Справа № 486/2642/13-ц
Провадження № 2/486/48/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 квітня 2014 року
Южноукраїнський міський суд
Миколаївської області

у складі: головуючого
Бобровського І. М.

при секретарі Зацепіній І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Южноукраїнську Миколаївської області
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства "ПриватБанк" в
особі Миколаївської філії до ОСОБА_1
про виселення , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_1 про виселення з
квартири АДРЕСА_3

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що між Банком та відповідачем
26.07.2007 року було укладено кредитний
договір № NКUCG106150121 згідно якого
відповідач отримав кредит у розмірі 24
500.00 доларів США з кінцевим терміном
повернення 25.07.2027 року. З метою
забезпечення виконання відповідачем
умов за кредитним договором між ПАТ КБ
"ПриватБанк" та ОСОБА_1 06.08.2007 року було
укладено договір іпотеки б/н, згідно
якого відповідач надав Банку в іпотеку
нерухоме майно, а самеАДРЕСА_3,
загальною площею 35.40 кв.м., що належить
йому на праві власності. Рішенням
Южноукраїнського міського суду
Миколаївської області від 23 липня 2013
року, звернуто стягнення
заборгованості за кредитним договором,
на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_3
Миколаївської області, шляхом надання
ПАТ КБ «ПриватБанк» права продажу
вказаного предмету іпотеки з
початковою ціною на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності, не нижче 126 250 грн. 00 коп., та
укладення договору купівлі-продажу
іпотекодержателем від імені ОСОБА_1
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, реєстрацією правочину
купівлі-продажу предмету іпотеки у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, з проведенням дій щодо
коригування технічної документації
відповідно до поточного стану
нерухомості, її перепланування та
перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення Публічним акціонерним
товариством Комерційний банк
"ПриватБанк" всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки.

10 квітня 2014 року позивач надав уточнену
позовну заяву та просить виселити з
квартири АДРЕСА_3 Миколаївської
області ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які
проживають та зареєстровані у вказаній
квартирі та стягнути понесені судові
витрати.

В судове засідання сторони не
з'явились. Представник позивача
просить слухати справу без його участі,
зазначає, що підтримує позовні вимоги.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка також
є законним представником
неповнолітнього ОСОБА_3, причину неявки
суду не повідомили про день місце та
час розгляду справи повідомлені вчасно
та належним чином. Клопотань про
відкладення розгляду справи або про
розгляд справи у їх відсутність до суду
не надходило. Представник третьої
особи служби у справах дітей, направив
до суду письмову заяву, в якій просить
розглянути справу без його участі,
просить при прийнятті рішення
врахувати інтереси малолітнього
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України,
якщо суд не має відомостей про причину
неявки відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).

Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Представник позивача не заперечує
проти ухвалення заочного рішення.

Визнаючи наявні матеріали про права та
взаємини сторін достатніми, суд
розглянув справу у відсутності
відповідача на підставі ст.224 ЦПК
України, заочно.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК
України, в зв'язку з неявкою учасників
процесу в судове засідання, фіксування
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи,
судом встановлено, що 26.07.2007 року між
Банком та відповідачем ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір № NКUCG106150121
згідно якого відповідач отримав кредит
у розмірі 24 500 доларів США з виплатою
12,00 % річних за користування кредитними
коштами строком дії до 25.07.2027 року (а.с.
6-8).

Умови передбачені договором
відповідач належним чином не виконав,
заборгованість перед Банком не
погасив.

З метою забезпечення виконання
відповідачем умов за кредитним
договором між ПАТ КБ "ПриватБанк"та
ОСОБА_1 06.08.2007 року було укладено
договір іпотеки б/н, згідно якого
відповідач надав Банку в іпотеку
нерухоме майно, АДРЕСА_3 в м.
Южноукраїнську, загальною площею 35.4
кв.м., що належить йому на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу (а.с. 9-13). Згідно п. 12.1.2,
п.12.2 вказаного Договору, дружина
іпотекодавця ОСОБА_2 надала згоду на
укладення такого договору.
Малолітніх/неповнолітніх дітей, які
мають на цей момент будь-які права щодо
квартири, яка є предметом цього
договору, небуло.

Рішенням Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 23 липня
2013 року, звернуто стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_3
Миколаївської області, загальною
площею 35.4 кв.м, житловою площею 19.2 кв.м,
яка належить на праві власності ОСОБА_1
на підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого 26.07.2007 року за реєстровим
№ 2871, приватним нотаріусом
Южноукраїнського міського
нотаріального округу Миколаївської
області ОСОБА_4, зареєстрованого тоді ж
в Державному реєстрі прав власності на
нерухоме майно під реєстраційним №
19629792 (а.с. 14-16).

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передану в іпотеку
квартиру на адресу відповідача
позивачем 02.08.20131р. за вихідним номером
30.1.0.0/2-928 направлялася письмова вимога
про виселення, проте відповідач
добровільно помешкання не звільнив
(а.с. 17, 20).

У ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»
зазначено, що звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Порядок виселення мешканців з будинку,
який є предметом іпотеки передбачений
ч.2 і 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку»,
відповідно до якого після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги.

Якщо мешканці не звільнять житловий
будинок або житлове приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк, добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
осіб, що мешкають у житловому будинку,
який є предметом іпотеки, встановлений
і ч. 3 ст. 109 ЖК України, а саме, виселення
із займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом. Виселення проводиться
добровільно або в судовому порядку.
Громадянам, яких виселяють з жилих
приміщень при зверненні стягнення на
жилі приміщення, що були придбані ними
за рахунок кредиту (позики) банку чи
іншої особи, повернення якого
забезпечене іпотекою відповідного
жилого приміщення виселяються без
надання іншого приміщення. Звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.
Після прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги, якщо сторонами не
погоджено більший строк. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що
вимоги зазначені у ч. 3 ст. 109 ЖК України
та частинах 2 та 3 ст.40 Закону України
«Про іпотеку» позивачем виконані, а
тому позов підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги банку про
виселення відповідачів, суд не приймає
до уваги посилання представника служби
у справах дітей на вимоги ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей» від 02.06.2005 року, з
огляду на наступне.

У відповідності зі ст. 17 ч.3 Закону «Про
охорону дитинства» батьки або особи,
які їх замінюють, не мають права без
дозволу органів опіки і піклування,
наданого відповідно до закону,
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню та/або
державній реєстрації, відмовлятися від
належних дитині майнових прав,
здійснювати поділ, обмін, відчуження
житла, зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Згідно зі ст. 18 того ж Закону держава
забезпечує право дитини на проживання
в таких санітарно-гігієнічних та
побутових умовах, що не завдають шкоди
її фізичному та розумовому розвитку;
діти - члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем;
органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла.

В судовому засіданні встановлено, що на
час укладення договору іпотеки, 06
серпня 2007 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, не
мали дітей, а ОСОБА_3 народжений 2009 року,
тобто після укладення договору
іпотеки, майнових прав відносно
забезпеченої договором іпотеки
квартири, не має .

Тому, передача квартири АДРЕСА_3
Миколаївської області в іпотеку за
іпотечним договором не потребувала
дозволу на це органу опіки та
піклування, як це передбачено нормами
Законів України «Про охорону
дитинства», «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей», бо не порушувала
майнові права неповнолітніх дітей.

Проживання в квартирі малолітньої
дитини не є підставою для відмови в
позові, оскільки рішення суду про
звернення стягнення на квартиру
набрало законної сили. Крім того дана
квартира була передана в іпотеку ще до
реєстрації та проживання в ній
малолітньої дитини, а відтак станом на
час укладення договору іпотеки, дитина
не мала права користування або права
власності на вказану квартиру.

Таким чином, враховуючи вище викладене,
суд вважає, що є підстави для виселення
відповідача ОСОБА_1 та членів його
сім»ї - ОСОБА_2, ОСОБА_3, з квартири
АДРЕСА_3 Миколаївської області, яка є
предметом іпотеки.

Згідно ст. 88 ЦПК України стягненню з
відповідача на користь позивача
підлягають понесені ним та
документально підтверджені, судові
витрати про сплату судового збору у
розмірі 229.40 грн. та про забезпечення
доказів в сумі 114.70 грн., всього 344.10 грн..
(а.с. 2).

На підставі викладеного, керуючись ст.
8, 10, 11, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1, про виселення,
задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, з
квартири АДРЕСА_3 Миколаївської
області.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН:
НОМЕР_1, на користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" судові витрати в сумі
344.10 грн..

Рішення може бути оскаржено в судову
палату з цивільних справ апеляційного
суду Миколаївської області, шляхом
подачі апеляційної скарги до
Южноукраїнського міського суду,
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя Южноукраїнського

міського суду
І. М. Бобровський