Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/3933/12-ц
Головуючий у 1-й інст. Маслак
Доповідач Коломієць О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді : Коломієць
О.С.

суддів: Зарицької Г.В.,
Якухно О.М.,

при секретарі

судового засідання:
Крижанівській М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8,
ОСОБА_9, Дочірного підприємства «ЖЕК»
ВАТ «Верстатуніверсалмаш» про
визнання ордеру недійсним та усунення
перешкод в користуванні власністю
шляхом звільнення побутової кімнати

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на
рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 18 лютого 2014 року, -

встановила:

В грудні 2012 року позивачі звернулися до
суду з даним позовом, в обґрунтування
якого зазначили, що ОСОБА_3, ОСОБА_2 є
власниками квартири АДРЕСА_1, а
позивачі ОСОБА_7 - власниками квартири
№ 45 в цьому ж будинку. У спільній
власності позивачів перебуває
побутова нежитлова кімната - сушка,
якою вони не мають змоги користуватися,
оскільки в ній на підставі ордеру № 730
від 31.10.2000р. зареєстрований ОСОБА_8, а
проживає в ній його донька - ОСОБА_9 Так
як сушка є побутовим, нежитловим
приміщенням, яке не входить до
житлового фонду, а позивачі позбавлені
можливості використовувати її за
призначенням, останні звернулися до
суду та просили визнати недійсним
ордер № 730 від 31.10.2000 р., виданий на ім'я
ОСОБА_8, усунути перешкоди в
користуванні побутовою кімнатою
АДРЕСА_3 шляхом зобов'язання ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 звільнити приміщення.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира в задоволенні позову
відмовлено.

Посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, позивачі подали апеляційну
скаргу, в якій просять рішення
скасувати та ухвалити нове, яким вимоги
їх позову задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги
обґрунтовують тим, що при розгляді
справи судом першої інстанції були
неповно з'ясовані обставини справи,
порушені норми процесуального і
матеріального права, не взяті до уваги
докази, які надавались. Суд допустив
неповноту при дослідженні доказів, не
дав їм належної оцінки у сукупності з
іншими доказами, а тому висновок суду
не відповідає фактичним обставинам
справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
пропущено строк звернення до суду з
позовом про визнання ордера недійсним,
передбачений ч. 2 ст. 59 ЖК України, а
також дійшов висновків про те, що права
позивачів на спірне приміщення не
порушені, оскільки, на момент передачі
спірного приміщення у їх спільне
користування в 2003 році останнє вже не
було вільним, так як в ньому на підставі
ордеру № 730 від 31.10.2000 р. проживав ОСОБА_8

Проте такий висновок суду є помилковим
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі
ордеру № 730 від 31.10.2000 р. у кімнаті
АДРЕСА_3 зареєстровано ОСОБА_8 Ордер
видано на підставі рішення спільного
засідання адміністрації та
профспілкового комітету ВАТ
«Верстатуніверсалмаш» від 12.02.1998 р.
Проте, відповідно до Протоколу № 53
вищевказаного спільного засідання,
таке питання відносно ОСОБА_8 не
розглядалось.

Відповідно до проектної документації
та поетажного плану будинку АДРЕСА_3 за
своїм призначенням є побутовою
кімнатою-сушкою, зареєстрованою під №
XI. Внесення змін у даний запис шляхом
його закреслення ніяким чином не
обумовлено, відомостей щодо надання
даній побутовій кімнаті статусу
житлової суду не надано.

Починаючи з 2008 року ОСОБА_8 в кімнаті
АДРЕСА_3 не проживає, там проживає його
дочка ОСОБА_9.

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи та встановлені
рішенням Апеляційного суду
Житомирської області від 16.10.2012р. по
справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_10,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11, ДП «ЖЕК» ВАТ
«Верстатуніверсалмаш», Житомирської
міської ради, ВАТ
«Верстатуніверсалмаш» про усунення
перешкод у користуванні приміщенням
загального користування і стягнення
моральної шкоди, та за зустрічним
позовом вказаних осіб до ОСОБА_8, ДП
«ЖЕК» ВАТ «Верстатуніверсалмаш» про
усунення перешкод у користуванні
побутовою кімнатою та виселення з
наданням іншого житла та рішенням
Корольовського районного суду
м.Житомира від 21.11.2014 року, яке залишено
без змін ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 24.02.2014 року, у
справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_6, відділу
приватизації державного житлового
фонду Управління житлового
господарства Житомирської міської
ради, ДП «ЖЕК» ВАТ
«Верстатуніверсалмаш» про визнання
приватизації жилих приміщень
незаконним та скасування
розпорядження про приватизацію житла.

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Позивачі ОСОБА_6 є співвласниками
квартири АДРЕСА_2, що стверджується
свідоцтвом про право власності на
житло №43533 від 17.02.2003р. (а.с.5).

Позивачі ОСОБА_2 є співвласниками
квартири АДРЕСА_1, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
житло №45137 від 25.11.2003р. (а.с. 11).

У загальному користуванні позивачів
згідно вищезазначених свідоцтв про
право власності на житло знаходиться,
зокрема і сушка.

Згідно Рішення виконавчого комітету
Житомирської міської ради № 588 від
02.10.2001 року гуртожитку по АДРЕСА_3
надано статус житлового будинку із
залишенням на балансі ВАТ
«Верстатуніверсалмаш».

Частиною 1 ст. 109 ЖК України встановлено,
що виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом.

Статтями 127, 128, 129 ЖК України
передбачено, що для проживання
робітників, службовців, студентів,
учнів, а також інших громадян у період
роботи або навчання можуть
використовуватись гуртожитки. Жила
площа в гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації
підприємства та профспілкового
комітету. Єдиною підставою для
вселення в гуртожиток є спеціальний
ордер, який видає адміністрація
підприємства.

Пунктами 9, 10, 19 Примірного положення
про гуртожитки, затвердженого Радою
Міністрів Української РСР N2 208 від 03
червня 1986року також передбачено, що
жила площа в гуртожитку надається
спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації та
відповідного профспілкового комітету.
На підставі рішення про надання жилої
площі в гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який с єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу. Ордер може бути
виданий лише на вільну жилу площу.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЖК УРСР ордер
може бути видано лише на вільне жиле
приміщення.

Згідно зі ст. 59 ЖК УРСР ордер на жиле
приміщення може бути визнано недійсним
у судовому порядку у випадках подання
громадянами не відповідаючи дійсності
відомостей про потребу в поліпшенні
житлових умов, порушення прав інших
громадян або організацій на зазначене
в ордері жиле приміщення,
неправомірних дій службових осіб при
вирішенні питання про надання жилого
приміщення, а також в інших випадках
порушення порядку і умов надання жилих
приміщень. Вимогу про визнання ордера
недійсним може бути заявлено протягом
трьох років з дня його видачі.

Разом з тим, ст.ст. 58, 59 ЖК України
регулюють правовідносини щодо видачі
та визнання недійсним ордера на жиле
приміщення.

Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду
України в п.5 постанови № 2 від 12.04.1985 р.
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» при
розгляді спорів, що не урегульовані
житловим законодавством, суд
застосовує норми цивільного
законодавства. Вимоги про виселення з
приміщень, що не входять до складу
житлового фонду вирішуються на
підставі норм, що регулюють договір
майнового найму, а не житлового
законодавства.

Отже, застосування судом ст. 59 ЖК
України у даному випадку є
неприпустимим та суперечить нормам
житлового законодавства.

Також колегія суддів не може
погодитись з висновком суду про те, що
права позивачів на спірне приміщення
не порушені, оскільки, на момент видачі
ордера останні не набули право
власності на квартири по АДРЕСА_3
виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_8 видано ордер на вселення до
приміщення АДРЕСА_3, яке є нежилим
приміщенням - сушкою, а не житловою
кімнатою.

Таким чином, ордер від № 730 від 31.10.2000 р.
був виданий ОСОБА_8 у порушення вимог
ст. 58 ЖК УРСР на приміщення, яке не є
житловим та вільним, у зв'язку з чим
було порушено право позивачів на
користування спірним нерухомим майном.

Зокрема право позивачів на звернення
з вищевказаним позовом передбачено ст.
ст. 16, 386, 391 ЦК України, згідно з якими
власник має право звернутися до суду з
вимогою про захист порушеного права
будь-яким способом, що є адекватним
змісту порушеного права, який ураховує
характер порушення та дає можливість
захистити порушене право.

Проте, суд першої інстанції у порушення
ст. ст. 212-214 ЦПК України на зазначені
положення закону уваги не звернув, не
з'ясував належним чином фактичних
обставин справи щодо заявлених вимог,
які правовідносини сторін випливають з
установлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин, не перевірив доводи
сторін та дійшов передчасного висновку
про відмову в задоволенні позову.

Невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
призвели до ухвалення незаконного
рішення, у зв'язку з чим рішення про
відмову в задоволенні позову про
визнання ордеру недійсним та усунення
перешкод в користуванні власністю
шляхом звільнення побутової кімнати
підлягає скасуванню з ухвалення нового
про задоволення позовних вимог з
вищевказаних підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и
р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 18 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9,
Дочірного підприємства «ЖЕК» ВАТ
«Верстатуніверсалмаш» про визнання
ордеру недійсним та усунення перешкод
в користуванні власністю шляхом
звільнення побутової кімнати
задовольнити.

Визнати недійсним ордер № 730 від 31.10.2000
року виданий ВАТ
«Верстатуніверсалмаш» ОСОБА_8 на право
зайняття жилої площі в гуртожитку
АДРЕСА_3.

Усунути перешкоди в користуванні
побутовою кімнатою (сушкою) АДРЕСА_3
шляхом зобов'язання ОСОБА_8 та ОСОБА_12
звільнити вищевказане приміщення.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий Судді