З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого судді - Науменко А.В.
секретарі - Шияновській Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на квартиру, як предмет
іпотеки та виселення осіб що
проживають у квартири зі зняттям з
реєстраційного обліку за адресою
кватири, суд, -
Позивач звернувся з позовом до
Приморського районного суду м. Одеси
про звернення стягнення на квартиру
площею 41,70 кв.м., яка розташована за
адресою АДРЕСА_2, як на предмет іпотеки,
шляхом продажу з укладенням договору
купівлі - продажу від імені
відповідача та про виселення осіб, які
проживають та зареєстровані за адресою
даної квартири зі зняттям з
реєстраційного обліку. Позов
обґрунтований тим, що відповідно
договору кредиту № ODMLGK01420092 від 29.03.2007
року, укладеного між «Приватбанком» та
ОСОБА_1 останньому видана кредитна сума
повернення до 29.03.2027 року. В позові
зазначене, що в забезпечення
зобов'язань за вказаним кредитним
договором між сторонами 29.03.2007 року
укладений договір іпотеки за умовами
якого предметом іпотеки є квартира за
адресою АДРЕСА_2, яка належить
відповідачу на підставі договору по
частковій участі у будівництві. В
порушення умов договору кредиту,
відповідач зобов'язання належним чином
не виконує, що призвело до збитків у
позивача та виникла заборгованість по
договору складає 135626,13 доларів США. На
захист порушеного права, позивач
звернувся до суду з посиланням на
положення ст.ст. 33, 38, 39 Закону України
«Про іпотеку» та ст.ст. 6, 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Представник позивача підтримала позов
з підстав зазначених у позовній заяві,
надала письмові докази, щодо
реєстрації права власності на нерухоме
майно відповідача та довідку про
ведення будинку за адресою АДРЕСА_2 в
експлуатацію, зверталася з заявою про
уточнення позовних вимог, а потім про
розгляд справи за відсутністю
представника позивача та згоду на
заочний розгляд справи. Суд звертає
увагу, що позивачем обставини позову та
позовні вимоги не змінювалися, та
справа розглянута за наявними
Відповідач у судове засідання не
з'явився, викликався у судове засідання
належним чином, заяв клопотань не
Розглянувши матеріали справи, суд
дійшов висновку про ухвалення заочного
рішення по справі за згодою позивача,
яким відмовляє у задоволенні позову з
наступних підстав.

29.03.2007 року між «Приватбанком» та
ОСОБА_1 укладений кредитний договір №
ODMLGK01420092, на підставі якого останньому
видана кредитна сума у розмірі 68805,0
доларів США строком повернення до
29.03.2027 року.

Згідно позову та наданого розрахунку
заборгованості станом на 29.05.2012 року за
наслідком неналежного виконання
відповідачем зобов'язань по кредитному
договору склалася заборгованість в
загальному розмірі 135626,13 доларів США, у
тому числі 67294, 34 долара США
заборгованість за кредитом, 31182,02
долара США заборгованість по
процентам, 5285, 56 заборгованість по
комісії та 31864, 21 долара США пеня за
прострочення платежів по погашенню
кредиту.

Також 29.03.2007 року між сторонами
укладений іпотечний договір, згідно
якого банк визначений
іпотекодержателем, а ОСОБА_1
іпотекодавцем. Згідно п. 1 договору
іпотеки, предметом цього договору є
надання іпотекодавцем майнових прав
зазначеного у п. 3.3 договору в
забезпечення виконання зобов'язань
іпотекодавця перед іпотекодержателем,
в силу чого іпотекодержатель має право
в разі невиконання іпотекодавцем
забезпечених іпотекою, одержати
задоволення за рахунок переданого в
іпотеку предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами іпотекодавця.

Пунктом 1.1 договору іпотеки визначене,
що після отримання свідоцтва на право
власності на житло іпотекодавець
повинен підписати додаткову угоду
до цього іпотечного договору у 3
денний день.

Пунтком 33.3 встановлене, що в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором іпотекодавець
надав в іпотеку майнові права на
незакінчену будівництвом квартиру
будівельний номер 8-5, розрахунковою
площею 41, 7 кв.м. що будується на
восьмому поверсі за адресою м. Одеса,
АДРЕСА_2, предмет іпотеки належить
іпотекодавцю на праві власності на
підставі договору о частковій участі у
будівництві від 07.01.2006 року, а також
документа, який підтверджує
фінансування іпотекодавцем
будівництва.

Таким чином, суд встановив, що за
умовами договору іпотеки зобов'язання
по договору кредиту № ODMLGK01420092,
забезпечені не нерухомим майном (
квартирой) як об'єктом права, що
вказано у позові, а в дійсності
забезпечені майновим правом на
незакінчену будівництвом квартиру у
новозбудованому будинку. При цьому,
предмет іпотеки по договору визначений
майновим правом на незакінчену
будівництвом квартиру № 5-8, а в позовні
номер квартири взагалі не вказаний.
Тобто, правові підстави зазначені у
позовній заяві та позовні вимоги не
відповідають обставинам встановленим
судом на підставі наданих позивачем
письмових доказів.

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Позивачем не надані докази виконання
сторонами п. 1.1. договору іпотеки, щодо
внесення змін до договору іпотеки
після отримання іпотекодавцем
свідоцтва на право власності на
квартиру у новозбудованому будинку зі
зміною предмету іпотеки з майнових
прав на нерухоме майно у вигляді
конкретної квартири на яку у
іпотекодавця існує право власності.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 575 ЦК України
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи; правила про іпотеку
землі та інші окремі види застав
встановлюються законом.

Згідно із ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом
застави може бути будь-яке майно
(зокрема річ, цінні папери, майнові
права), що може бути відчужене
заставодавцем і на яке може бути
звернене стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України
заставодавцем може бути власник речі
або особа, якій належить майнове право,
а також особа, якій власник речі або
особа, якій належить майнове право,
передали річ або майнове право з правом
їх застави.

За ст. ст. 1, 5 Закону України "Про
іпотеку" (у редакції, яка була чинною на
час укладення іпотечного договору
майнових прав) застава на нерухомість,
будівництво якої не завершено,
регулюється за правилами, визначеними
цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути
об'єкт незавершеного будівництва або
інше нерухоме майно, яке стане
власністю іпотекодавця після
укладення іпотечного договору, за
умови, що іпотекодавець може
документально підтвердити право на
набуття ним у власність відповідного
нерухомого майна в майбутньому.

Водночас поняття "іпотека майнових
прав" і регулювання відносин при
передачі в іпотеку майнових прав у
цьому Законі відсутні.

Стаття 5 Закону України "Про іпотеку" не
визначала майнові права як предмет
іпотеки.

Згідно ст. 16 Закону України «Про
іпотеку» ( в редакції яка діяла на час
укладення договору іпотеки) передача в
іпотеку об'єктів незавершеного
будівництва здійснюється шляхом
передачі в іпотеку прав на земельну
ділянку, на якій розташований об'єкт
незавершеного будівництва. Обтяження
об'єкта незавершеного будівництва
іпотекою підлягає державній
реєстрації у встановленому
законодавством порядку. Після
завершення будівництва будівля
(споруда), житловий будинок або житлова
квартира залишається предметом
іпотеки відповідно до іпотечного
договору.

Таким чином суд встановлює, що на час
укладення між сторонами договору
іпотеки від 29.03.2007 р. майнові права на
незакінчену будівництвом квартиру не
були передбачені як предмет іпотеки
що підлягає за законом передачі в
іпотеку та відповідно не передбачена
можливість звернення стягнення на
такий предмет іпотеки.

Майнові права на об'єкт незавершеного
будівництва були віднесені до
предмета іпотеки пізніше, згідно із
Законом України від 25 грудня 2008 року N
800-VI "Про запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва", яким були внесені зміни
до законодавчих актів України, у тому
числі Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном
як особливим об'єктом вважаються річ,
сукупність речей, а також майнові права
та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та
визнаються речовими правами.

Закон України "Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні" дає визначення
поняття "майнові права", які можуть
оцінюватися, як будь-які права,
пов'язані з майном, відмінні від права
власності, у тому числі права, які є
складовими частинами права власності
(права володіння, розпорядження,
користування), а також інші специфічні
права (права на провадження діяльності,
використання природних ресурсів тощо)
та права вимоги (ст. 3 Закону).

Майнові права на нерухомість, що є
об'єктом будівництва (інвестування), не
є речовими правами на чуже майно, тому
що об'єктом цих прав не є "чуже майно", а
також не є правом власності, оскільки
об'єкт будівництва (інвестування) не
існує на момент встановлення іпотеки, а
тому не може існувати й право власності
на нього.

Отже, майнове право, яке можна
визначити як "право очікування", є
складовою частиною майна як об'єкта
цивільних прав. Майнове право - це
обмежене речове право, за яким власник
цього права наділений певними, але не
всіма правами власника майна, та яке
засвідчує правомочність його власника
отримати право власності на нерухоме
майно чи інше речове право на
відповідне майно в майбутньому.

Стаття 5 Закону України "Про іпотечне
кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати" установлює, що
іпотека виникає відповідно до цього
Закону та Закону України "Про іпотеку"
щодо нерухомого майна, об'єктів
незавершеного будівництва та майнових
прав на нерухомість, будівництво якої
не завершено.

Іпотекодавцем за іпотечним договором,
предметом іпотеки за яким є майнові
права на нерухомість, будівництво якої
не завершено, може бути забудовник -
особа, яка організовує спорудження
нерухомості для власних потреб чи для
передачі її у власність іншим особам,
або особа, власністю якої стане ця
нерухомість після завершення
будівництва (ч. 7 ст. 5 Закону).

Правовий аналіз положень ЦК України,
Закону України "Про іпотеку" та Закону
України "Про іпотечне кредитування,
операції з консолідованим іпотечним
боргом та іпотечні сертифікати"
дозволяє дійти висновку про те, що
майнове право, що є предметом
іпотечного договору, - це обумовлене
право набуття в майбутньому прав
власності на нерухоме майно (право під
відкладальною умовою), яке виникає
тоді, коли виконані певні, але не всі
правові передумови, що є необхідними й
достатніми для набуття речового права.

Викладені правові висновки зазначені у
Постанов Верховного суду України (
судові прецеденти) від 15 травня 2013 р.

Згідно наданого до матеріалів справи
розпорядження Приморської
райадміністрації № 2815 від 09.11.2006 р.
будинок під будівельним номером за
адресою АДРЕСА_2 був введений в
експлуатацію затвердженням
відповідного акту приймальної комісії
від 03.11.2006 р. та житловому будинку була
присвоєна постійна поштова адреса:
АДРЕСА_1

Відповідно даний з інформаційної
довідки з Реєстру прав власності на
нерухоме майно від 14.03.2014 р. за
відповідачем зареєстроване право
власності на квартиру АДРЕСА_1, на
підставі Свідоцтва на право власності
на квартиру від 15.07.2009 року.

Виходячи з наявних матеріалів справи,
визначений сторонами предмет іпотеки
по договору від 29.03.2007 р. не змінився та
відповідно є майновими правами на
квартиру, що не передбачене законом. На
час укладення договору іпотеки,
новозбудованому будинку вже був
присвоєна поштова адреса, тому
зазначена в договорі будівельна адреса
не відповідає дійним обставинам.
Позивачем не обґрунтоване та
недоведені підстави виселення осіб що
проживають у невстановленій за позовом
квартирі зі зняттям з реєстраційного
обліку в будинку з неіснуючою адресою
АДРЕСА_2, яка була будівельною, тобто
тимчасовою. Тому, суд визнає, що
позивач звернувся з позовом з невірним
визначенням обставин по справі та
застосуванням норм матеріального
права, що регулюють спірні відносини.

Водночас, керуючись положеннями ст. 10
ЦПК України, суд розглядає справу в
межах позовних вимог та заявленого
позивачем предмету та обставинам
доказування. На підставі викладеного
суд встановлює, що позивачем
відповідно до положень ст. 3 ЦПК України
не доведені правові підстави звернення
до суду з зазначеним позовом, тому в
задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 223-225 ЦПК
України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на квартиру, як
предмет іпотеки та виселення осіб що
проживають у квартири зі зняттям з
реєстраційного обліку за адресою
кватири - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача протягом десяти
днів з дня його отримання.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Приморського
районного суду м. Одеси апеляційної
скарги на рішення суду протягом десяти
днів з дня оголошення ухвали про
залишення заяви без задоволення.

Суддя
А.В. Науменко

17.06.2014