22-ц/775/448/2014(м)
інстанції Троян Л.Г.
Суддя-доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Песоцької Л.І.

суддів Ткаченко
Т.Б., Мироненко І.П.,

при секретарі
Одинцові Е.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі апеляційну
скаргу селянського (фермерського)
господарства «Пілігрім» на рішення
Волноваського районного суду
Донецької області від 21 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
селянського (фермерського)
господарства «Пілігрім», третя особа
відділ Держземагенства у
Волноваському районі про стягнення
орендної плати, розірвання договору
оренди земельної ділянки, повернення
земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до СФГ «Пілігрім», в остаточній
редакції, про стягнення орендної
плати, розірвання договору оренди
земельної ділянки, повернення
земельної ділянки. В обґрунтування
посилався на те, що відповідач,
виплачуючи орендну плату в натуральній
формі, видавав йому у 2009 році 50 кг цукру
на суму 450 гривень і кормову добавку
третикалій 3000 кг, вартість якого йому
не відома. В 2010 та 2011 роках він отримав
по 2,5 т. суржі, вартість якої йому не
відома. У 2012 році отримав 2,5 т. суржі і
грошима 750 гривень, які відповідач
виплатив після подання позовної заяви
до суду. Цукор, ячмінь і насіння
соняшника, які вказані в накладних, він
не отримував, підписи в накладних
зроблені не ним. Вважає, що відповідач
заборгував йому за 2009 рік 1979 гривень 85
копійок, за 2010 рік 2663 гривні 20 копійок,
за 2012 рік 3924 гривні 48 копійок, а всього
на загальну суму 8567 гривень 53 копійки.

Рішенням Волноваського районного суду
Донецької області від 21 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково. Розірвано договір оренди
землі від 04 квітня 2009 року укладений
між ОСОБА_3 та СФГ «Пілігрім»,
останнього зобов'язано повернути
позивачу земельну ділянку. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

В задоволені позову ОСОБА_3 про
стягнення орендної плати в сумі 8567
гривень 53 копійки відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач СФГ
«Пілігрім», посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить рішення суду в частині
розірвання договору оренди,
зобов'язання повернення земельної
ділянки та відшкодування судових
витрат скасувати, ухвалити нове про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК
України апеляційний суд розглянув
справу за відсутності позивача ОСОБА_3
та його представника ОСОБА_4, які
будучи належним чином повідомленими
про час і місце розгляду справи, про що
свідчать поштові повідомлення (а.с. 241,
242), до суду не з'явилися, із заявами про
відкладення розгляду не зверталися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача Лисакової
О.О., представника третьої особи
відділу Держкомзему Волноваського
району Чмир Л.І., які підтримали доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Апеляційний суд, відповідно до вимог
ст. 303 ЦПК України та з урахуванням
роз'яснень п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України №12 від 24
жовтня 2008 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку», перевіряє
рішення суду першої інстанції в межах
апеляційного оскарження в частині
задоволення позову про розірвання
договору оренди, зобов'язання
повернення земельної ділянки та
відшкодування судових витрат, оскільки
рішення суду про відмову в задоволені
позову про стягнення орендної плати
сторонами не оскаржується.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судове рішення
не відповідає.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що ОСОБА_3
відповідно до Державного акту на право
власності на земельну ділянку ЯЖ № 292838
від 02 квітня 2009 року, виданого на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 01 липня 2008 року,
належить земельна ділянка площею 7,8668
га, за цільовим призначенням - ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва (а.с.15).

14 квітня 2009 року позивач ОСОБА_3 уклав
договір оренди даної земельної ділянки
з відповідачем СФГ «Пілігрім» строком
на 10 років. Договір зареєстровано у
відділі Держкомзема Волноваського
району 30 березня 2011 року за № 00016.
Відповідно до розділу «орендна плата»
(п.8-11) даного договору орендна плата у
розмірі 3% у сумі 2513 гривень 93 копійки,
обчислення якої здійснюється з
урахуванням індексу інфляції,
вноситься орендарем один раз на рік до
25 грудня, передача продукції та надання
послуг в рахунок орендної плати
оформлюється відповідними актами (а.с.
11-12).

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з
того, що в порушення передбачених
договором оренди зобов'язань,
орендарем орендна плата в обумовленій
договором формі належним чином
позивачу не сплачувалась, тому як
законодавством та договором не
передбачена виплата орендної плати
іншим особам за усним дорученням. В
задоволені позовних вимог про
стягнення орендної плати в сумі 8567
гривень 53 копійки відмовлено за
необґрунтованістю, оскільки позивачем
не надано даних про вартість отриманих
ним сумішей, що унеможливлює
визначення суми заборгованості по
орендній платі.

Проте, з висновками суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог про розірвання договору
оренди і повернення земельної ділянки,
колегія суддів погодитися не може
виходячи з наступного.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
правовідносини, пов'язані з орендою
землі, регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
Законом України «Про оренду землі», а
також договором оренди землі.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» однією з істотних умов
договору оренди землі є орендна плата
із зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату.

За змістом ст. 21 цього Закону розмір та
умови орендної плати, що зазначені в
договорі, не можуть суперечити чинному
на час укладення договору оренди
законодавству.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
оренду землі» орендна плата може
справлятися у грошовій, натуральній та
відробітковій (надання послуг
орендодавцю) формах. Сторони можуть
передбачити в договорі оренди
поєднання різних форм орендної плати.
Орендна плата за земельні частки (паї)
встановлюється, як правило, у грошовій
формі. За добровільним рішенням
власника земельної частки (паю) орендна
плата за земельні частки (паї) може
встановлюватися у натуральній формі.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про
оренду землі», на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору, в
разі випадкового знищення чи
пошкодження об'єкта оренди, яке істотно
перешкоджає передбаченому договором
використанню земельної ділянки, а
також на підставах, визначених
Земельним Кодексом України та іншими
Законами України (п. 30 Договору оренди).

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
оренду землі» орендодавець має право
вимагати від орендаря: … своєчасного
внесення орендної плати.

Підставою для припинення права
користування земельною ділянкою
згідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України є
систематична несплата орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для
висновку, що підставою для розірвання
договору оренди є систематична
несплата орендної плати.

Зазначений висновок відображено в
постанові Верховного Суду України від
12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12.

В силу статті 360-7 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно - правовий акт,
що містить зазначену норму права, та
для всіх судів України. Суди
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішенням
Верховного Суду України.

Проте, розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суд не звернув
уваги на вимоги п. «д» ч.1 ст. 141 ЗК
України та на порушення ст.ст. 213, 214 ЦПК
України не з'ясував питання про те, чи є
несплата відповідачем орендної плати
систематичної.

Посилаючись на порушення умов договору
оренди, суд фактично не встановив і у
рішенні не зазначив обставин і
конкретних фактів, які б свідчили про
невиконання СФГ «Пілігрім» умов
договору оренди землі протягом 2009 - 2012
років, не встановив розмір
заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, заявляючи позов, не посилався
на невиконання відповідачем обов'язків
орендаря, передбачених п. 24 Закону
України «Про оренду землі», а лише
посилався на те, що орендарем орендна
плата в обумовленій договором формі
належним чином не сплачувалася.

Натомість, спірний договір оренди
землі від 14 квітня 2009 року не містить в
собі конкретних домовленостей щодо
певного розміру, частки та переліку
продукції, яка може бути передана у
якості орендної плати в натуральній
формі. Тобто, сторони договору не
обмежували натуральну форму оплати
певним переліком, а тому видача оплати
різними товарами не може свідчити про
порушення умов договору.

На порушення строків виплати орендної
плати позивач не посилався і з цих
підстав позов не заявлявся.

Виплата орендної плати у натуральній
формі через третіх осіб, при тому, що
позивач не заперечував сам факт її
отримання, в тому числі у позовних
заявах, також не свідчить про порушення
умов договору і не може бути підставою
для його розірвання.

Тому колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині,
зробив помилкові висновки про
задоволення позовних вимог щодо
розірвання договору оренди й
повернення земельної ділянки. Такий
висновок суду не відповідає фактичним
обставинам справи і нормам
матеріального та процесуального права.

За таких обставин, розглядаючи справу в
межах доводів апеляційної скарги
згідно ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині позовних вимог
ОСОБА_3 про розірвання договору оренди
землі і повернення земельної ділянки,
відповідно до ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволені цих позовних вимог.

Враховуючи, що в задоволені позову
ОСОБА_3 відмовлено, відповідно до ст. 88
ЦПК України, понесені позивачем судові
витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу селянського
(фермерського) господарства «Пілігрім»
задовольнити.

Рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 21 лютого 2014 року
в частині розірвання договору оренди
земельної ділянки, повернення
земельної ділянки, відшкодування
судових витрат скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_3 до
селянського (фермерського)
господарства «Пілігрім» про
розірвання договору оренди земельної
ділянки, повернення земельної ділянки,
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий
Л.І. Песоцька

Судді:
Т.Б. Ткаченко

І.П. Мироненко