Справа №480/2691/13-ц 10.06.2014 10.06.2014 10.06.2014
Провадження №22-ц/784/1704/14
Головуючий по 1 інстанції: Карікова
Суддя-доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої - Кутової Т.З.,

суддів - Буренкової К.О., Крамаренко
Т.В.,

із секретарем - Бакутою Т.В.,

за участю: представника позивачки -
ОСОБА_2, відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_7

на рішення Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 22
квітня 2014 року по цивільній справі

за позовом

ОСОБА_7

до

ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5,
ОСОБА_6, за участю третьої особи - Органу
опіки та піклування Миколаївської
районної державної адміністрації
Миколаївської області

про

визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2013 року ОСОБА_7 звернулась з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діє в
інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням.

Позивачка зазначала, що житловий
будинок АДРЕСА_1 належить їй на праві
приватної власності.

В указаному будинку зареєстровані син
колишньої невістки - ОСОБА_3 та її онуки
- малолітні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідачі у
вказаному будинку не проживають:
ОСОБА_3 з серпня 2011 року, а малолітні
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 10 лютого 2012 року,
участі в утриманні будинку не
приймають, комунальні платежі не
сплачують.

Посилаючись на викладене та на те, що
відповідачі без поважних причин не
проживають понад один рік, позивачка
просила про задоволення позову.

Ухвалою Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 6 лютого 2014
року в якості третьої особи залучено
орган опіки і піклування Миколаївської
районної державної адміністрації
Миколаївської області.

Рішенням Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 22
квітня 2014 року у задоволені позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивачка ОСОБА_2 посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
судом першої інстанції, просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги ОСОБА_7 задовольнити в
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
докази по справі в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачі не проживають в спірному
будинку понад один рік з поважних
причин, оскільки позивачка перешкоджає
відповідачам вселенню та їх проживанню
у вказаному будинку.

Проте, не з усіма висновками суду можна
погодитися.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачці ОСОБА_7 на підставі договору
купівлі - продажу, укладеного 24 грудня
2010 року належить житловий будинок
АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

Згідно довідки № 817, виданої
Степівською сільською радою
Миколаївського району Миколаївської
області 2 вересня 2013 року, в указаному
будинку зареєстровані: позивачка -
ОСОБА_7, ОСОБА_2, відповідачі - ОСОБА_3 та
малолітні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

Актом обстеження будинку АДРЕСА_1 від 28
серпня 2013 року встановлено, що в
спірному будинку проживають лише
позивачка та її син - ОСОБА_2, які на час
обстеження були присутні, а також
малолітній ОСОБА_5 (а.с. 11).

Відповідно довідки Миколаївського
районного відділу УМВС України в
Миколаївській області, відповідач
ОСОБА_3, 1992 року народження у спірному
будинку не проживає з 2011 року, а
проживає разом зі своєю дружиною та
дитиною у будинку АДРЕСА_2. Малолітні
ОСОБА_5, 2004 року народження та ОСОБА_6 2011
року народження у спірному будинку не
проживають з 10 лютого 2012 року, і на
теперішній час проживають разом з
матір'ю в будинку АДРЕСА_3 (а.с.14).

В силу статті 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами т іншими особами, які беруть
участь у справі.

Як на підставу своїх заперечень
відповідач - ОСОБА_3 посилався на те, що
в спірному будинку не проживає,
оскільки через конфлікти існують
перешкоди з боку позивачки та її сина -
ОСОБА_2

Між тим, належних доказів на
підтвердження своїх заперечень
(звернення до сільської ради, або в
правоохоронні органи з приводу
усунення перешкод у користуванні
будинком) матеріали справи не містять.

Крім того, як пояснив в суді
апеляційної інстанції представник
позивачки, перешкоди у проживанні
відповідачу ОСОБА_3 в житловому
будинку, що належить ОСОБА_7 відсутні.

Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено,
що члени сім'ї власника будинку, які
проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
жилим приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов невірного висновку про
поважність причин непроживання
відповідача ОСОБА_3 у спірному будинку
та помилково відмовив у задоволенні
позовних вимог про визнання ОСОБА_3
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням в будинку
АДРЕСА_1.

За таких обставин, рішення суду в
частині відмови у задоволенні вимог
ОСОБА_7 до ОСОБА_3 на підставі п. 3 ч.1 ст.
309 ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового
рішення, яким слід визнати ОСОБА_3
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням в будинку
АДРЕСА_1.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні вимог ОСОБА_7 про визнання
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням в будинку АДРЕСА_1 є вірним.

Так, в силу ч.4 ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновителів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

Таким чином, проживання малолітніх
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з матір'ю не позбавляє
їх права проживати із батьком.

Крім того, як вбачається з акту
обстеження, малолітній ОСОБА_5
періодично перебуває в спірному
житловому будинку, що вказує на те, що
останній не втрачав з ним зв'язку,
оскільки не відсутній в ньому, понад
встановлений ст. 405 ЦК України строк.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 -
задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду
м. Миколаєва від 22 квітня 2014 року в
частині відмови у задоволені вимог
ОСОБА_7 до ОСОБА_3 скасувати та в цій
частині ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням в
будинку АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:

Судді: