Справа №545/342/14-ц
№2/545/481/14
"16" червня 2014 р. Полтавський районний
суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Шелудякова Л.В.,
при секретарі Лабовкіній Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
Представник позивача звернувся
до суду із вищевказаною позовною
заявою до відповідача, посилаючись на
те, що відповідно до договору від 13
січня 2008 року, укладеного між ЗАТ
комерційний банк «ПриватБанк»,
правонаступником якого став ПАТ
комерційний банк «ПриватБанк» та
відповідачем ОСОБА_1, остання отримала
кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердила підписом у
заяві свою згоду на те, що підписана
заява разом з Умовами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між нею та банком Договір.
Зазначив, що банк виконав свої
зобов'язання за договором, а відповідач
їх не виконує, у зв'язку з чим станом на
23 січня 2014 року за нею виникла
яка складається з заборгованості: за
кредитом в сумі 2399 грн. 22 коп., по
процентам за користування кредитом - 9471
грн. 50 коп., по комісії за користування
кредитом в сумі 4498 грн. 35 коп.
Враховуючи вказане, просив стягнути з
відповідача на користь банку вказану
суму заборгованості та судові витрати.
Представник позивача направив до суду
заяву про розгляд справи без його
участі, позов просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 направила до
суду заяву про застосування строку
позовної давності, в судове засідання
не з'явилась, хоча була належним чином
повідомлена про час та місце розгляду
справи, а тому відповідно до ст. 224 ЦПК
України суд вважає за можливе ухвалити
рішення по справі при заочному
розгляді справи у відсутності
відповідача.

Дослідивши докази у справі, суд
приходить до наступного.

Статтею 11 ЦПК України визначено
принцип диспозитивності цивільного
судочинства, відповідно до якого суд
розглядає цивільні справи не інакше
як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
Цивільного процесуального кодексу
України, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує зокрема:
чи мали місце обставини, якими
обґрунтовуються вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини
випливають зі встановлених обставин;
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у
справі доказами, які надані сторонами.

Встановлено, що між ЗАТ
комерційний банк «ПриватБанк»,
правонаступником якого став ПАТ
комерційний банк «ПриватБанк», та
відповідачем ОСОБА_1 13 січня 2008 року був
укладений договір, відповідно до якого
остання отримала кредит у розмірі 3000
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.
Відповідач своїм підписом підтвердила
згоду на те, що підписана заява разом з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою складає між нею та банком
Договір (а.с.9-13).

Нормою ст.60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог.

При укладенні договору від 12 грудня 2005
року сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК
України. Згідно даної статті договором
приєднання є договір, умови якого
встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Відповідно до п.9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

В порушення зазначених норм закону та
умов договору відповідач ОСОБА_1
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконала.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за
договором станом на 23 січня 2014 року за
нею виникла заборгованість в сумі 16368
грн. 89 коп., яка складається з
заборгованості: за кредитом в сумі 2399
грн. 22 коп., по процентам за
користування кредитом - 9471 грн. 50 коп.,
по комісії за користування кредитом в
сумі 4498 грн. 35 коп. (а.с.5-8).

За змістом ст.ст.610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної даності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до п.9.12, договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну кожна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на такий же термін.

Пунктом 6.4 Умов передбачено, що у
випадку незгоди зі змінами правил
та/або тарифів банку, позичальник
зобов'язаний надати банку письмову
заяву про розірвання цього договору і
здійснити погашення заборгованості
перед банком (у випадку, якщо вона є), в
тому числі заборгованість, яка виникла
протягом 30 днів з моменту повернення
карт, виданих держателю і його
довіреним особам. При незгоді зі
списанням коштів по картрахунку
письмово проінформувати банк про це
протягом 35 днів з моменту списання.

Таке свідчить про те, що сторони,
укладаючи зазначений договір, досягли
згоди, що по закінченню строку його дії
відповідна картка продовжується
банком на новий строк, якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії)
не поступило письмової заяви держателя
про закриття картрахунку, а відтак
продовжується строк дії кредитного
договору, тобто, момент досягнення
домовленості вважається таким, що
настав.

Таким чином, на підставі умов
кредитного договору, строк дії картки
та строк дії кредитного договору
поновлюється кожного разу зі спливом
терміну дії картки.

Із матеріалів справи вбачається, що з
моменту укладення кредитного договору
13 січня 2008 року, ніхто із сторін до
цього часу не заявив про намір його
припинити. У свою чергу, відповідач не
надала банку письмової заяви про
закриття картрахунку.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що строк дії кредитного
договору пролонгувався з кожним роком
і діє до 12 січня 2015 року, а отже
розрахунок заборгованості за
кредитним договором, зроблений
відповідачем станом на 23 січня 2014 року,
відповідає умовам договору та закону.
Тому посилання відповідача на пропуск
позивачем строку позовної давності є
безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості в сумі 14590 грн. 69 коп.
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові
витрати в сумі 243 грн. 60 коп. підлягають
стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.7, 8, 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК
України, ст.ст.526, 527, 530, 612, 651, 1048, 1054 ЦК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» (,
рах.№3111 (для погашення
заборгованості, МФО №305299)
заборгованість за кредитним договором
в сумі 14590 грн. 69 коп. (чотирнадцять
тисяч п'ятсот дев'яносто) гривень 69
копійок .

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» (,
рах.№0001 (для відшкодування
судових витрат), МФО № 305299) судові
витрати в сумі 243 грн. 60 коп. (двісті
сорок три) гривні 60 копійок

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Полтавський районний суд в
десятиденний строк з дня його
проголошення, а у разі якщо рішення
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного
рішення може бути подано протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Полтавського районного суду

Л.В.Шелудяков