Номер провадження 22-ц/775/4108/2014
Головуючий в 1-й інстанції:Мірошкін О.І.
Доповідач: Тимченко О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

Головуючого судді
Жданової В.С.,

суддів
Принцевської В.П., Тимченко О.О.,

при секретарі:
Забавіній О.М.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Єнакіївського
міського суду Донецької області від 10
лютого 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання
шлюбу недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Єнакіївського
міського суду Донецької області від 10
квітня 2014 року у задоволені позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання
шлюбу недійсним відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
позивачка ОСОБА_1 принесла апеляційну
скаргу в якій ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового про задоволення її позовних
вимог в повному обсязі, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначила, що судом першої
інстанції не звернуто увагу на те, що
укладення спірного шлюбу з
відповідачем було здійснено під
впливом психологічного та фізичного
насильства з боку відповідача, адже
наміру створювати сім'ю з відповідачем
не було взагалі, а укладення шлюбу було
необхідно відповідачу для уникнення
кримінальної відповідальності та
покарання за незаконний продаж
квартири, що належала їй. Вважає, що суд
першої інстанції не в повному обсязі та
не всебічно надав оцінку доказам по
справі.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
доводи апеляційної скарги підтримала
та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
про свідчить телефонограма № 3/1382 (а.с.
225).

Представник третьої особи відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану Солом'янського районного
управління юстиції у м. Києві в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, про свідчить факсограма (а.с.
227-228).

Апеляційний суд вважає за можливе
розглядати справу у відсутність
відповідача та представника третьої
особи, оскільки відповідно до вимог
ст.305 ч.2 ЦПК України неявка сторін або
інших осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення позивачки, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів апеляційного суду
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції залишенню без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, апеляційний
суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції
встановлено та вбачається із
матеріалів справи, що 29 лютого 2008 року
відділом актів цивільного стану
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що складено
актовий запис № 227 (а.с. 4, 28). Спільних
дітей від шлюбу не має.

ОСОБА_1 була зареєстрована у
квартирі АДРЕСА_1 з 03 травня 2007 року і
знята з реєстраційного обліку 06
березня 2008 року згідно її заяви (а.с. 64).

Відмовляючи в задоволені
позовних вимог ОСОБА_1 суд першої
інстанції виходив із відсутності та
недоведеності підстав для визнання
шлюбу недійсним за рішенням суду.

Такий висновок суду є вірним та
ґрунтується на вимогах матеріального
та процесуального права.

Відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є
сімейний союз жінки та чоловіка,
зареєстрований у органі державної
реєстрації актів цивільного стану .

Шлюб ґрунтується на вільній згоді
жінки та чоловіка. Примушування жінки
та чоловіка до шлюбу не допускається
(ч.1 ст.24 СК України).

За положеннями СК України, шлюб є
добровільний сімейний союз
(спільність) жінки та чоловіка,
спрямований на створення сім'ї,
зареєстрований у встановленому
порядку з дотриманням вимог закону, і
такий, що породжує у них особисті та
майнові права й обов'язку подружжя.

Згідно до ч.ч. 1,2 ст.28 СК України,
визначено, що заява про реєстрацію
шлюбу подається жінкою та чоловіком до
будь-якого органу державної реєстрації
актів цивільного стану за їхнім
вибором. Заява про реєстрацію шлюбу
подається жінкою та чоловіком
особисто.

Статтею 38 СК України, передбачено, що
підставою недійсності шлюбу є
порушення вимог, встановлених статями
22, 24-26 цього Кодексу.

У частині 1 ст.40 СК України, закріплено,
що шлюб визнається недійсним за
рішенням суду, якщо він був
зареєстрований без вільної згоди жінки
або чоловіка.

Згода особи не вважається вільною,
зокрема, тоді, коли в момент реєстрації
шлюбу вона страждала тяжким психічним
розладом, перебувала у стані
алкогольного, наркотичного,
токсичного сп'яніння, в результаті чого
не усвідомлювала сповна значення своїх
дій і (або) не могла керувати ними, або
якщо шлюб було зареєстровано в
результаті фізичного чи
психологічного насильства.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.13 постанови від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», згідно з СК
шлюб може бути визнано недійсним за
рішенням суду або за заявою
заінтересованої особи до органу РАЦС.
При розгляді судом справ про визнання
шлюбу недійсним слід мати на увазі, що
за наявності одних підстав суд
зобов'язаний, а за наявності інших суд
може визнати шлюб недійсним. За
рішенням суду шлюб обов'язково
визнається недійсним, якщо він був
зареєстрований без вільної згоди жінки
або чоловіка, а також у разі його
фіктивності (ст. 40 СК). Шлюб не може бути
визнано недійсним, якщо на момент
розгляду справи відпали обставини, які
засвідчують відсутність згоди особи на
шлюб або її небажання створити сім'ю.

Відповідно до положень СК України при
розгляді спорів щодо визнання шлюбу
недійсним суду необхідно встановити
всі обставини справи, зокрема, стосунки
подружжя до шлюбу, його тривалість,
спільне проживання у разі тимчасового
або роздільного проживання, його
причини, ведення господарства
подружжям у шлюбі, набуття спільного
майна, інші докази, які б свідчили про
бажання добровільно створити сім'ю чи
про його відсутність.

Висновок суду відповідає обставинам
справи і ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст.58 ЦПК України передбачено,
що належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.59 ЦПК України, суд не
бере до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку встановленого
законом. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підстав належних та допустимих
доказів, досліджених у судовому
засідання судом першої інстанції вірно
встановлено відсутність передбачених
СК України підстав для визнання
недійсним шлюбу за рішенням суду у
зв'язку з фізичних чи психологічним
насильством, що сплинуло на вільність
бажання позивачки на укладення шлюбу з
відповідачем, в свою чергу позивачем
ОСОБА_1 не надано ні суду першої
інстанції, ні суду апеляційної
інстанції доказів та підтвердження
своїх позовних вимог та доводів
апеляційної скарги відносно визнання
шлюбу недійсним.

Посилання апелянта на те, що укладення
шлюбу відповідачу необхідно було для
уникнення кримінальної
відповідальності та покарання за
незаконний продаж її кварти, не знайшли
свого підтвердження, як у суд першої
інстанції, так і у суду апеляційної
інстанції та спростовуються
дослідженими матеріалами справи з яких
вбачається, що постановою
оперуповноваженого ВКР Дніпровського
РУ ГУМВС України в м. Києві від 26
березня 2011 року відмовлено у порушенні
кримінальної справи за ст.190 КК України
по заяві ОСОБА_1 щодо неправомірних дій
ОСОБА_2 на підставі п.2 ст.6 КПК України
(а.с. 53-54) та постановою
оперуповноваженого ВКР Оболонського
РУ ГУ МВС України в м. Києві від 12 жовтня
2012 року в порушенні кримінальної
справи по заяві ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2
за ст.190 КК України відмовлено (а.с. 120-121),
а ОСОБА_2 був засуджений вироком
Дніпровського районного суду м. Києва
від 17 лютого 2011 року за скоєння злочину,
передбаченого ч.2 ст.185 КК України
(таємне викрадення чужого майна,
вичинена повторно (а.с. 55-57).

Крім того, з матеріалів справи
вбачається та об'єктивно встановлено
належними і допустимими доказами, що
між сторонами ще і до укладення шлюбу
існували дружні стосунки, які у
подальшому стали подружжям, так і після
укладення шлюбу. Підчас відбування
ОСОБА_2 покарання у вигляді позбавлення
волі у виправній колонії, що
підтверджено карткою обліку побачень,
видачі передач, посилок та бандеролей
засудженого ОСОБА_2 (а.с. 176-177)
вбачається, що ОСОБА_1 26 серпня 2011 року
прибувала на побачення, як дружина, що
свідчить про добровільне підтримання
шлюбних стосунків.

Доводи апеляційної скарги, що судом
першої інстанції допущено порушення
процесуальних прав при досліджені
доказів, а саме при прийняття до уваги
письмових заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_4
посвідчених приватним нотаріусом та
оцінювання їх як пояснень свідків за
своїм змістом є неспроможними,
оскільки вони судом першої інстанції
оцінені як письмові докази у взаємному
зв'язку з іншими доказами та і окремо,
такі процесуальні дії суду першої
інстанції є вірними та спростовуються
матеріалами справи, а саме журналом
судового засідання від 10 лютого 2014 року
(а.с. 181-182), яз якого вбачається, що у
судовому засідання був допитаний в
якості свідка ОСОБА_5 попереджений про
кримінальну відповідальність за
завідомо неправдиве показання і
відмову від давання показань та
приведений судом до присяги (а.с. 180),
який дав пояснення по справі, а тому
вважати такі докази неналежними у суду
першої інстанції підстав не було і їх
оцінка проведена у відповідності до
ст.212 ЦПК України.

Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд першої інстанції дав оцінку всім
доказам наданим сторонами у справі.

Згідно ж ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до
компетенції суду апеляційної
інстанції не входять повноваження щодо
переоцінки доказів, досліджених судом
першої інстанції з додержанням
встановленого порядку.

Інші доводи апеляційної скарги
були предметом дослідження суду першої
інстанції, висновки суду вони не
спростовують.

Колегія суддів апеляційної інстанції
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
правовідносини, які склалися між
сторонами, надав їм належну оцінку, в
рішення суду повно відображені
обставини справи, що мають суттєве
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Оскаржуване рішення повністю
відповідає усім вимогам ст.ст.213-215 ЦПК
України та є законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно
визначився з нормами матеріального
права, які регулюють правовідносини,
що виникли між сторонами і
обґрунтовано дійшов висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують фактичних обставин
справи, встановлених судом і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

З матеріалів апеляційної скарги та
змісту оскаржуваного рішення
вбачається, що скарга є
необґрунтованою, оскільки викладені в
ній доводи не дають підстав для
висновків щодо їх незаконності і
неправильності, та не призвело або не
могло призвести до неправильного
вирішення спору.

Відповідно до положень ч.2 ст.308 ЦПК
України та роз'яснень що містяться у п.
18 постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, що
законне, обґрунтоване та правильне по
суті й справедливе рішення суду не може
бути скасоване з одних лише формальних
міркувань, а тому апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315
ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Єнакіївського міського
суду Донецької області від 10 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
Судді: