Справа № 741/210/14-ц Провадження №
22-ц/795/1001/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Дикий В. М. Доповідач - Боброва І. О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Шарапової О.Л., Шитченко Н.В.при
секретарі:Зіньковець О.О., за
участю:представника відповідача Мурзи
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Приватного підприємства «Земля і воля
Агро» на рішення Носівського районного
суду Чернігівської області від 18
березня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_7 до Приватного
підприємства «Земля і воля Агро» про
визнання недійсним договору оренди
землі ,

в с т а н о в и в:

В січні 2014 року ОСОБА_7 звернулась з
позовом до ПП «Земля і воля Агро», в
якому просила визнати недійсним
договір оренди землі №37, укладений між
не та відповідачем, зареєстрований у
відділі Держкомзему в Носівському
районі 17.12.2012 року за № 03934 та
стягнути судовий збір. Позовні вимоги
обґрунтовувала тим, що у
вищезазначеному договорі відсутня
істотна умова, а саме: умови передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки,
що є порушенням вимог ст. 15 Закону
України „Про оренду землі ", отже він є
недійсним і не може породжувати
наслідків щодо передачі земельної
ділянки від власника до іншого
користувача.

Рішенням Носівського районного суду
від 18 березня 2014 року позов
задоволений. Визнано недійсним договір
оренди землі №37, укладений між ОСОБА_7
та ПП «Земля і воля Агро»,
зареєстрований у відділі Держкомзему в
Носівському районі 17.12.2012 року за №
03934. Стягнуто з ПП «Земля і воля
Агро» на користь ОСОБА_7 243 грн. 60 коп. на
відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

В апеляційній скарзі ПП «Земля і Воля
Агро», посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права та невідповідність висновків
суду обставинам справи, просить
скасувати зазначене рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову. Доводи апеляційної
скарги зводяться до того, що суд не
встановив, в чому саме були порушені
права позивача, не врахував того, що
договір оренди укладено в письмовій
формі, він пройшов державну реєстрацію,
орендодавець на момент укладення
договору мав необхідний обсяг
цивільної дієздатності, а тому
відсутність однієї з істотних умов
договору, зокрема передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки, не є
підставою для визнання договору
недійсним за правилами ст. 215 ЦК
України.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав доводи апеляційної
скарги і просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не
з'явилася. Про час розгляду справи була
повідомлена належним чином через свого
представника (а.с.15), про що свідчить
повідомлення про вручення 25.04.2014 SMS
відправлення (а.с.40).

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
учасника судодового розгляду,
перевіривши доводи апеляційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду-
скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що в
спірному договорі відсутня умова
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, яка є істотною
умовою в силу положень ч. 1 ст. 15 Закону
України «Про оренду землі», а отже
договір оренди земельної ділянки
підлягає визнанню недійсним на
підставі ч. 2 ст. 15 вказаного Закону.

Проте, з таким висновком районного суду
не може погодитись апеляційний суд,
оскільки він не відповідає вимогам
чинного законодавства, яким
регулюються спірні правовідносини.

По справі встановлено, що ОСОБА_7 згідно
з державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ № 602640 є
власником земельної ділянки площею 3,7337
га, яка розташована на території
Носівської міської ради Носівського
району Чернігівської області (а.с. 11).

15 жовтня 2012 року між позивачем та ПП
«Земля і Воля Агро» було укладено
договір оренди вищевказаної земельної
ділянки, за якими орендодавець надав, а
орендар прийняв в строкове платне
користування земельну ділянку строком
на 5 років (а.с.7-9). Зазначений договір
зареєстровано у відділі Держкомзему в
Носівському районі, про що 17.12.2012 року
вчинено запис за № 03934.

Передача вказаної земельної ділянки
орендарю підтверджується відповідним
актом прийому - передачі від 15 жовтня 2012
року (а.с.10).

Відповідно ч. 2 ст. 792 ЦК України,
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом. Статтею 24
Закону України «Про оренду землі»
визначені права та обов'язки
орендодавця.

Приписами ч.1 ст. 638 ЦК України
передбачено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5-6 статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання, що передбачено ч. 1 ст. 15 ЦК
України.

З урахуванням цих норм, правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів.

В своїй постанові від 25 грудня 2013 року у
справі, предметом якої був спір за
позовом фізичних осіб про визнання
недійсними договорів оренди землі,
Верховний Суд України, рішення якого в
силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим
для всіх судів України, зазначив, що
відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 3
ЦПК України у порядку цивільного
судочинства підлягає захисту саме
порушене право, і виходячи з цього, суди
повинні встановлювати, чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди умов, передбачених ст. 15 Закону
України «Про оренду землі» від 06 жовтня
1998 року, визначати істотність цих умов,
а також з'ясовувати, у чому саме полягає
порушення їхніх законних прав.

Проаналізувавши наведені норми,
колегія суддів приходить до висновку,
що судом першої інстанції залишено
поза увагою вимоги ст. 3 ЦПК України та
ст. 15 ЦК України про те, що в порядку
цивільного судочинства підлягає
захисту саме порушене право, та не
встановлено, чи дійсно порушуються
права позивача у зв'язку з відсутністю
в договорі оренди земельної ділянки
порядок передачі у заставу та внесення
до статутного фонду права оренди
земельної ділянки. Позивачем жодним
чином не обґрунтовано і не надано
належних та допустимих доказів того, що
відсутністю цих умов договору оренди
його права як землевласника або
орендодавця порушуються.

Враховуючи те, що позивачем не доведено
наявність порушеного права,
апеляційний суд не знаходить підстав
для задоволення позову, в зв'язку з чим
рішення суду першої інстанції на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про
визнання договору оренди землі
недійсним.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України на користь ПП «Земля і Воля
Агро» підлягає стягненню сплачений
судовий збір за подачу апеляційної
скарги за оскарження вимоги
немайнового характеру в розмірі 121,8
грн. (а.с. 28).

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309,
ст.ст. 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України,
апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Земля і Воля Агро» -
задовольнити.

Рішення Носівського районного суду від
18 березня 2014 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до
Приватного підприємства «Земля і воля
Агро» про визнання недійсним договору
оренди землі та стягнення судового
збору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь
Приватного підприємства «Земля і Воля
Агро» судовий збір в сумі 121,8 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: