Справа № 751/1418/14 Провадження №
22-ц/795/970/2014 Головуючий у I інстанції
-Маслюк Н.В. Доповідач - Позігун М.
І.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2014 року м.ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіПозігуна
М.І.суддів:Вінгаль В.М., Мамонової О.Є.
при секретарі:Остапенко Г.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на
ухвалу Новозаводського районного суду
м.Чернігова від 21 березня 2014 року у
справі за заявою ОСОБА_5 про скасування
рішення Постійно діючого третейського
суду при Всеукраїнській Громадській
Організації „Всеукраїнський
фінансовий союз" від 18.06.2013 року у
справі за позовом ПАТ „Альфа-Банк" до
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати ухвалу Новозаводського
районного суду м.Чернігова від 21
березня 2014 року, якою йому відмовлено в
задоволенні заяви про скасування
рішення Постійно діючого третейського
суду при Всеукраїнській Громадській
Організації „Всеукраїнський
фінансовий союз" від 18.06.2013 року, та
постановити нову ухвалу, якою його
заяву задовольнити.

Незаконність судового рішення апелянт
обгрунтовує невідповідністю висновків
суду про відсутність підстав для
задоволення заяви фактичним
обставинам справи. Апелянт зазначає, що
не був присутній під час вирішення
спору в третейському суді, але відносно
нього прийнято рішення щодо стягнення
грошових коштів. Отже, третейський суд
вирішив питання про права та обов'язки
осіб, які не брали участі у справі, що
призвело до винесення неправомірної
ухвали. ОСОБА_5 вважає неправомірним
висновок суду про підвідомчість спору
третейському суду, оскільки Законом
України від 03.02.2011 року №2983-VI статтю 6
Закону України „Про третейські суди"
доповнено пунктом 14, згідно якого
третейські суди не можуть розглядати
справи у спорах щодо захисту прав
споживачів, у тому числі споживачів
послуг банку (кредитної спілки). Крім
того, апелянт вказує, що умова договору,
викладена в п.6 кредитного договору
щодо третейського розгляду спорів,
суперечить п.14 ч.1 ст.6 Закону України
„Про третейські суди", а тому є
нікчемною, оскільки дійсність такого
положення у судовому порядку не
визнавалась.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали третейської справи, суд
приходить до слідуючого висновку.

По справі встановлено, що рішенням
Постійно діючого третейського суду при
Всеукраїнській Громадській
Організації „Всеукраїнський
фінансовий союз" від 18 червня 2013 року
позов ПАТ „Альфа-Банк" задоволено;
стягнуто зі ОСОБА_5 на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
№500260180 від 13.03.2012 року у сумі: за
кредитом - 144936,23 грн., по відсотках - 13148,01
грн., по комісії - 7992 грн., штраф - 4500 грн.;
вирішено питання про судові витрати.

Відмовляючи в задоволенні заяви
ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із
відсутності підстав, передбачених ст. 51
Закону України „Про третейські суди"
та ст. 389-5 ЦПК України, для скасування
рішення третейського суду.

Дані висновки суду ґрунтуються на
матеріалах справи і відповідають
вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів третейської
справи, 13 березня 2012 року між ПАТ
„Альфа-Банк" та ОСОБА_5 укладено
кредитний договір №500260180, згідно умов
якого банк надав позичальнику 150 000 грн.,
процентна ставка за користування
кредитом - 25% річних, дата остаточного
повернення кредиту - 14.03.2017 року.

Пунктом 6 зазначеного договору
визначено, що сторони погодились
внести до Кредитного договору
застереження, яке є третейською угодою
в розумінні ст.12 Закону України „Про
третейські суди" про те, що судовий
захист прав та законних інтересів, які
мають сторони в зв'язку з Кредитним
договором та розгляд і вирішення всіх
не вирішених сторонами шляхом
переговорів спорів, які виникають або
можуть виникнути між сторонами з
питань виконання, зміни, розірвання
ними Кредитного договору відбувається
у Постійно діючому третейському суді
при Всеукраїнській громадській
організації „Всеукраїнський
фінансовий союз" у відповідності до
його Регламенту, який є невід'ємною
частиною цієї третейської угоди та з
якими сторони до підписання цього
договору ознайомлені та згодні.

Таким чином, згідно третейського
застереження сторони дійшли
домовленості щодо передачі на розгляд
третейського суду спору, а право сторін
передати спір на розгляд третейського
суду, крім випадків, встановлених
законом, відповідає положенням ч.1 ст.
17 ЦПК України та ст. 5 Закону України
„Про третейські суди".

Виходячи з положень статей 55, 124
Конституції України, ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, змісту закону
№ 1701-IV „Про захист прав споживачів"
незалежним і безстороннім судом є лише
суд, створений згідно Конституції
України.

Як зазначив Конституційний Суд в
рішенні № 1-рп/2008 від 10 січня 2008 року,
гарантуючи судовий захист з боку
держави, Основний Закон України
водночас визнає право кожного
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань
(частина п'ята статті 55). Це
конституційне право не може бути
скасоване або обмежене (частина друга
статті 22, стаття 64 Конституції України).

Практика Європейського суду з прав
людини свідчить, що звернення фізичних
та/або юридичних осіб до третейського
суду є правомірним, якщо відмова від
послуг державного суду відбулася за
вільним волевиявленням сторін спору
(Рішення у справі „Девір проти Бельгії"
від 27 лютого 1980 року).

Законом України від 3 лютого 2011 року
„Про внесення зміни до статті 6 Закону
України „Про третейські суди" щодо
підвідомчості справ у сфері захисту
прав споживачів третейським судам",
який набрав чинності 11 березня 2011 року,
третейські суди не мають права
розглядати справи у спорах щодо
захисту прав споживачів послуг банку
(кредитної спілки).

Проте, спір між ПАТ „Альфа-Банк" і
ОСОБА_5, розглянутий третейським судом,
не є спором про захист прав споживачів
і не віднесений статтею 6 Закону
України „Про третейські суди" до
спорів, які не підлягають розгляду
третейським судом, оскільки
третейським судом вирішувалося
питання про стягнення заборгованості
боржника перед кредитором.

Крім того, не можуть бути прийняті
судом до уваги доводи апелянта щодо
вирішення третейським судом питання
про права і обов'язки осіб, які не брали
участь у справі, оскільки в пункті 5 ст.
51 Закону України „Про третейські суди"
мова йде про склад осіб по справі, а не
про розгляд справи без участі всіх
сторін.

З врахуванням вищевикладеного та
відсутності в матеріалах справи
доказів наявності підстав,
передбачених ст.51 Закону України „Про
третейські суди" та ст. 389-5 ЦПК України,
для скасування рішення третейського
суду й інші доводи апеляційної скарги,
в тому числі щодо нікчемності
третейської угоди, не спростовують
законності судового рішення, яке
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ч.1 п.1, 313-315, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Новозаводського районного суду
м.Чернігова від 21 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий:Судді: