рішення норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що він, як сільський голова,
або Текучанська сільська рада жодних
дій чи бездіяльності при вирішенні
питання про встановлення зовнішніх меж
земельної ділянки позивача не вчинили,
оскільки рішенням Текучанської
сільської ради від 25.06.2008 року виділено
ОСОБА_2 0,20 га із земель 0,4788 га в АДРЕСА_1
біля домо володіння. Позивач не
виготовив і не подав на погодження
органу місцевого самоврядування
проект землеустрою щодо відведення
даної земельної ділянки, а представив
сільській раді тільки проект
кадастрового плану, однак цей документ
є одним із складових проекту
землеустрою і не може бути предметом
окремого розгляду та затвердження.
Щодо виконання судового рішення, то
сільська рада виконала припис
виконавчої служби і розглянула дане
питання на сесії Текучанської
сільської ради 25.10.2013 року. Судом не
враховано, що рішення суду сільським
головою не виконано тому, що для
встановлення зовнішніх меж земельної
ділянки та затвердження кадастрового
плану потрібні спеціалізовані
землевпорядні організації, до
повноважень сільського голови дані
питання не входять. Тому просить
оскаржуване рішення скасувати,
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

У засіданні апеляційного суду
сільський голова с. Текуча ОСОБА_4 та
відповідачка ОСОБА_3 апеляційну скаргу
підтримали, позивач ОСОБА_2 доводи
апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення сторін, перевіривши подані
докази і доводи апеляційної скарги та
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214
ЦПК України рішення повинно бути
законним і обґрунтованим та
відповідати на питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Відповідно до ст. 14 Конституції
України земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави. Право власності на
землю гарантується, це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Підстави та порядок безоплатного
набуття права власності на землю із
земель державної та комунальної
власності громадянами чітко
передбачені статтями 116, 118, 121, 184, 186
Земельного кодексу України (в
редакціях, чинних на момент виникнення
спірних правовідносин).

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив із того, що
ОСОБА_2 має право на приватизацію
земельної ділянки загальною площею 0,24
га, в тому числі 0,20 га для ведення
особистого селянського господарства.
Провести приватизацію землі позивач не
може із-за відсутності погодження
кадастрового плану земельної ділянки
Текучанською сільською радою та
відмовою сільської ради в наданні
позивачу земельної ділянки площею 0,20
га, незважаючи на зобов'язання судом
вчинити такі дії.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах

заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Як видно з позовної заяви, ОСОБА_2
серед інших заявив вимоги про
зобов'язання сільської ради
встановити зовнішні межі земельної
ділянки площею 0,20 га із землі, яка
закріплена за будинковолодінням в
АДРЕСА_1, площею 0,4788 га, а сільського
голову належним чином підписати та
затвердити кадастровий план цієї
земельної ділянки.

За змістом ч. ч. 2, 3, 5 ст. 158 ЗК
України виключно судом вирішуються
земельні спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей. Органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил
добросусідства, а також спори щодо
розмежування меж районів у містах. У
разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування, спір
вирішується судом.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Косівського районного суду
від 17 травня 2011 року визнано нечинним
рішення Текучанської сільської ради
від 27.12.2007 року, яким ОСОБА_2 відмовлено
у передачі у приватну власність 0,20 га
землі в АДРЕСА_1; зобов'язано
Текучанську сільську раду розглянути
питання про наділення ОСОБА_2 0,20 га
землі для ведення особистого
селянського господарства із земельної
ділянки 0,4788 га, що розміщена в АДРЕСА_1
та рахується за господарством,
власником якого є позивач.

З рішення Текучанської сільської ради
від 25.10.2013 року № 1-15/2013 "Про наділення
ОСОБА_2 0,20 га землі для ведення
сільського господарства із земельної
ділянки 0,4788 га, що розміщена в АДРЕСА_1,
яка числиться за господарством,
власником якого він являється, згідно
зобов'язання відділу державної
виконавчої служби Косівського РУЮ"
вбачається, що питання розглянуто,
однак рішення за результатами
голосування не прийнято.

Суб'єктивне право на земельну
ділянку виникає і здійснюється на
підставах і в порядку, визначених
Конституцією України, Земельним
кодексом та іншими законами України, що
регулюють земельні відносини.

Використання земель особистого
селянського господарства здійснюється
відповідно до закону (ч. 3 ст. 33 ЗК
України). Згідно ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.
Рішення про надання земельної ділянки
в користування є складовою
землевпорядної документації, згідно із
положенням статті 123 Земельного
кодексу України та Закону України "Про
землеустрій".

Згідно з пунктами "б", "в" частини 1
статті 20 Закону України "Про
землеустрій" землеустрій проводиться в
обов'язковому порядку на землях усіх
категорій незалежно від форми
власності в разі встановлення та зміни
меж об'єктів землеустрою, надання,
вилучення (викупу), відчуження
земельних ділянок.

При оформленні права власності на
земельну ділянку проводиться комплекс
робіт (кадастрові зйомки), виконуваних
для визначення меж земельних ділянок,
які включають, у тому числі, погодження
меж земельної ділянки з суміжними
власниками та землекористувачами.

Механізм встановлення меж земельних
ділянок визначено Інструкцією про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, затвердженою наказом
Держкомзему від 18.05.2010 № 376 (далі -
Інструкція).

Так, згідно п. 1.2. цієї Інструкції
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки здійснюється з метою
визначення в натурі (на місцевості)
метричних даних земельної ділянки, у
тому числі місцеположення поворотних
точок її меж та їх закріплення межовими
знаками.

Встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється на
підставі розробленої та затвердженої
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), технічної документації із
землеустрою щодо поділу та об'єднання
земельних ділянок або проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки (п. 2.1. Інструкції).

Проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
суб'єктами господарювання, що є
виконавцями робіт із землеустрою
згідно із законом, у строки, що
обумовлюються угодою сторін (абзац
другий ч. 7 ст. 118 ЗК).

Кадастровий план земельної
ділянки є одним із складових проекту
землеустрою і не може бути предметом
окремого розгляду та затвердження (ст.
50 Закону України "Про землеустрій").

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції у порушення вимог ст. ст. 213-215
ЦПК України на вищезазначені норми
закону уваги не звернув, не навів
достатніх мотивів, за якими він
відхиляє доводи відповідачів, при
цьому у достатньому обсязі не
визначився із характером спірних
правовідносин, а також не звернув уваги
на те, що ні на момент подачі позову до
суду, ні на час розгляду справи позивач
відповідно до вимог ст. ст. 116 ч. 1, 125, 126
ЗК України у власність земельної
ділянки не набув, а також ним не
погоджено розмір земельної ділянки,
яка в майбутньому має бути передана
йому у власність та на яку йому не був
наданий дозвіл на розроблення проекту
землеустрою, технічна документація із
землеустрою на земельну ділянку, на
якій розташоване будинковолодіння
ОСОБА_2, відсутня.

Тобто, позивачем не дотримано
порядку приватизації спірної
земельної ділянки для ведення
селянського господарства у
відповідності до вимог п. п. 6-10 ст. 118 ЗК
України та ст. 50 Закону України "Про
землеустрій".

Крім того, в матеріалах справи
відсутні будь-які докази, якими
підтверджується місце розташування
земельної ділянки площею 0,20 га для
ведення селянського господарства.

За таких обставин, висновок суду
першої інстанції про зобов'язання
сільської ради встановити зовнішні
межі земельної ділянки площею 0,20 га із
землі, яка закріплена за
будинковолодінням в АДРЕСА_1, площею
0,4788 га, а сільського голову належним
чином підписати та затвердити
кадастровий план цієї земельної
ділянки, не ґрунтується на вимогах
закону.

З огляду на викладене, підстав для
скасування рішення Текучанської
сільської ради від 25.10.2013 року № 1-15/2013, а
також визнання нечинними дій та
бездіяльності Текучанської сільської
ради і сільського голови АДРЕСА_1 щодо
вирішення питання про встановлення
зовнішніх меж земельної ділянки,
спричинення ОСОБА_2 моральної шкоди, не
вбачається.

Оскільки судом першої інстанції
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
тому в силу ст. 309 ЦПК України це є
підставою для скасування судового
рішення з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову по
суті позовних вимог.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу голови Текучанської
сільської ради ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Косівського районного
суду від 21 травня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Текучанської сільської ради, ОСОБА_4,
ОСОБА_3 про визнання нечинними дій та
бездіяльності Текучанської сільської
ради та сільського голови, зобов'язання
вчинити певні дії, відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Касаційна
скарга на рішення може бути подана до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді:
Малєєв А.Ю.

Меленко О.Є.