Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Матвєєвої Ю. О., при секретарі Кадимовій
А.І., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про стягнення
заборгованої суми індексації
заробітної плати з компенсацією,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року позивачка звернулась
до Публічного акціонерного товариства
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" (далі - ПАТ «ММК
ім. Ілліча») про стягнення суми
індексації заробітної плати з
компенсацією, зазначивши, що з 08
вересня 1972 року по 21 грудня 2010 року
перебувала у трудових відносинах з
відповідачем. Під час її роботи на
підприємстві, при виплаті заробітної
плати не проводилася індексація,
передбачена діючим законодавством,
внаслідок чого порушені її права на
оплату праці, які мають бути відновлені
шляхом зобов'язання підприємства
провести та виплатити їй індексацію
заробітної плати. Просить стягнути з
відповідача на її користь індексацію
заробітної плати за період з 01 березня
2003 року по 21 грудня 2010 року, з
урахуванням компенсації, яка
нараховується при втраті частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати відповідно до Закону
України «Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати»,
відповідно до наданого відповідачем
розрахунку.

Позивачка у судове засідання не
з'явилась, надала суду заяву про
розгляд справи за її відсутності, в
якій зазначила, що підтримує позовні
вимоги та просить їх задовольнити
відповідно до наданого відповідачем
розрахунку.

Представник відповідача ПАТ «ММК ім.
Ілліча» до судового засідання не
з'явився, надав суду заяву про розгляд
справи без його присутності, а також
письмові заперечення проти позову, в
яких зазначив, що позовні вимоги не
визнає. На виконання вимог суду
відповідач провів розрахунок суми
індексації заробітної плати без
врахування регулярного підвищення
розміру заробітної плати позивача,
однак вважає, що такий розрахунок не
може застосовуватися до спірних
правовідносин, оскільки згідно
Постанови КМУ № 1078 від 17 липня 2003 року
діяв механізм проведення індексації
заробітної плати, який дозволяв
підвищення грошових доходів населення
із застосуванням випереджуючого
методу розрахунку індексації (з
врахуванням прогнозного рівня
інфляції). Заробітна плата позивача у
2003-2011 роках не підлягала обов'язковій
індексації у разі перевищення індексом
споживчих цін порогу індексації в
розмірі 101 %, оскільки розмір заробітної
плати позивача регулярно переглядався
відповідачем в сторону збільшення.
Позовні вимоги щодо стягнення на
користь позивача витрат на правову
допомогу також вважає
необґрунтованими, оскільки
відповідачем не було порушено трудових
прав позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивачки підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивачка з 08
вересня 1972 року по 21 грудня 2010 року
перебувала у трудових відносинах із
ПАТ «ММК ім. Ілліча», що
підтверджується відповідними записами
в трудовій книжці. За цей період їй
нараховувалась і виплачувалась
заробітна плата.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
оплату праці» заробітною платою є
винагорода у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану роботу.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
оплату праці» в період між переглядом
розміру мінімальної заробітної плати
індивідуальна заробітна плата
підлягає індексації згідно з чинним
законодавством.

Індексація заробітної плати
здійснюється на підставі Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» та Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 липня 2003 року № 1078.

Індексація грошових доходів населення
- встановлений законами та іншими
нормативно-правовими актами України
механізм підвищення грошових доходів
населення, що дає можливість частково
або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів і
послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів
населення є оплата праці (грошове
забезпечення) як грошовий дохід
громадян, одержаний ними в гривнях на
території України і який не має
разового характеру.

У відповідності з положеннями ч. 5 ст. 2
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення» (далі -
Закону) індексації підлягають грошові
доходи громадян, одержані ними в
гривнях на території України і які не
мають разового характеру, в тому числі,
оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону
індексація грошових доходів населення
проводиться в разі, коли величина
індексу споживчих цін перевищила поріг
індексації, який встановлюється в
розмірі 101 відсотка.

Відповідно до ст. 5 Закону підприємства,
установи та організації підвищують
розміри оплати праці у зв'язку з
індексацією за рахунок власних коштів.

Обчислення індексу споживчих цін для
індексації грошових доходів населення
провадиться наростаючим підсумком,
починаючи з місяця введення в дію цього
Закону.

Для проведення подальшої індексації
грошових доходів населення обчислення
індексу споживчих цін починається за
місяцем, в якому індекс споживчих цін
не перевищив поріг індексації,
зазначений в частині першої цієї
статті.

Підвищення грошових доходів населення
у зв'язку з індексацією здійснюється з
першого числа місяця, що настає за
місяцем, у якому опубліковано індекс
споживчих цін.

Зазначений порядок індексації,
заробітної плати передбачений і п. 1-1
«Порядку проведення індексації
грошових доходів населення»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003
року, з наступними змінами та
доповненнями.

Структуру заробітної плати визначено у
статті 2 Закону України "Про оплату
праці", якою передбачено існування
основної заробітної плати, додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

Додаткова заробітна плата - це
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до складу фонду додаткової заробітної
плати згідно з підпунктом 2.2.7
Інструкції зі статистики заробітної
плати, затвердженої наказом
Держкомстату України від 13 січня 2004
року № 5, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України
визначено, що у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Таким чином, індексація є складовою
частиною заробітної плати, є
додатковою заробітною платою і у разі
порушення законодавства про оплату
праці в частині її виплати, працівник
має право звернутися до суду з позовом
про стягнення належної йому індексації
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати», підприємства, установи та
організації усіх форм власності та
господарювання здійснюють компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
випадку порушення встановлених
строків їх виплати, у тому числі з вини
власника або уповноваженого ним органу
(особи).

Згідно ст. 3 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати», сума компенсації
обчислюється шляхом множення суми
нарахованого, але не виплаченого
громадянину доходу за відповідний
місяць (після утримання податків і
обов'язкових платежів) на індекс
інфляції в період невиплати доходу
(інфляція місяця, за який виплачується
доход, до уваги не береться).

Вирішуючи питання щодо суми, яка
підлягає стягненню, суд приходить до
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час роботи позивачки на підприємстві з
01 березня 2003 року по 21 грудня 2010 року
при перевищенні порогу інфляції, який
встановлюється в розмірі 101 відсоток,
заробітна плата останньої не
індексувалась. За вказаний період сума
заборгованості індексації заробітної
плати з компенсацією складає 1062,89 грн.,
що підтверджується довідкою
підприємства. Вказаний розрахунок
позивачкою не оспорюється та не
спростовується, та саме ця сума
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивачки, оскільки
відповідачем не надано суду даних щодо
підвищення заробітної плати позивачці
випереджаючим методом. Інших даних
суду не надано, тому суд виходить з
доказів наданих до суду сторонами на
момент розгляду справи.

Суд не приймає до уваги заперечення
відповідача з посиланням на фактичну
сплату вказаної суми позивачу,
оскільки відповідних доказів
відповідачем суду не надано.

Враховуючи, що індексація на заробітну
плату входить до структури заробітної
плати, з якої проводяться відрахування
податків та обов'язкових платежів як з
заробітної плати, а в наданому
відповідачем розрахунку індексації, що
підлягає виплаті позивачу, не
зазначені суми відповідних
відрахувань податків і обов'язкових
платежів, суд приходить до висновку, що
при виплаті відповідачем присуджених
для позивача сум належить утримати з
них передбачені законом податки і
обов'язкові платежі.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

За змістом вказаного положення,
законною підставою для відшкодування
моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП
України є факт порушення прав
працівника у сфері трудових відносин,
яке призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагало від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31 березня 1995 року із змінами внесеними
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 5 від 25 травня 2001 року « Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» розмір моральної шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань фізичних, душевних,
психічних) та з урахування інших
обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди»роз'яснено, що відповідно до ст.
237-1 КЗпП України за наявності порушення
прав працівника у сфері трудових
відносин (незаконне звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я умовах
тощо), яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що
внаслідок не виплати відповідачем
позивачці частини заробітної плати,
останній була спричинена моральна
шкода, між тим, розмір визначений
позивачкою у розмірі 1000 грн. є
завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд враховує
конкретні обставини справи, характер
порушення прав позивача, істотність
вимушених змін у його житті через
тривалу невиплату заробітної плати та
зусиль, вжитих для відновлення
трудових прав, приходить до висновку,
що достатньою і справедливою буде
компенсація моральної шкоди в розмірі
100 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею та документально підтверджені
судові витрати.

У відповідності до ч. 3 ст. 79 ЦПК України
до судових витрат належать, в тому
числі, витрати на правову допомогу. Як
вбачається з матеріалів справи,
витрати на правову допомогу, понесені
позивачкою, а саме: за консультацію,
складання позовної заяви - складають 500
грн. Позивачка має право на
відшкодування судових витрат, якщо
буде доведено, що такі витрати були
фактичними і неминучими, а їх розмір
обґрунтованим. Виходячи з наведеного,
суд вважає достатньо у відшкодування
судових витрат суму в розмірі 250 грн.,
яка підлягає стягненню на користь
позивачки з відповідача.

У зв'язку із задоволенням позовних
вимог, судові витрати по справі, що
складаються з витрат на сплату
судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп.,
від сплати яких позивачка була
звільнена при подачі позову,
підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 33 Закону України
«Про оплату праці», ст.ст. 2, 4 Закону
України "Про індексацію грошових
доходів населення", ст. 233 КЗпП України,
ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 208, 212-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про стягнення
заборгованої суми індексації
заробітної плати з компенсацією -
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «ММК ім. Ілліча», юридична
адреса: м. Маріуполь, вул. Левченко, 1
() на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, яка проживає у
АДРЕСА_1 картковий рахунок НОМЕР_2 в ПАТ
КБ «ПриватБанк», МФО № 305299, рахунок
одержувача НОМЕР_3, ЄДРПОУ № 14360570,
індексацію заробітної плати з
компенсацією заборгованості за період
з 01 березня 2003 року по 21 грудня 2010 року в
сумі 1062,89 грн. з утриманням ПАТ «ММК ім.
Ілліча» з цієї суми передбачених
законом податків та обов'язкових
платежів при її виплаті, а також судові
витрати на правову допомогу в розмірі
250 грн. та моральну шкоду в розмірі 100,00
грн.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «ММК ім. Ілліча», юридична
адреса: м. Маріуполь, вул. Левченко, 1
() на користь держави
судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський районний суд м.
Маріуполя Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Ю. О. Матвєєва