Справа №173/2787/13-ц
Провадження №2/173/87/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області у складі

головуючого - судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання
Рудовій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщені суду цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Приватбанк»
звернулося з позовом до ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В
обґрунтування позовних вимог
зазначено, що 22 березня 2006 року на
підставі укладеного договору ОСОБА_3
отримала кредит у розмірі 2000 грн. у
вигляді встановлено кредитного ліміту
на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. ОСОБА_3 своїм
підписом у заяві підтвердила свою
згоду на те, що заява разом з Умовами
надання банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та Банком Договір.
ОСОБА_3 допустила порушення умов
договору у зв'язку з чим станом на 31
серпня 2013 року заборгованість за
кредитним договором становить 21688 грн.
52 коп. У зв'язку з тим, що 22 січня 2009 року
ОСОБА_3 померла, позивач просив суд
стягнути зі спадкоємців після смерті
боржника, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
заборгованість за договором. До
початку розгляду справи по суті
позивачем було надано уточнену позовну
заяву, згідно з якою публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» просило суд стягнути
з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
в сумі 5892 грн. 85 коп. : 4996 грн. 85 коп. -
заборгованість за кредитом; 615 грн. 39
коп. - заборгованість за процентами за
користування кредитом; 280 грн. 61 коп. -
штраф.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала та просила
суд задовольнити позовні вимоги,
підтвердила обставини викладені в
позовній заяві. Також суду пояснила, що
договір кредиту є діючим, а тому
відповідачі, як спадкоємці, які
прийняли спадщину після смерті
боржника, повинні відповідати за борги
ОСОБА_3. Представник позивача на
питання суду відповіла, що як кредитор
спадкодавця Банк до нотаріуса не
звертався, оскільки дізнався про
смерть боржника лише під час розгляду
справи судом.

Представник відповідачів в
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечував, оскільки
вважав їх незаконними та
необґрунтованими. Суду пояснив, що
ОСОБА_1, чоловік ОСОБА_3, відмовився від
спадщини, про що подав нотаріусу
відповідну заяву, а тому він є
неналежним відповідачем. ОСОБА_2
звернувся на момент смерті спадкодавця
був неповнолітнім, прийняв спадщину,
проте свідоцтво про право на спадщину
не отримав, а тому вартість спадкового
майна не визначена, у зв'язку з чим він
не може відповідати за борги ОСОБА_3.
Окрім того позивачем не надано жодних
доказів на обґрунтування отриманої
суми кредиту, а саме протягом якого
строку та в якій сумі було отримано
кредит. Окрім того представником
відповідачів в судовому засіданні було
зроблено заяву про застосування
позовної давності, перебіг якої
розпочався після спливу місячного
строку після останнього платежу в 2008
році, оскільки саме тоді, на думку
представника відповідачів, у позивача
виникло право на позов. Окрім того
представник відповідачів, у своїх
запереченнях проти позову посилався на
положення Закону України «Про захист
прав споживачів», згідно з яким
заборонено вимагати повернення
споживчого кредиту після спливу строку
позовної давності.

Суд, вислухавши думку осіб, які
брали участь у справі, дослідивши
матеріали справи та оцінивши докази в
їх сукупності, приходить до наступних
висновків.

Судом встановлені такі обставини
та відповідні їм правовідносини.

22 березня 2006 року між публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «Приватбанк» (правонаступник -
закритого акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк») (Банком)
та ОСОБА_3 (Позичальником) було укладено
договір про надання банківських
послуг. Відповідно до умов договору
Позичальнику було надано кредитні
кошти у розмірі 2000 грн. у вигляді
встановлено кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 3% на
місяць. Строк дії кредитного ліміту
відповідає строку дії картки. В той же
час п. 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг, які є невід'ємною
частиною договору, передбачено, що якщо
протягом 12 місяців з моменту
підписання договору, жодна зі сторін не
проінформує другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на той самий
строк. Оскільки сторони не надали суду
доказів того, що строк дії договору
було припинено за ініціативною однієї
зі сторони або сторін, суд приходить до
висновку, що строк дії договору не
закінчився. Умовами договору було
передбачено, що погашення
заборгованості по кредиту мало
здійснюватись щомісячними платежами в
розмірі 7 % від суми заборгованості, про
що було зазначено в заяві клієнта
(а.с.12). Підписуючи заяву, ОСОБА_3,
погодилася з Умовами надання
банківських послуг та Тарифами Банку,
які є договором між нею та Банком.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов`язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов`язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Пунктом 6.5 (розділ І) Умов та правил
надання банківських послуг
передбачено обов'язок Позичальника
погашати заборгованість по кредиту,
процентах за його користування,
сплачувати комісію.

Уклавши із закритим акціонерним
товариством комерційний банк
«Приватбанк» кредитний договір та
отримавши грошові кошти на умовах
повернення, строковості та платності
ОСОБА_3 порушила договірні
зобов`язання, що призвело до виникненя
заборгованості, яка станом на 22 січня
2009 року становить 5612 грн. 24 коп.: 4996 грн.
85 коп. - заборгованість за кредитом; 615
грн. 39 коп. - заборгованість за
процентами за користування кредитом.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612
Цивільного кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Умовами договору передбачено
відповідальність за невиконання
зобов'язання. Так п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг
встановлено, що при порушені Клієнтом
строків платежу за будь-яким грошовим
зобов'язанням, передбаченим договором
більше ніж на 120 днів, Клієнт
зобов'язаний сплатити Банку штраф в
розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.
Згідно з розрахунком позивача за
порушення строків повернення кредиту
та сплаті відсотків за користування
кредитом відповідно до умов договору
нараховано штраф в сумі 280 грн. 61 коп. -
штраф (процентна складова).

В судовому засіданні було встановлено,
що 22 січня 2009 року померла ОСОБА_3, що
підтверджується актовим записом про
смерть № 8 (а.с.36),повним витягом з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян щодо актового запису
про смерть (а.с.37) та свідоцтвом про
смерть (а.с.73).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується
довідкою Верхньодніпровської
державної нотаріальної контори від 25
грудня 2013 року (а.с.47,51).

Згідно зі ст. 1216 Цивільного кодексу
України спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218
Цивільного кодексу України визначено,
що до складу спадщини входять усі права
та обов'язки, що належать спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Отже до спадкоємців після смерті
ОСОБА_3 перейшли всі права та обов'язки,
що належали їй на момент смерті, в тому
числі обов'язки перед кредиторами.

Разом з тим згідно з ч. 1 ст. 1282
Цивільного кодексу України спадкоємці
зобов'язані задовольнити вимоги
кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 1281 Цивільного
кодексу України кредиторові
спадкодавця належить протягом шести
місяців від дня, коли він дізнався або
міг дізнатися про відкриття спадщини,
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, незалежно від
настання строку вимоги, якщо кредитор
спадкодавця не знав і не міг знати про
відкриття спадщини, він має право
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, протягом одного
року від настання строку вимоги.

Аналізуючи зазначені положення закону,
суд приходить до висновку, що вимоги
кредитора до спадкоємців є
правомірними у випадку, якщо вони
пред'явлені до спадкоємців, які
прийняли спадщину протягом одного року
від дня настання строку вимоги, якщо
кредитор спадкодавця не знав і не міг
знати про відкриття спадщини, або ж
протягом шести місяців від дня коли
кредитор дізнався або міг дізнатися
про відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
відмовився від прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_3, про що було надано
відповідну заяву державному нотаріусу
(а.с.68). У зв'язку з чим суд приходить до
висновку про необґрунтованість вимог
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1, оскільки він не прийняв
спадщину після смерті ОСОБА_3.

ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті
матері в порядку ч. 4 ст. 1268 Цивільного
кодексу України, оскільки на час
відкриття спадщини був неповнолітнім.

Судом встановлено, що позивач не знав
про відкриття спадщини, а тому мав
право пред'явити вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, після сетері
ОСОБА_3 протягом року від дня настання
строку вимоги.

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Приватбанк» як
кредитор спадкодавця пред'явило вимогу
до спадкоємця боржника, ОСОБА_2 в
березні 2014 року, звернувшись до суду з
відповідним позовом. Як пояснив
представник позивача та вбачається з
матеріалів справи до державного
нотаріуса з вимогами до спадкоємців
кредитор не звертався.

Виходячи з умов договору, укладеному
між позивачем та ОСОБА_3, строком вимоги
суд вважає строк, зі спливом якого,
кредитор має право вимагати від
позичальника повернення кредиту та
сплати відсотків за користування
кредитом. Відповідно до умов договору
погашення заборгованості мало
здійснюватись щомісячними платежами у
розмірі 7% від суми заборгованості.

Згідно з виписки особового рахунку
ОСОБА_3 востаннє отримала готівку (суму
кредиту) 231 грн. 75 коп. 27 вересня 2008 року
(а.с.112) Останнє погашення кредиту
відбулося 26 вересня 2008 року в сумі 349
грн. 88 коп. (а.с.112). З цього часу ОСОБА_3
заборгованість не сплачувала та
кредитними коштами не користувалась.

Отже, право вимоги до ОСОБА_3 виникло
після спливу місячного строку від дня
отримання грошових коштів, тобто після
несплати чергового щомісячного
платежу за кредитом, а саме 28 жовтня 2008
року. При цьому суд вважає, що саме
несплата чергового щомісячного
платежу є порушенням зобов'язання з
боку відповідача, що також
підтверджується випискою по особовому
рахунку згідно з якою виникнення
заборгованості пов'язується саме з
невнесенням поточного щомісячного
платежу.

Таким чином днем настання строку
вимоги за договором, укладеним між
позивачем та ОСОБА_3 суд вважає 28 жовтня
2008 року.

З вимогами до ОСОБА_3 банк звернувся
лише в жовтні 2013 року, а до спадкоємців
боржника лише в березні 2014 року.

У зв'язку з чим суд приходить до
висновку, що публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«Приватбанк» пропущено річний строк
для пред'явлення вимог до спадкоємців
ОСОБА_3.

Згідно з ч. 4 ст. 1281 Цивільного кодексу
України кредитор спадкодавця, який не
пред'явив вимоги до спадкоємців, що
прийняли спадщину, у строки,
встановлені частинами другою і третьою
цієї статті, позбавляється права
вимоги.

З урахуванням встановлених судом
обставин, суд вважає позовні вимоги
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 необґрунтованими, а тому позов
не підлягає задоволенню.

При цьому суд не приймає до уваги заяву
представника відповідача про
застосування позовної давності,
оскільки, на думку суду, до даних
правовідносин застосовуються
положення ст. 1281 Цивільного кодексу
України, яка є спеціальною та якою
визначені строки пред'явлення
кредитором спадкодавця вимог до
спадкоємців і у випадку їх пропущення
кредитор позбавляється взагалі права
вимоги, незалежно від поважності
причин пропуску цього строку.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд керуючись вимогами ст. 88
Цивільного процесуального кодексу
України приходить до висновку, що
судові витрати, понесені позивачем, а
саме сплачений ним судовий збір за
подання позовної заяви, не підлягають
стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 509, 530, 610, 1054, 1216, 1218, 1268,
1281, 1282 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

В позові публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, проте не були присутні під час
проголошення рішення суду мають право
оскаржити його протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ю.Шевченко

Повний текст рішення виготовлено 5
червня 2014 року.