Справа № 360/2395/13 Головуючий у І
інстанції Додатко В.Д.Провадження №
22-ц/780/2703/14 Доповідач у 2
інстанції КашперськаКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

22 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кашперської
Т.Ц.,

суддів Фінагєєва
В.О., Яворського М.А.,

при секретарі Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Бородянського раойнного суду
Київської області від 12 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення боргу,

заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом про стягнення боргу,
мотивуючи вимоги тим, що 23 січня 2013 року
ОСОБА_1 взяла у нього в борг 10750 грн., про
що склала розписку, відповідно до якої
зобов'язалась повернути суму боргу до 01
липня 2013 року, але борг не повернула.
Відповідач ухиляється від повернення
боргу, за прострочення виконання
зобов'язання ОСОБА_1 має сплатити йому 3
% річних в розмірі 80,62 грн. та
відшкодувати заподіяну моральну шкоду
в розмірі 1000 грн. Просив стягнути із
відповідача на його користь борг в сумі
10830,62 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000
грн., а також судові витрати по справі.

Рішенням Бородянського раойнного суду
Київської області від 12 грудня 2013 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково,
стягнуто із відповідача на користь
позивача суму боргу в розмірі 10830 грн., в
решті позову відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1, не погоджуючись із
рішенням Бородянського районного суду
Київської області від 12 грудня 2013 року,
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення та неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати рішення
Бородянського районного суду
Київської області від 12 грудня 2013 року
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до відхилення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики, суд першої інстанції виходив із
того, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 в
борг 10750 грн., які не повернула у
погоджений між сторонами строк, відтак
на користь позивача із відповідача
підлягають стягненню сума боргу за
договором позики та 3% річних всього в
розмірі 10830 грн.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками суду першої
інстанції, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що ОСОБА_1 зобов'язалася до 01
липня 2013 року віддати борг в сумі 10750
грн. ОСОБА_2, про що склала розписку від
23 січня 2013 року (а. с. 5).

Наведені обставини стверджуються
наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України,
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 545 ЦК України,
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі. Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку.

Встановлено, що згідно з розпискою від
23 січня 2013 року ОСОБА_1 зобов'язалася
повернути ОСОБА_2 борг в сумі 10750 грн. до
01 липня 2013 року.

Оскільки борговий документ
знаходиться у позивача, суд
обґрунтовано стягнув суму боргу за
договором позики та 3 % річних з ОСОБА_1
відповідно до вимог ст. ст. 545, 625, 1047 ЦК
України, вказані висновки суду першої
інстанції відповідають вимогам закону
та обставинам справи.

Колегія суддів вважає надуманими
доводи апеляційної скарги, що розписка
свідчить не про укладення договору
позики, а лише про намір відповідача
отримати гроші в борг, розписка не
містить підпису кредитора, а отже в
розписці не зафіксовано волю та наміри
обох сторін, договір позики не
укладався і грошові кошти не
передавались.

За змістом положень ч. 1 ст. 1051 ЦК
України позичальник має право оспорити
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Посилаючись на те, що кошти за даним
договором позики їй не передавались,
позивач не надала доказів на
підтвердження тих обставин, що нею було
оспорено договір позики за
безгрошовістю.

Відтак, доводи відповідача щодо не
укладення сторонами договору позики та
неотримання нею коштів від позивача не
спростовують висновків суду першої
інстанції про укладення сторонами
договору позики та відповідно
задоволення позову, належних та
допустимих доказів на підтвердження
доводів відповідача не надано.

Підписання боргової розписки
позичальником в силу ст. 1047 ЦК України
підтверджує факт одержання нею від
позикодавця грошових коштів у сумі,
зазначеній у цій розписці, тобто 10750
грн.

Вказані обставини були предметом
перевірки судом першої інстанції та
наданому доказу дана правильна правова
оцінка.

Доводи апелянта про те, що боргова
розписка на ім'я відповідача була
видана нею під примусом, будь-якими
доказами не підтверджена, під час
розгляду апеляційної скарги
відповідач вказувала на ті обставини,
що до правоохоронних органів із
відповідними заявами вона не
зверталась.

Відсутність в матеріалах справи
оригіналу розписки, на що посилається
апелянт як на підставу для відмови в
позові, не спростовує висновків суду
першої інстанції, оскільки апелянт
заперечує не невиконання ним своїх
зобов'язань за договором позики, що
могла б посвідчувати наявність
оригіналу боргового документа у
позивача і необхідність його
пред'явлення як доказу, а укладення
договору позики взагалі.

Інші доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на доказах та законі і не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бородянського раойнного суду
Київської області від 12 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Кашперська Т.Ц.

Судді:
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.