Ухвала

іменем україни

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова
М.В., Коротуна В.М.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Іллічівська птахофабрика» про
визнання факту звільнення за власним
бажанням, стягнення заборгованості із
заробітної плати, відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Іллічівська птахофабрика» на рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 27 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
04 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що у період з 23 березня
2005 року до 15 квітня 2005 року він
перебував у щорічній відпустці, після
якої звернувся до адміністрації
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Іллічівська птахофабрика» (далі - СТОВ
«Іллічівська птахофабрика») із заявою
про звільнення за власним бажанням та
остаточним розрахунком, стягнення
заборгованості із заробітної плати,
починаючи з травня 2004 року, проте його
заява залишилася не розглянутою
відповідачем. 27 травня 2001 року позивач
поштою направив відповідачу заяву про
звільнення за власним бажанням. 16
червня 2011 року СТОВ «Іллічівська
птахофабрика» видало наказ про
звільнення ОСОБА_3 за прогули, однак
доказів невиходу його на роботу без
поважних причин відповідач не надав.
При звільненні позивача відповідачем
не було враховано його права на
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП
України, у зв'язку з порушенням
трудового законодавства - затримкою
виплати заробітної плати у розмірі 5 607
грн. Уточнивши під час розгляду справи
вимоги позову, ОСОБА_3 остаточно просив
визнати його звільнення за власним
бажанням з 16 квітня 2005 року, стягнути на
його користь заборгованість із
заробітної плати за період з 01 травня
2004 року до 30 квітня 2005 року включно у
розмірі 5 607 грн, та на відшкодування
моральної шкоди 10 тис. грн, а також
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, починаючи з 16 квітня 2005 року до
дня ухвалення рішення у справі.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 27 червня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
04 березня 2014 року, позов задоволено
частково. Змінено формулювання причини
звільнення ОСОБА_3, зазначеної в наказі
СТОВ «Іллічівська птахофабрика» від 16
червня 2011 року № 34-П, на розірвання
трудового договору з ініціативи
працівника на підставі ст. 38 КЗпП
України з 16 квітня 2005 року. Стягнуто зі
СТОВ «Іллічівська птахофабрика» на
користь ОСОБА_3 заборгованість із
заробітної плати за період з 01 травня
2004 року до 15 квітня 2005 року у
розмірі 5 607 грн, а також 2 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про судові витрати. У
задоволенні решти вимог позову
відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати судові рішення першої й
апеляційної інстанцій, ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити у повному обсязі,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає відхиленню
з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3 перебував у
трудових відносинах зі СТОВ
«Іллічівська птахофабрика», працюючи
на посаді слюсаря з 28 вересня 1985 року, а
припинив працювати з 16 квітня 2005 року.

Виходячи із наявних у справі доказів,
суд встановив, що з вимогами про
усунення порушень законодавства про
оплату праці ОСОБА_3 звернувся до суду в
грудні 2005 року, а з вимогами про
визнання звільнення за власним
бажанням - у вересні 2011 року.

16 червня 2011 року СТОВ «Іллічівська
птахофабрика» видало наказ № 34-П
про звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 4 ч.
1 ст. 40 КЗпП України за прогули - невихід
на роботу без поважних причин,
починаючи з 16 квітня 2005 року.

Копію указаного вище наказу про
звільнення та трудову книжку ОСОБА_3
отримав 06 жовтня 2012 року.

Під час розгляду справи сторони
визнали, що ОСОБА_3 припинив працювати
на СТОВ «Іллічівська птахофабрика» з 16
квітня 2005 року.

Так, згідно з копіями заяви ОСОБА_3 та
відповідного наказу СТОВ
«Іллічівська птахофабрика» ОСОБА_3
перебував у щорічній відпустці з 23
березня 2005 року до 15 квітня 2005 року.

Станом на квітень 2005 року у відповідача
перед позивачем наявна заборгованість
у розмірі 5 607 грн.

Відповідач визнавав заборгованість та
вживав заходів щодо часткового її
відшкодування.

Стороною відповідача надано копію
заяви ОСОБА_3 від 06 травня 2005 року про
надання відпустки з 10 травня 2005 року на
два тижні без збереження заробітної
плати, проте згідно з поясненнями
представника відповідача ця заява
залишилася не розглянутою, фактично на
той період ОСОБА_3 не працював.

Згідно з матеріалами справи 27 травня 2011
року ОСОБА_3 направив керівнику СТОВ
«Іллічівська птахофабрика» заяву про
звільнення за власним бажанням на
підставі ст. 38 КЗпП України, а також
просив видати йому належним чином
оформлену трудову книжку, крім того
просив провести з ним повний
розрахунок.

Указану заяву отримано відповідачем 04
червня 2011 року, проте вона залишилася
без відповідного реагування, зокрема
відповідач не надав доказів на
підтвердження направлення позивачу
відповіді.

Так, розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, на підставі наявних у
справі доказів та пояснень сторін
дійшов висновку про те, що причини
відсутності ОСОБА_3 на роботі з 16 квітня
2005 року є поважними, що пов'язано з
відсутністю роботи, заборгованістю із
заробітної плати, не оформленням часу
простою і порядку його оплати, не
вирішення з ініціативи підприємства
питання про вивільнення працівників у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці.

На час видачі 16 червня 2011 року СТОВ
«Іллічівська птахофабрика» наказу №
34-П не було підстав для звільнення
ОСОБА_3 на підставі п. 4 ч. 1
ст. 40 КЗпП України за прогули, що під час
розгляду справи відповідачем не
доведено належними й допустимими
доказами.

За таких обставин правильним є
висновок суду про необхідність змінити
формулювання причини звільнення -
розірвання трудового договору з
ініціативи працівника на підставі ст. 38
КЗпП України.

Стягуючи з відповідача на користь
позивача заборгованість із заробітної
плати за період з 01 травня 2004 року до 15
квітня 2005 року у розмірі 5 607 грн, суд
взяв за основу дані розрахункового
листа станом на квітень 2005 року, які
підтверджені прокурорською перевіркою
(а. с. 8, т. 1), так як відповідач не надав
відомостей щодо роботи і розміру
оплати праці згідно зі ст. ст. 49, 97 КЗпП
України, а також колективного договору.

Внаслідок порушення відповідачем
трудових прав позивача, суд
обґрунтовано стягнув на користь
останнього 2 тис. грн на відшкодування
моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП
України, враховуючи роз'яснення, які
містяться у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (
немайнової ) шкоди» (з подальшими
змінами).

Ухвалюючи рішення в цій справі, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, повно та
всебічно дослідив наявні у справі
докази, надав їм належну оцінку в силу
вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України,
правильно визначився з характером
спірних правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, в результаті чого
ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам
ст. ст. 213-214 ЦПК України, підстави
для скасування судових рішень
відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують,
зводяться до переоцінки доказів.

Вищенаведене дає підстави для висновку
про те, що касаційна скарга підлягає
відхиленню, а ухвалене у справі рішення
апеляційного суду - залишенню без змін
з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Іллічівська птахофабрика» відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 27 червня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 04 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В.
Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик