Справа № 462/8090/13
Головуючий у 1 інстанції: Бориславський
Провадження № 22-ц/783/2196/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Левика Я.А.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

з участю:
представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
на рішення Залізничного районного суду
м. Львова від 05 грудня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання права власності на 1/2 частину
квартири,-

в с т а
н о в и л а:

23 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом, в якому просила визнати
за нею право власності на 1/2 ідеальну
частку квартири АДРЕСА_1, як на належну
їй частку в спільній з відповідачем
сумісній власності на квартиру,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
відповідач за її згодою належну йому 1/2
частку в квартирі подарував їхній
доньці, а тому інша 1/2 частина квартири
повинна належати їй на праві власності.
Зазначає, що спірна 1/2 частина квартири
знаходиться під арештом у зв"язку з
невиконанням відповідачем зобов"язань
перед банком, а тому порушені її як
майнові, так і житлові права і вона має
право на визначення належної їй частки
в квартирі у судовому порядку, оскільки
згоди відповідача на вирішення даного
питання в добровільному порядку немає.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 05 грудня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3
право власності на 1/2 ідеальну частку
квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь держави 2135 гривень 40 копійок
судового збору.

Рішення суду оскаржило публічне
акціонерне товариство (далі-ПАТ)
«УкрСиббанк», яке не брало участі у
розгляді даної справи, але вважає, що
оскаржуваним рішенням порушені права
та законні інтереси банку. Апелянт
просить скасувати рішення суду з
підстав неповного з'ясування обставин,
що мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права і ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу у задоволенні
позову.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що
на виконанні у Залізничному ВДВС ЛМУЮ
перебуває виконавче провадження з
виконання виконавчого листа, виданого
15 серпня 2012 року Залізничним районним
судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_4 у
користь АТ «УкрСиббанк»
заборгованості за кредитним договором
від 18 серпня 2006 року, укладеним між АКІБ
«УкрСиббанк», правонаступником якого
є апелянт, та відповідачем ОСОБА_4, у
розмірі 1 702 894 гривень 86 копійок, і у
зв"язку з невиконанням боржником
рішення суду в добровільному порядку,
актом опису й арешту майна від 20 серпня
2013 року описано нерухоме майно
боржника ОСОБА_4, а саме: 1/2 ідеальну
частку квартири АДРЕСА_1, для звернення
на неї стягнення в рахунок виконання
рішення суду. Апелянт зазначає, що з
ухваленням судом першої інстанції
оскаржуваного рішення право власності
на арештоване майно перейшло до
позивача, чим порушені законні права та
інтереси банку, як стягувача, оскільки
боржник ОСОБА_4 в добровільному порядку
не виконує рішення суду і не повертає
борг за кредитним договором. Апелянт
вважає, що суд у такий спосіб вирішив
питання про права банку, не залучивши
його до участі у справі, як третю особу,
хоча таке клопотання заявлялось. На
думку апелянта, суд першої інстанції
при вирішенні даної справи порушив
норми матеріального права, зокрема,
норми ч.2 ст.372 ЦК України та ст.ст.57, 70 СК
України.

В судове засідання інші учасники
судового розгляду не з"явились, хоча
про час та місце розгляду справи були
повідомлені у встановленому
процесуальним законом порядку (а.с.76-79),
клопотань про відкладення розгляду
справи не надходило, апелянт просив
розглядати справу у відсутності
їхнього представника, а тому розгляд
справи було проведено відповідно до
вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача в заперечення
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Судом встановлено, що сторони з 1983 року
перебувають у зареєстрованому шлюбі
(а.с.5).

У відповідності до реєстраційного
посвідчення від 13 липня 2000 року (а.с.6),
відповідач ОСОБА_4 на підставі договору
купівлі-продажу від 30 червня 2000 року
(а.с.30) придбав квартиру АДРЕСА_1.

У відповідності до договору дарування
від 17 січня 2012 року, відповідач ОСОБА_4
за згодою своєї дружини ОСОБА_3
подарував 1/2 ідеальну частину цієї
квартири доньці ОСОБА_5 (а.с.9).

Відповідач ОСОБА_4 є боржником у
виконавчому провадженні з виконання
виконавчого листа, виданого 15 серпня 2012
року Залізничним районним судом м.
Львова про стягнення з нього у користь
АТ «УкрСиббанк» заборгованості за
кредитним договором у розмірі 1 702 894
гривень 86 копійок (а.с.17-19, 49, 58-60, 62).

Постановою державного виконавця
Залізничного ВДВС ЛМУЮ від 20 вересня 2012
року накладено арешт на все належне
відповідачеві майно (а.с.20-21).

Актом опису й арешту майна від 20 серпня
2013 року описано нерухоме майно
боржника ОСОБА_4, а саме: 1/2 ідеальну
частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.51-54).

У відповідності до ст.60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

У відповідності до ст.63 СК України,
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

У відповідності до ч.1 ст.65 СК України,
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об"єктом спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя (ч.2 ст.65 СК).

Для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, згода другого з
подружжя має бути нотаріально
посвідчена.

У відповідності до ст.67 СК України,
дружина, чоловік мають право укласти з
іншою особою договір купівлі-продажу,
міни, дарування, довічного утримання,
застави щодо своєї частки у праві
спільної сумісної власності подружжя
лише після її визначення та виділу в
натурі або визначення порядку
користування майном.

У відповідності до ст.69 СК України,
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об"єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором (ст.70 СК).

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що
квартира АДРЕСА_1 була придбана
відповідачем під час шлюбу з позивачем,
а тому, згідно з нормою ст. 60 СК України,
є об"єктом спільної сумісної власності
подружжя.

Однак, задовольняючи вказаний позов в
повному обсязі, суд першої інстанції не
врахував названих вище норм ст.ст.65, 67
СК України і дійшов до неправильного
висновку про те, що відповідач,
відчужуючи 1/2 частку квартири за
договором дарування їхній з позивачем
доньці, розпорядився належною йому
часткою у праві спільної сумісної
власності на квартиру, оскільки ця
частка не була визначена і виділена
йому, як того вимагає ст.67 СК України, а
тому, згідно положень ст.65 цього
Кодексу, подарована відповідачем 1/2
частка квартири за договором дарування
від 17 січня 2012 року належала позивачеві
та відповідачеві на праві спільної
сумісної власності, відтак, інша 1/2
частина квартири, яка залишилась у
власності відповідача після укладення
ним договору дарування, є об"єктом
спільної сумісної власності сторін, як
подружжя, і підлягає поділу між ними.

Таким чином, виходячи із принципу
рівності часток у спільній сумісній
власності подружжя, закріпленому у ч.1
ст.70 СК України, позивач має право на 1/4
ідеальну частку квартири, оскільки
інша 1/4 частка квартири належить
відповідачеві.

Враховуючи викладені вище норми
матеріального права та мотиви, а також
те, що оскаржуваним рішенням суду
вирішено питання про права апелянта,
оскільки останній, як стягувач, заявляє
свої права на спірну частку у квартирі
в процесі виконання рішення суду в
іншій справі, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню за
апеляційною скаргою ПАТ «УкрСиббанк» з
ухваленням апеляційним судом нового
рішення про часткове задоволення
позову ОСОБА_3 та визнання за нею права
власності на 1/4 ідеальну частку в
зазначеній вище квартирі, як на належну
їй частку в спільній з відповідачем
сумісній власності.

З матеріалів справи встановлено, що
позивач є інвалідом другої групи (а.с.7)
і відповідно до ст.5 Закону України "Про
судовий збір" звільнена від сплати
судового збору, а тому, враховуючи
вимоги ст.88 ЦПК України та часткове
задоволення її позову, судовий збір у
розмірі 1067 гривень 50 копійок підлягає
стягненню з відповідача в дохід
держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313,
314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 05 грудня 2013 року скасувати і
ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4
частину квартири АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 1067
гривень 50 копійок судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили рішенням апеляційного
суду.

Головуючий:
________________ Бойко С.М.

Судді:
________________ Береза В.І.

________________ Левик Я.А.