Машівський районний суд Полтавської
Справа № 540/1636/13-ц
Номер провадження 2/540/31/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2014 Машівський районний суд
Полтавської області у складі :

головуючого – судді
-
Косик С.М.,

за участю: секретарів
-
Ткач Н.М.,
Мотріченко О.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в смт Машівка
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, зустрічним
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»
про визнання договору споживчого
кредиту частково недійсним,

відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України в
судовому засіданні 19.06.2014 проголошено
вступну та резолютивну частину
рішення,

в с т а н о в и в :

в грудні 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Акцент - Банк» звернулося з
зазначеним позовом, мотивуючи його тим,
що 10.04.2008 ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1
уклали кредитний договір №ABZDAN100034063, за
яким ПАТ «Акцент-Банк» зобов’язався
надати відповідачу кредиту розмірі
88900,50 грн. на термін до 09.04.2015 року, з
процентною ставкою 15,96 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, а
відповідач зобов’язався повернути
кредит та сплатити відсотки за
користування кредитними коштами в
строки та в порядку, встановлених
кредитним договором. Відповідно
договору погашення заборгованості
здійснюється в наступному порядку:
щомісяця в період сплати відповідач
повинен надавати банку грошові кошти
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом,
відсотками, а аткож інші витрати згідно
кредитного договору.

Позивач зобов’язання за кредитним
договором виконав – надав відповідачу
кредит у розмірі 88900,50 грн., відповідач
зобов’язання по поверненню кредиту не
виконав – не надавав своєчасно Банку
грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією, а також іншими
витратами відповідно до умов договору,
внаслідок чого станом на 23.10.2013 року
ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 258035,34
грн.

В зв’язку з викладеним
просить стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором
у вказаному розмірі та судові витрати.

В запереченні (а.с.71-73 т.1)
відповідач ОСОБА_1 просить відмовити в
задоволенні позову, обґрунтовуючи тим,
що відповідно до кредитно-заставного
договору №ABZDAN100034063 від 10.04.2008 року
укладеного між ним та позивачем, йому
було відкрито позичковий рахунок та
надано кредит в сумі 88900,50 грн., з якого
11.04.2008 року зачислено на рахунок
Автопланета 81900 грн. за легковий
автомобіль SMA 7151 2007 р.випуску д.н.з. ВІ
4532АТ. Внаслідок складного фінансового
становища сплата кредиту для нього
стала непосильною і він з метою
виконання зобов’язань за
договором16.12.2008 року добровільно
передав заставний автомобіль позивачу
та підписав всі документи власними
силами доставив автомобіль до місця
визначеного позивачем. Вважає що
згідно п.п. 7.2, 17.11 кредитно-заставного

договору застава забезпечує
забезпечені вимоги в розмірі їх повної
вартості, незалежно від того, якою така
вартість може бути в будь-який час
протягом строку дії договору, в сумі
88900,50 грн, а

тому заборгованість виникла в зв’язку
з простроченням позивача, яким після
передачі ним автомобіля не
направлялася жодна претензія про
наявність непогашеної заборгованості,
він не повинен сплачувати проценти за
час прострочення грошових
зобов’язань.

13.05.2014 відповідач звернувся
із зустрічним позовом (а.с.192,193 т.1), в
якому просить відмовити ПАТ
«Акцент-Банк» в задоволенні позовних
вимог; визнати недійсними п.п. 14.2, 14.3, 14.5,
14.6, 14.8, 14.10 кредитно-заставного договору
№ABZDAN100034063 від 10.04.2008, укладеного між ПАТ
«Акцент-Банк» та ОСОБА_1 В
обґрунтування позову зазначив, що банк
надав відповідачу споживчий кредит, а
тому при укладенні повинен був
дотримуватися вимог Закону України
«Про захист прав споживачів». 16.12.2008
відповідач добровільно передав
заставний автомобіль для реалізації та
14.04.2009 надав працівникам банку
довіреність на продаж вказаного
автомобіля. Згідно наданих банком
меморіальних ордерів кошти були
перераховані на сплату заборгованості
по кредитному договору, проте згідно
розрахунку заборгованість за
процентами ні станом на 18.01.2011 ні на
24.01.2011 не погашалася, заборгованість за
простроченим тілом кредиту у цей
період зменшилася лише на 836,66 грн.
Позивач не надав відповідачу звіту про
результати продажу автомобіля, хоча
зобов’язаний був його надати.
Первісний позов також не містить
фактичних обставин коли відповідач
перестав виконувати щомісячні
зобов’язання за кредитом, моменту
виникнення права банку на позов,
заявлена до стягнення сума пені та
штрафу значно перевищує суму самого
кредиту та відсотків.

Всупереч вимогам п.6 ч.1 ст.3,
ч.3 ст.509 ЦК позивач як кредитор порушив
засади добросовісності, розумності та
справедливості у відносинах з
відповідачем як боржником. Посилаючись
на необхідність застосування Закону
України «Про захист прав споживачів»
до споживчого кредитування звернуто
увагу в Рішенні Конституційного Суду
України №15-рп/2011 від 10.11.2011 вважає умови
кредитно-заставного договору щодо
встановлення сторонами договору
непропорційно великих штрафних
санкцій та пені несправедливими та
суперечливими відносно принципів
розумності та справедливості.

Вказує на те, що згідно п.7.2
кредитно-заставного договору застава
забезпечує забезпечені вимоги в
розмірі їх повної вартості незалежно
від того, якою така вартість може бути в
будь-який час протягом дії строку
договору, на дату підписання договору
забезпечені вимоги становлять розмір,
визначений в п.17.11 – 88900,50 грн.

Вважає що позивач не надав
доказів на підтвердження обставин, що
становлять предмет доказування та не
довів позовні вимоги, відповідач
виконав свій обов’язок по поверненню
кредиту передачею банку заставного
автомобіля.

В запереченні на зустрічну
позовну заяву (а.с.204,25 т.1)представник
позивача пояснив, що з моменту видачі
кредиту ОСОБА_1 порушував договірні
умови, що призвело до вилучення в нього
заставного автомобіля для реалізації
по ринковій ціні в разі невиконання
обов’язків перед банком. Після
проведення оцінки 18.11.2011 кошти в сумі
26089,00 грн від реалізації автомобіля
були перераховані на транзитний
рахунок банку №2960 для погашення
боргу ОСОБА_1 Кошти розподілені по
відповідним рахункам боржника. З
моменту складання та підписання
особисто з ПАТ «Акцент-Банк» кредитної
угоди ОСОБА_1 з заявами про недійсність
пунктів договору не звертався, про
заборгованість останньому було відомо.
Боржнику за його клопотаннями перед
судом надавалися як платіжні документи
так і договірні документи, хоча всі
перелічені документи повинні бути у
ОСОБА_1 та відсутність яких свідчить
про халатне відношення останнього до
оформленого та наданого йому кредиту.

Зазначає що звернення про
визнання договору недійсним обмежене
трирічним строком, а його термін
починається коли особа дізналася про
порушене право, тому звернення
відповідача до суду зі вказаною заявою
є некоректним та з пропуском строку
позовної давності, просить позов банку
задовольнити, в зустрічному позові
відмовити.

В судове засідання представник
позивача ОСОБА_2 не з’явився, про дату
та час слухання справи повідомлений
належним чином, надав суду заяву
(а.с.44,79, 201т.1, 7 т.2) з проханням
розглянути справу без його участі,
позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове
засідання не з’явився, про дату та час
слухання справи повідомлений належним
чином, надав заяву з проханням
розглянути справу за його відсутності,
свої інтереси довірив представляти
ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні проти задоволення
первісного позову заперечила,
зустрічний позов підтримала та
пояснила, що під час передачі її
довірителем автомобіля борг по
кредитно-заставному договору був
менший ніж вартість автомобіля та за
договором застава забезпечила
забезпечені вимоги в розмірі їх повної
вартості на суму 88900, після реалізації
якого звіт ОСОБА_1 не надали,
поновленого графіку платежів банк не
склав та відповідачеві не надав. Її
довіритель був впевнений про
відсутність боргу за
кредитно-заставним договором і про
борг дізнався коли отримав позов в
даній цивільній справі, за Законом
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов’язань» пеня не може
перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ.

Суд, заслухавши представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи та дослідивши надані докази
прийшов до наступного висновку.

Установлено, що 10.04.2008 року
між Публічним акціонерним товариством
комерційний банк «Акцент-Банк», далі
Банк, та ОСОБА_1, далі Позичальник,
укладено кредитно-заставний договір №
ABZDAN(а.с.14-24 т.1), далі Договір, за
умовами якого Банк зобов’язався
надати Позичальнику кредитні кошти у
розмірі 88900,50 грн., з яких 81900 грн. з метою
придбання автомобіля Позичальником,
4509,50 грн. з метою оплати перших
страхових платежів за Договорами
страхування на перший рік кредиту, 34
грн. з метою оплати коштів за
реєстрацію предмета застави в
державному реєстрі, 2457 грн. з метою
оплати винагороди за надання
фінансового інструменту, що
сплачується в момент видачі кредиту.
Дата погашення – 09.04.2015 року. Процентна
ставка 15,96%. Винагорода за резервування
ресурсів у розмірі 2,52% річних від суми
зарезервованих ресурсів. Період сплати
з 24 по 28 кожного місяця. Строк дії
кредитного договору до повного
виконання зобов’язань сторонами. Для
забезпечення повного і своєчасного
виконання Позичальником зобов’язань
за Договором, Позичальник надає Банку в
заставу автомобіль SMA 7151 2007 р.випуску
д.н.з. ВІ 4532АТ, власником якого є
Позичальник (п.п.2.1, 2.2, 8.1-8.4, 15.1, 17.1-17.17).
Додатком №1 до Договору установлений
графік погашення кредиту (а.с.171,172 т.1).

Ордером від 11.04.2008 року
стверджується видача відповідачу
кредитних коштів в сумі 81900 грн. та
оплата останнім вартості автомобіля
(а.с.24 т.1).

Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору, належними сторонами.

Порушенням
зобов'язань є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Згідно ст.611 ЦК
України у разі порушення зобов'язань
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору, зміна умов зобов'язання,
сплата неустойки, відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.2
ст.1050 ЦК України якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 ЦК України.

На підставі ст.1054
ЦК України позичальник за кредитним
договором зобов'язаний повернути
кредит та сплатити проценти в розмірі
та на умовах, встановлених договором.

Згідно розрахунку
заборгованості (а.с.10-13 т.1), внаслідок
невиконання умов кредитно-заставного
договору № ABZDAN100034063 борг ОСОБА_1 за
станом на 23.10.2013 року складає 258035,34 грн,
в тому числі заборгованість по кредиту
- 74657,67 грн, заборгованість за
відсотками – 49431,16 грн, заборгованість
по комісії за користування кредитом –
7520,88 грн, заборгованість з пені 113900,14
грн, штраф відповідно до Договору
(фіксована частина) – 2502 грн, штраф
(процентна складова) – 12275,49 грн.

Суд критично ставиться до доводів
представника відповідача про те, що
застава забезпечила забезпечені
вимоги в розмірі їх повної вартості та
передавши автомобіль ОСОБА_1 погасив
заборгованість за Договором в повному
обсязі.

Так, з акту прийняття автомобіля
заставодавця (а.с.88 т.1) убачається, що
16.12.2008 ОСОБА_1 передав ПАТ КБ «Приват
Банк» заставний автомобіль SMA 7151 2007
р.випуску д.н.з. ВІ 4532АТ та поручив
Банку передати його на реалізацію по
ринковій ціні та направити отримані
кошти на погашення заборгованості у
випадку невиконання ним зобов’язань
перед Банком.

13.01.2011 було проведено оцінку
ринкової вартості заставного
автомобіля, яка відповідно звіту
№021/1.2011 станом на 13.01.2011 складає 26089 грн
(а.с.179-186 т.1).

Згідно довідки-рахунку
серії КІМ №412271 (а.с.145 т.1) вказаний
автомобіль був проданий 24.12.2010.

Відповідно до меморіального ордеру
№В0118S1DGJ від 18.01.2011 (а.с.90 т.1) на рахунок

ОСОБА_1 перераховано кошти в сумі 26089
грн за погашення конфіската та за
меморіальним ордером від 18.01.2011 (а.с.143,
144, 150-152 т.1) кошти в сумі по 13044,50 грн. були
спрямовані на погашені заборгованості
та пені по спірному
кредитно-заставному договору, чим
стверджується факт погашення частини
заборгованості за рахунок коштів від
реалізації заставного автомобіля.
Такий висновок стверджується і
розрахунком заборгованості по
Договору.

Згідно ст. 19 Закону України
«Про заставу» за рахунок заставленого
майна заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення, включаючи
проценти, відшкодування збитків,
завданих про строчкою виконання (а у
випадках, передбачених законом чи
договором, - неустойку), необхідні
витрати на утримання заставленого
майна, а також витрати на
здійснення забезпеченої заставою
вимоги, якщо інше не передбачено
договором застави.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги,
якщо інше не встановлено договором.

П.7.2 кредитно-заставного договору
визначено, що застава забезпечує
забезпечені вимоги в розмірі їх повної
вартості, незалежно від того, якою така
вартість може бути в будь-який час
протягом строку дії договору . Не
обмежуючи викладеного вище та положень
статті 7.1 договору, на дату підписання
договору забезпечені вимоги
становлять розмір, визначений у статті
17.11 договору.

За п.13.6 кредитно-заставного договору
після звернення стягнення на передмет
застави, забезпечені вимоги вважаються
задоволеними і погашеними лише у
розмірі сум у відповідній валюті,
фактично і остаточно отриманих банком
в результаті такого звернення
стягнення та (або) вартості предмета
застави, одержаного банком у власність,
яка визначається за згодою сторін на
дату звернення стягнення або, за
відсутності такої згоди, незалежним
експертом, призначеним банком на його
власний розсуд.

Щодо заяви
відповідача та його представника про
застосування строку позовної давності
до вимог про стягнення заборгованості
за Договором та доводів представника
відповідача що моментом виникнення в
банку права вимоги заборгованості по
договору є дата закриття
заборгованості та винесення суми на
прострочку - 22.06.2009, суд заначає
наступне.

Дійсно, з банківських
виписок (а.с.208-247 т.1) убачається що 22.06.2009
року відбулося закриття
заборгованості згідно договору та
кредит винесено на прострочку.

За змістом статей 257 та п.1 ч.2 ст. 258 ЦК
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки, а
спеціальна позовна давність до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені)
встановлена тривалістю в один рік.

Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України, за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Разом з тим, за ч.1 ст.264 ЦК
України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов’язку, а тому внаслідок
передачі відповідачем заставного
автомобіля перебіг позовної давності
був перерваний.

Також пунктом 14.11
кредитно-заставного договору
встановлено строк позовної давності за
вимогами про стягнення кредиту,
винагороди та процентів за
користування кредитом, пені тривалістю
у п’ять років.

З урахуванням наведеного, оскільки на
момент передачі заставного автомобіля
його вартості не вистачало для
погашення заборгованості за Договором,
який в установленому законом порядку
не припинявся, звіт про оцінку майна
відповідачем не оскаржувався, сума
згідно звіту була списана з рахунку
ОСОБА_1, відповідач свої зобов’язання
щодо погашення заборгованості за
кредитом в установлені Договором
строки не виконував, суд вважає що
позовні вимни ПАТ «Акцент-банк»
підлягають до задоволення, а тому з
відповідача ОСОБА_1 на користь
позивача ПАТ «Акцент-банк» слід
стягнути заборгованість за
кредитно-заставним договором №
ABZDAN100034063 в сумі 258035,34 грн.

Розглядаючи вимогу за
зустрічним позовом про визнання
недійсними пунктів 14.2, 14.3, 14.5, 14.6, 14.8, 14.10
кредитно-заставного договору суд
зазначає, що в ст.ст. 6,627 ЦК України
закріплено свободу договору, яка
полягає у тому, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору.
Підписання договору є свідченням факту
ознайомлення, розуміння сторонами та
згоди сторін з усіма суттєвими умовами
та змістом договору та свідчить про
намір сторін прийняття на себе прав та
обов'язків, зазначених у договорі,
надання своєї згоди на порядок надання
кредиту.

Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону,
можна дійти висновку, що для
кваліфікації умов договору
несправедливими необхідна наявність
одночасно таких ознак: по-перше, умови
договору порушують принцип
добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509
ЦК України); по-друге, умови договору
призводять до істотного дисбалансу
договірних прав та обов'язків сторін;
по-третє, умови договору завдають шкоди
споживачеві.

Натомість доводи представника
відповідача про те, що за Законом
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов’язань» розмір пені не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня та що пеня за кредитно-заставним
договором є завищеною є неспроможними,
оскільки згідно рішення
Конституційного Суду України у справі
за конституційним зверненням
громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного
тлумачення положень другого речення
преамбули Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов’язань» від
11.07.2013 року в аспекті конституційного
звернення положення другого речення
преамбули Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов’язань» від 22
листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними
змінами у взаємозв’язку з положеннями
статей 1, 3 цього закону потрібно
розуміти так, що обмеження пені у
грошових зобов’язаннях подвійною
обліковою ставкою Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня, поширюється на
правовідносини, суб’єктами яких є лише
підприємства, установи та організації
незалежно від форм власності і
господарювання та фізичні особи -
суб’єкти підприємницької діяльності
(підприємці).

Таким чином, зустрічний
позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.88 ЦПК
України сплачені позивачем судові
витрати підлягають стягненю з
позивача.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88,
209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов Публічного
акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором – задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за
кредитно-заставним договором №
ABZDAN100034063 від 10.04.2008 в сумі 258035 (двісті
п’ятдесят вісім тисяч тридцять п’ять)
грн 34 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«АКЦЕНТ-БАНК» судовий збір в розмірі
2580,35 грн.

В задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»
про визнання договору споживчого
кредиту частково недійсним –
відмовити.

Рішення може бути оскаржено
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через
Машівський районний суд шляхом подачі
в 10-денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги, а
особою, яка не була присутньою під час
проголошення рішення в той же строк з
дня отримання його копії.

Суддя

С.М.Косик

Повний текст рішення виготовлено 24.06.2014