Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10.06.2014 року
Справа №
133/138/14

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі головуючого - судді Сороки
Д.В.

при секретарі Пилипчуку
Р.В.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Козятині

справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
виселення без надання іншого майна , -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_3 про його виселення з
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами за АДРЕСА_3 ,
мотивуючи свої вимоги тим , що
відповідно до договору дарування,
посвідченого приватним нотаріусом
Козятинського районного нотаріального
округу ОСОБА_4 15 липня 2009 року, за
реєстровим № 1259 та зареєстрованого в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності за № 1368231, її на праві
приватної власності належить житловий
будинок та земельна ділянка для його
обслуговування по АДРЕСА_3.

Відповідач -ОСОБА_3 є її батьком, який
розлучений з її матір»ю. Причиною
розлучення були ті обставини, що
відповідач постійно влаштовував
сварки, негативно та цинічно
відносився як до своєї дружини так і до
неї, що виражалось в грубості та
безпідставному постійному приниженні.
Після розлучення її мама - ОСОБА_5 з її
дозволу проживає разом з нею в будинку,
розташованому по АДРЕСА_3 .

Відповідач має власне житло, а саме:
квартиру АДРЕСА_1 . Після того, як
сімейні відносини між батьками
фактично перестали існувати,
відповідач покинув проживати спірний
будинок , знявся з реєстраційного
обліку за цією адресою та переїхав
проживати у свою квартиру,
зареєструвався в ній , про що свідчить
ксерокопія домової книги .

З того часу відповідач не приймав
участі в утриманні будинку , не
сплачував комунальні послуги , лише час
від часу навідувався у спірний будинок
. При таких зустрічай між рею та
відповідачем постійно виникали сварки
та скандали, ініціатором яких був
відповідач. На підставі чого, вона
заборонила йому з'являтися до будинку.

Однак, на початку 2013 року відповідач
без її дозволу вселився в спірний
будинок та відмовляється його
покидати. При цьому погрожує розправою
її та ОСОБА_5 Вона разом з матір»ю
неодноразово зверталися до районного
відділу міліції із заявами та
повідомленнями про неправомірні дії
відповідача. З останнім працівниками
міліції проводились профілактичні
заходи з приводу неправомірності його
дій та притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст.173-2 КУпАП. Таким
чином, проживання в одному будинку з
відповідачем є неприпустимим та може
призвести до негативних наслідків.

Окрім цього, згадані вище обставини,
не дозволяють її , як власнику будинку,
повноцінно використовувати свої права
щодо вільного розпорядження своїм
майном та порушує право приватної
власності.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2
підтримала свої позовні вимоги та
підтвердила вищенаведені обставини .

Представник позивачки - ОСОБА_5
підтримала позовні вимоги та пояснила
в судовому засіданні , що спірний
будинок вона подарувала позивачці у
липні 2009 року .

08.12.2009 року вона разом з відповідачем
були зняті з реєстрації місця
проживання за адресою : АДРЕСА_3 та
зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.
Зазначена квартира була ними
приватизована в рівних частках , про що
свідчить свідоцтво про право власності
на зазначену квартиру від 27.12. 2010 року .
На даний час відповідачу на праві
власності належить ? частини квартири
АДРЕСА_1.

Вона з відповідачем розлучена з
вересня 2009 року , а тому ні вона , ні
дочка не можуть проживати разом , він
постійно їх принижує, вона двічі
викликала працівників міліції ,
внаслідок чого відповідач був
притягнутий до адміністративної
відповідальності за вчинення
насильства в сім»ї . Позивачка двічі
зверталась до лікаря- невролога з
приводу гострої реакції на стрес.
Відповідач не сплачує комунальні
послуги . Він не сплачує за комунальні
послуги, але ніякої угоди про сплату
зазначених послуг дочка з ним
укладати не буде, тому що жити з
відповідачем в одному будинку
неможливо. А тому вона вважає , що
відповідача необхідно виселити без
надання йому іншого житла .

Представник позивачки - ОСОБА_6
підтримав позовні вимоги , а також
пояснив , що він повністю згоден з
поясненнями позивачки та ОСОБА_5

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав та пояснив, що будинок , якій
зараз знаходиться у власності
позивачки, він з ОСОБА_5 побудували
разом. Враховуючи те, що у нього одна
дочка , він не заперечував проти
дарування зазначеного будинку . Після
дарування будинку його жінка подала
заяву на розірвання шлюбу. Потім після
розірвання шлюбу знов з ним помирилась
, вони знов стали вести спільне
господарство , він віддавав гроші на
потребу сім»ї , а також в цей час вона
запропонувала знятись з реєстрації по
місцю проживання і зареєструватись по
місцю проживання його тітки - ОСОБА_7.
Мета цієї реєстрації, зі слів його
дружини, була приватизація квартири ,
що потім і відбулось. Але жодного дня
він в квартирі АДРЕСА_1 не проживав. В
зазначеній квартирі проживає його
тітка ОСОБА_7 та з нею проживає двоє
синів , які неодноразово судимі . В той
час, коли вони повертаються з місць
позбавлення воли , вони б'ють матір , в
квартирі влаштовують п'янки , дебоші .
Тому, з метою захисту прав ОСОБА_7 , він
і погодився на приватизацію зазначеної
квартири, а інакше була реальна загроза
його тітки.

Після приватизації зазначеної
квартири , позивачка та ОСОБА_5 почали
виганяти його з будинку , неодноразово
закривали двері і не допускали його до
будинку. В цей час він йшов ночували до
своїх знайомих . Позивачка має юридичну
освіту, а тому постійно провокувала
сварку , що її двічі вдалося, після чого
вона викликала працівників міліції.
Після проведеної бесіди з
працівниками міліції йому вдається
уникати сварок , але позивачка разом з
ОСОБА_5 продовжують сварки з метою
виселення його з будинку. Він згоден
сплачувати комунальні послуги
відповідно до закону, але йому не
дозволяють це робити . Просить
відмовити в позові , тому що на
будівництво зазначеного будинку він
витратив всі гроші , здоров'я , а іншого
житла у нього немає .

Свідок ОСОБА_8 - мати ОСОБА_5 дала
пояснення , аналогічні поясненням
представника позивача-ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснила , що вона є тіткою відповідача.
Враховуючі те , що її рідні сини
неодноразові судимі, і вона боялася ,
що вони її виженуть з квартири , вона
була змущена звернутись до свого
племінника з його жінкою за захистом .
Для оформлення приватизації
зазначеної квартири в 2009 році ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 були зареєстровані в
зазначеній квартирі , яка була ними
приватизована . Згідно домовленості
вона проживає в зазначеній квартирі до
кінця життя, а потім вони
розпоряджаються зазначеною квартирою
на власний розсуд. ОСОБА_3 ніколи з нею
не проживав в зазначеній квартирі і не
має такої можливості.

Свідок ОСОБА_9, яка є сусідкою ОСОБА_7
пояснила в судовому засіданні , що
відповідач ніколи не проживав у
квартирі АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_10 пояснила в судовому
засіданні, що вона є рідною сестрою
ОСОБА_5 та глибоко віруючою людиною, а
тому буде говорити тільки правду .
Відповідач разом зі своєю дружиною, а
моєю сестрою разом строїли будинок ,
хоча він по документам був подарований
на ім'я ОСОБА_5, а потім останньою був
подарований позивачці. Сварки між ними
почались після того , як власником
будинку стала позивачка. Відповідач і
зараз працює над благоустроєм будинку,
він не зловживає спиртними напоями, і
вона вважає , що з ним є всі можливості
проживати разом. Іншого житла у
відповідача немає. ЇЇ відомо , що іноді
виникають сварки із-за виселення
відповідача.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
дала пояснення , аналогічні поясненням
свідка ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
пояснив , що він є кумом відповідача.
Він знає сторін дуже давно , як
відповідач так і ОСОБА_5 построїли
зазначений будинок з самого початку.
Він і зараз приймає активну участь у
утриманні та благоустрої будинку. Але
іноді він приходив до нього до дому
переночувати , з приводу того , що його
донька та колишня дружина провокують
його на скандали та при цьому
викликають працівників міліції для
складання протоколів про скоєння ним
ніби то правопорушень .

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні
пояснив , що він є сусідом відповідача
та ОСОБА_5 Він знає цю сім»ю , як одну із
працьовитих на вулиці , ніколи не чув
скандалу між ними . До сьогоднішнього
часу він бачить , як відповідач працює
по благоустрою подвір'я, будинку .
Ніколи не бачив відповідача п'яним ,
ніколи не бачив біля їхнього будинку
працівників міліції . Йому здавалось ,
що його сусіди є благополучною сіцм»єю
.

Заслухавши сторони , ії
представників, свідків та дослідивши
письмові докази , суд приходить до
висновку , що в позові необхідно
відмовити .

Так, судом встановлено , що
відповідно до договору дарування,
посвідченого приватним нотаріусом
Козятинського районного нотаріального
округу ОСОБА_4 15 липня 2009 року, за
реєстровим № 1259 та зареєстрованого в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності за № 1368231, ОСОБА_2 на праві
приватної власності належить житловий
будинок та земельна ділянка для його
обслуговування , розташовані по
АДРЕСА_3.

Відповідач по справі - ОСОБА_3 є
батьком позивачки - ОСОБА_2 , про що не
заперечують сторони у справі .

Згідно домової книги , в будинку
АДРЕСА_3 з червня 2001 року ОСОБА_3 разом
зі своєю дружиною ОСОБА_5 та дочкою
ОСОБА_2 проживали і були зареєстровані
у вищезазначеному будинку .

Рішенням Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 29.09.2009 р. шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 було розірвано .

08.012.2009 року батьки позивачки були
зняті з реєстрації місця проживання
за адресою : АДРЕСА_3 та зареєстровані
за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена
квартира була ними приватизована в
рівних частках , про що свідчить
свідоцтво про право власності на
зазначену квартиру від 27.12. 2010 року
(а.с.11) .

Однак, як було вставлено в судовому
засідання в зазначеній однокімнатній
квартирі проживає ОСОБА_7 - т ітка
відповідача зі своїми двома синами ,
які раніше були неодноразово судимі .

У відповідності до статей 156, 64
Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї
власника будинку (квартири) належать
дружина власника будинку, їх діти і
батьки. Членами сім'ї власника будинку
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
власником будинку і ведуть з ним
спільне господарство.

Відповідно до ст. 156 ЖКУ члени
сім`ї власника будинку , які проживають
разом з ним у будинку , що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку , якщо при
їх вселенні не було іншої угоди про
порядок користування цим приміщенням.
Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 405
Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ),
згідно якої члени сім'ї власника житла,
які проживають разом з ним, мають право
на користування цим житлом відповідно
до закону.

Частина 4 ст. 156 ЖКУ встановлює,
що припинення сімейних відносин з
власником будинку не позбавляє членів
його сім`ї права користування займаним
житловим приміщенням.

Водночас, за відсутності у
власника та колишніх членів сім'ї
домовленості про безоплатне
користування житлом останні мають
вносити квартирну плату і оплачувати
комунальні послуги на тих же засадах,
що і наймач (ч. 3 ст. 162 ЖКУ). Очевидно, що
на таких осіб законом не покладається
обов'язок сплачувати ці суми повністю:
обсяг зобов'язання щодо розрахунків за
квартирну плату та комунальні послуги
визначається за угодою між колишніми
членами сім'ї та власником житла.
Доцільно підкреслити, що вибуття
певної особи зі складу сім'ї власника
житла із збереженням за нею права на
користування житлом і появою обов'язку
сплачувати зазначені платежі не
перетворює її на наймача житла, адже
відносини найму ґрунтуються на
договорі, а права колишніх членів сім'ї
- на законі.

Щодо виселення, то ст. 157 ЖКУ
встановлює, що членів сім`ї власника
квартири може бути виселено у випадках,
передбачених ч. 1 ст. 116 ЖКУ. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Частина 1 ст. 116 ЖКУ визначає, що
якщо наймач, члени його сім`ї або інші
особи, які проживають разом з ними,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціального
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявилися безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Виходячи з аналізу змісту
наведеної норми ст. 116 вказує на такі
підстави виселення фізичної особи без
надання іншого жилого приміщення:

а) систематичне руйнування чи
псування жилого приміщення;

б) використання його не за
призначенням;

в) систематичне порушення правил
співжиття, що робить неможливим для
інших проживання із ними в одній
квартирі чи в одному будинку.

У всіх трьох випадках до винних
осіб повинні попередньо вживатись
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів й іншими громадськими
організаціями за місцем роботи або
проживання відповідача (незалежно від
прямих вказівок з приводу можливого
виселення).

Позивачка у позові
посилається на те , що з відповідачем
неможливо проживати разом в зв»язку з
тим , що відповідач систематично
порушує правила соціального
співжиття, що унеможливлює проживання
із ним у одному будинку , інших підстав
вона не вказує.

Під систематичністю необхідно
розуміти скоєння двох і більше таких
правопорушень. При цьому необхідно, щоб
до винної особи попередньо були
застосовані міри попередження
суспільного впливу.

До таких підстав відноситься і
систематичне порушення правил
суспільного співжиття, чим створюють
неможливі умови для проживання інших в
одній квартирі чи одному домі.

Виселення без надання іншого
помешкання, відповідно до ст. 116 ЖКУ,
допускається у випадках: протиправної
винної поведінки особи, що створює
своїми діями неможливість спільного
проживання в одній квартирі або цілому
будинку; систематичного характеру
таких дій; безрезультатності заходів
попередження або суспільного впливу і
продовження винним негідної поведінки.

Протиправна винна поведінка -
це навмисні дії особи, безпосередньо
пов'язані не тільки з явною неповагою
до звичайних правил спільного
проживання (скандали, дебоші, образи,
заподіяння тілесних ушкоджень), але
також навмисне ігнорування
встановлених правил користування
житловими і підсобними приміщеннями,
невиконання вимог про дотримання тиші
в квартирах і на подвір'ї а також інші
навмисні дії, що перешкоджають
нормальному проживанню в квартирі або
житловому будинку.

Виселення через
неможливість спільного проживання
може мати місце лише при
систематичному порушенні винним
правил суспільного співжиття.

Водночас, як роз'яснив пленум
Верховного Суду України у п. 17 своєї
Постанови "Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України", №2 від 12
квітня 1985 р. , при розгляді справ про
виселення на підставі ст. 116 ЖК УРСР
осіб, що систематично порушують
правила суспільного співжиття і
роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі або
житловому будинку, варто виходити з
того, що при антигромадському
поводженні, що продовжується,
виселення винного може бути й у випадку
повторного порушення, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
суспільного впливу не дали позитивних
результатів.

Виселення без надання іншого
житлового помешкання обумовлено ще і
безрезультатністю застосованих до
винної особи заходів попередження і
суспільного впливу.

Як роз'яснив пленум
Верховного Суду України у п. 17
Постанови від 12.04.1985 р., є, зокрема, міри
попередження, застосовувані судами,
прокурорами, органами внутрішніх
справ, адміністративними комісіями
виконкомів, а також міри суспільного
впливу, прийняті на зборах мешканців
будинку або членів ЖБК, трудових
колективів та інших громадських
організацій за місцем роботи або
проживання відповідача (незалежно від
прямих указівок щодо можливого
виселення). Систематичне порушення
правил суспільного співжиття може
призвести не тільки до виселення із
займаного житла. Це крайня міра. Закон
допускає, щоб до особи, яка
систематично порушує загальнолюдські
правила співжиття, були застосовані й
інші санкції.

Таким чином, законодавством
встановлений чіткий порядок для
виселення інших осіб, які проживають
разом з власниками житла.

Судом встановлено, що відповідач
двічі притягувався до
адміністративної відповідальності за
ст.. 173-2 КУпАП , останній раз в грудні 2013
року . Однак, судом встановлено , що
сварка розпочалась з приводу того , що
позивачка та ОСОБА_5 наполягали на
виселенні відповідача з будинку, про що
останні не заперечували в судовому
засіданні .

Як вбачається із показань свідків :
ОСОБА_14- сусіда позивачки та
відповідача, ОСОБА_10- сестри ОСОБА_5,
ОСОБА_16- сестри відповідача ,
відповідач не зловживає спиртними
напоями, ні ОСОБА_5, ні позивачка не
скаржились на погане ставлення до них з
боку відповідача . Відповідач разом з
ОСОБА_5 построїли зазначений будинок ,
відповідач робив всі роботи і
продовжує займатись благоустроєм
будинку , допомагає по
домогосподарству.

Після притягнення відповідача до
адміністративної відповідальності та
проведення з ним з боку працівників
міліції профілактичної роботи про
неприпустимість вчинення в подальшому
протиправної поведінки , скарг на
відповідача більше надходило.

Виселення без надання іншого
помешкання, відповідно до ст. 116 ЖКУ,
допускається у випадках: протиправної
винної поведінки особи, що створює
своїми діями неможливість спільного
проживання в одному будинку;
систематичного характеру таких дій;
безрезультатності заходів
попередження або суспільного впливу і
продовження винним негідної поведінки,
але зазначені обставини не знайшли
свого ствердження щодо відповідача .

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦКУ член сім'ї
власника житла втрачає право
користування житлом у разі його
відсутності без поважних причин понад
один рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним та власником
житла або законом. Як вбачається із
показань вищезазначених свідків,
відповідач постійно проживав в
будинку позивачки.

В судовому засіданні встановлено ,
що відсутня угода між власником
будинку та відповідачем про безоплатне
або платне користування жилим
приміщенням. До цих відносин
застосовуються правила встановлені
статтею 162 цього Кодексу, якою
передбачено, що плата за користування
жилим приміщенням в будинку (квартирі),
що належить громадянинові на праві
приватної власності, встановлюється
угодою сторін.

Як вбачається із пояснень сторін
в судовому засіданні , позивачка не
бажає укладати таку угоду . Однак в
подальшому позивачці ніщо не заважає
укласти таку угоду між нею та
відповідачем , на що останній в
судовому засіданні не заперечував.

Керуючись ст..ст. 64,116,156,157 ЖК
України , ст.. 405 ЦК України , ст..ст.
10,11,209,212,214-215 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні
позову до ОСОБА_3 про виселення з
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами за АДРЕСА_3 без
надання іншого житлового приміщення .

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Козятинський міськрайонний суд
потягом десяти днів з дня отримання
сторонами повного рішення суду .

Суддя :підпис

З оригіналом вірно :

Суддя

Секретар

10.06.2014 року