РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 червня 2014 року

Рівненський міський суд Рівненської
області у складі :

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Кулик Т.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3

відповідача приватного нотаріуса
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Приватного нотаріуса
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про встановлення
нікчемності правочину та застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, Приватного нотаріуса
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про встановлення
нікчемності правочину та застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину.

В позовній заяві вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року померла бабуся позивача - ОСОБА_6,
яка була матір'ю її батька - ОСОБА_7, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. ОСОБА_2 є її
сестрою по батькові.

Внаслідок смерті ОСОБА_6, відповідно до
положень статті 1220 ЦК України,
відкрилась спадщина до складу якої,
відповідно до статті 1218 ЦК України,
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинились
внаслідок його смерті.

Вона звернулась в Першу рівненську
державну нотаріальну контору з заявою
про прийняття спадщини після смерті
бабусі - ОСОБА_6, на підставі якої було
відкрито спадкову справу.

Після смерті бабусі їй стало відомо, що
остання склала заповіт, який 17
листопада 2011 року було посвідчено
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу - ОСОБА_4,
зареєстровано в реєстрі за № 1301, згідно
з яким все належне ОСОБА_6 майно, де б
воно не знаходилось із чого б не
складалось, вона заповіла ОСОБА_2

Вказує, що заповіт вимогам цивільного
законодавства та законодавства, яким
врегульовано порядок здійснення
нотаріусами діловодства, не
відповідає, зокрема на даному заповіті
відсутній підпис нотаріуса, який
посвідчив заповіт.

Вказує, що нікчемність вказаного вище
заповіту було встановлено й державним
нотаріусом Першої Рівненської
державної нотаріальної контори, про що
йдеться у його повідомленнях, зокрема
на ім'я ОСОБА_2 № 1263/02-14 від 17.06.2013 р., та
на її ім'я № 2650/02-14 від 15.11.2013 року.

Вважає, що заповіт, складений її
бабусею - ОСОБА_6, посвідчений 17
листопада 2011 року приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу - ОСОБА_4, зареєстрований в
реєстрі за № 1301, є нікчемним.

В судовому засіданні представник
позивача адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримав з підстав викладених в
позовній заяві, просить встановити
нікчемність заповіту, складеного
ОСОБА_6, посвідченого 17 листопада 2011
року приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу - ОСОБА_4, зареєстрованого в
реєстрі за № 1301 та застосувати
наслідки недійсності нікчемного
заповіту, складеного ОСОБА_6,
посвідченого 17 листопада 2011 року
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу - ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі за №1301,
здійснивши прийняття спадщини, яка
відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_6, за законом.

Відповідач ОСОБА_2, представник
відповідача ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги позивача не
визнали та пояснили, що заповіт ОСОБА_6
посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 відповідає діючому
законодавству.

Заповіт складений у письмовій формі з
зазначенням місця та часу його
складення, підписаний іншою особою в
зв'язку з фізичними вадами заповідача,
в присутності двох свідків.

Порядок посвідчення заповіту
встановлений чинною на час посвідчення
заповіту Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженою Наказом
Міністерства юстиції України від 03.03.2004
року № 20/5 та зареєстрованою в
Міністерстві юстиції України 03.03.2004
року за № 283/8882.

При посвідченні заповіту ОСОБА_6
дотримані всі норми закону щодо особи,
яка посвідчила заповіт, щодо форми
заповіту та щодо порядку його
посвідчення.

Відсутність підпису нотаріуса на
першому примірнику заповіту є
механічною помилкою і не робить
заповіт недійсним. Другий примірник
заповіту, який є юридичним документом,
містить підпис нотаріуса. Просять
відмовити у задоволенні позову.

Відповідач приватний нотаріус ОСОБА_4 в
судовому засіданні позовні вимоги
позивача не визнала та пояснила, що
заповіт посвідчено з дотриманням вимог
законодавства про форму заповіту та
його посвідчення.

Заповіт ОСОБА_6 викладений у письмовій
формі є посвідченим ОСОБА_4, приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу 17.11.2011 року за
реєстровим номером 1301, що
підтверджується записом в реєстрі
нотаріальних дій, тому вимоги щодо
форми та посвідчення заповіту були
дотримані.

Порядок здійснення нотаріусами
діловодства регулюється Правилами
ведення нотаріального діловодства,
затверджені наказом Міністерства
юстиції України від 22.10.2010 року за №
3253/5. Вони не регулюють питання
посвідчення документів (в тому числі
заповітів). Перелік визначений п. 2.4.
правил «Нотаріальне діловодство» є
вичерпним. У вищезазначених положеннях
не вказано, що нотаріальне діловодство
включає посвідчення нотаріальних
документів (в тому числі заповітів) і
сама назва «Правила ведення
нотаріального діловодства» говорить
про те, що Правила регулюють так звану
технічну сторону документообігу. Тому
недотримання Правил ведення
нотаріального діловодства (в даному
випадку - відсутність підпису
нотаріуса в посвідчувальному написі на
одному з примірників заповіту) не є
порушенням вимог посвідчення заповіту,
передбачених ч. 1 ст. 1257 ЦК України, а
отже і немає підстав визнавати заповіт
нікчемним.

Відсутність підпису на одному з
примірників заповіту є результатом
технічної помилки. На примірнику
заповіту, що зберігається у справах
нотаріуса та який має однакову
юридичну силу з першим примірником,
який був виданий заповідачу, є її
підпис.

Позивач у своїй заяві посилається на
лист Першої рівненської державної
нотаріальної контори від 17.06.2013 року №
2650/02-14 щодо встановлення останньою
нікчемності заповіту, однак сама ж
державна нотаріальна контора, яка
витребувала і дослідила відомості та
копії документів, які можуть слугувати
підтвердженням дійсності заповіту та
законності нотаріальної дії у листі
від 05.12.2013 року за № 2800/02-14 повідомляє
ОСОБА_5, що заповіт було укладено та
посвідчено з дотриманням усіх вимог
законодавства України та, що
відсутність підпису нотаріуса на
заповіті є суто технічною помилкою.
Просить відмовити у задоволенні
позову.

Вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача ОСОБА_10, її
представника, відповідача приватного
нотаріуса ОСОБА_4, вивчивши всі
обставини справи, всебічно, повно та
об'єктивно дослідивши докази,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного переконання.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла бабуся
ОСОБА_5, ОСОБА_6, що підтверджено
свідоцтвом про смерть від 22 жовтня 2012
року виданим відділом ДРАЦС
Рівненського міського управління
юстиції та зроблено відповідний
актовий запис № 1576.

ОСОБА_2 є сестрою ОСОБА_5 по батькові
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року про
що зроблено актовий запис № 1421 від 26
серпня 2010 року.

Внаслідок смерті ОСОБА_6, відповідно до
положень статті 1220 ЦК України,
відкрилась спадщина до складу якої,
відповідно до статті 1218 ЦК України,
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинились
внаслідок його смерті.

З дослідженої в судовому засіданні
копії спадкової справи № 27/2013 до майна
померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_6,
судом встановлено, що ОСОБА_5
звернулась в Першу рівненську державну
нотаріальну контору з заявою про
прийняття спадщини після смерті бабусі
- ОСОБА_6

Крім ОСОБА_5 в нотаріальну контору із
заявою про прийняття спадщини
звернулась ОСОБА_2. Її право на спадщину
підтверджується заповітом, який 17
листопада 2011 року було посвідчено
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу - ОСОБА_4,
зареєстровано в реєстрі за № 1301, згідно
з яким все належне ОСОБА_6 майно, де б
воно не знаходилось із чого б не
складалось, вона заповіла ОСОБА_2.

При формуванні нотаріусом спадкової
справи було встановлено, що
представлений ОСОБА_2 (дошлюбне
прізвище - ОСОБА_2) заповіт від 17
листопада 2011 року посвідчений
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу - ОСОБА_4,
зареєстрований в реєстрі за № 1301 не
містить підпису приватного нотаріуса,
про що ОСОБА_2, повідомленням нотаріуса
ОСОБА_11 № 1263/02-13 від 17.06.2013 року, було
повідомлено та рекомендовано для
підтвердження дійсності заповіту,
звернутися до Рівненського міського
суду.

Відсутність підпису нотаріуса на
заповіті, на переконання позивача, є
підставою нікчемності заповіту, що і
стало правовою підставою для подання
позову до суду.

З доводами позивача стосовно
нікчемності заповіту, суд не
погоджується, оскільки вони
спростовуються матеріалами справи.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» відповідно до статей 215 та
216 ЦК вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Заповіт від 17 листопада 2011 року
посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу - ОСОБА_4, зареєстрований в
реєстрі за № 1301 порушує права позивача,
оскільки вона на рівні з відповідачем
претендує на спадкове майно.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 209 ЦК України правочин, який
вчинений у письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню лише у
випадках, встановлених законом або
домовленістю сторін. Нотаріальне
посвідчення правочину здійснюється
нотаріусом або іншою посадовою особою,
яка відповідно до закону має право на
вчинення такої нотаріальної дії,
шляхом вчинення на документі, в якому
викладено текст правочину,
посвідчувального напису.

З аналізу даних статей, судом
встановлено, що законодавець пов'язує
завершення нотаріального посвідчення
документу з вчиненням на документі, в
якому викладено текст правочину,
посвідчувального напису та внесенням
нотаріальної дії до відповідного
реєстру, а не з підписом нотаріуса на
тексті документу.

Як встановлено в судовому засіданні
заповіт від 17 листопада 2011 року
посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу - ОСОБА_4 за місцем проживання
заповідача за адресою АДРЕСА_1.

З тексту заповіту, судом встановлено,
що він складений та підписаний в місті
Рівне об 9 годині 45 хвилини в двох
примірниках, один з яких залишається в
справах приватного нотаріуса, а другий,
викладений на спеціальному бланку
нотаріальних документів, видається
заповідачу.

Заповіт посвідчено при свідках: ОСОБА_12
та ОСОБА_13.

В зв'язку з хворобою ОСОБА_6 текст
заповіту прочитано в її присутності
вголос свідками та ОСОБА_4, приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу та на особисте
прохання заповідачки текст заповіту в
її присутності підписано ОСОБА_14.

Отже, судом встановлено, що заповіт
було складено в двох примірниках, один
з яких знаходиться в приватного
нотаріуса ОСОБА_4

З дослідженого в судовому засіданні
примірника заповіту, який був
представлений в судове засідання
приватним нотаріусом ОСОБА_4, судом
встановлено, що на ньому наявний підпис
приватного нотаріуса.

Таким чином, суд не вбачає підстав для
задоволення позову, оскільки вважає
відсутність підпису нотаріуса на
примірнику виданому ОСОБА_6 технічною
опискою, яка не впливає на дійсність
заповіту. Інших порушень зі сторони
приватного нотаріуса ОСОБА_4, які б
впливали на дійсність заповіту від 17
листопада 2011 року, який зареєстрований
в реєстрі за № 1301 судом не встановлено.

Посилання представника позивача на
«Правила ведення нотаріального
діловодства», затверджених наказом
Міністерства юстиції України від 22.10.2010
року за № 3253/5, як на підставу
нікчемності заповіту, суд відхиляє,
оскільки порядок вчинення
нотаріальних дій в Україні регулюється
ЗУ «Про нотаріат» та «Інструкцією про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України», які не містять
прямої вказівки на те, що у випадку
відсутності підпису нотаріуса на
заповіті, він є нікчемним.

«Правила ведення нотаріального
діловодства», затверджені наказом
Міністерства юстиції України від 22.10.2010
року за № 3253/5 є нормативним документом,
який регулює порядок ведення
нотаріального діловодства
нотаріусами, а тому до встановлення
нікчемності заповіту ніякого
відношення немає.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вище наведене, суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_5 про
встановлення нікчемності правочину та
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину є недоведеними.

На підставі викладеного, у
відповідності до ст. ст. 203, 204, 209
Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 60,
88, 130, 212, 213, 215, 220 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, Приватного нотаріуса
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про встановлення
нікчемності правочину та застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину - відмовити за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Рівненської області через суд
першої інстанції. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення виготовлений та
підписаний 20.06.2014 року.

Суддя
С.В.Рогозін