АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/861/14-ц
Провадження №22-ц/774/1476/К/14
суддя Літвіненко Н.А.
Суддя - доповідач -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді - Зубакової В.П.,

суддів - Бондар Я.М.,
Соколан Н.О.

при секретарі - Бевзі М.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі
апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на
рішення Дзержинського районного суду
м.Кривого Рогу від 21 травня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Третьої
Криворізької державної нотаріальної
контори, третя особа Криворізьке
міське управління юстиції, про
визнання незаконними нотаріальних дій
і зобов'язання вчинити певні дії.

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

позивач ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Третьої Криворізької
державної нотаріальної контори (надалі
- Третя Криворізька держнотконтора),
третя особа Криворізьке міське
управління юстиції (надалі -
Криворізьке МУЮ), про визнання
незаконними нотаріальних дій і
зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її
батько ОСОБА_3

За життя її батьком було складено
заповіт, посвідчений секретарем
виконкому Думанівської сільської ради
Кам'янець-Подільського району
Хмельницької області, за реєстровим
номером №59 від 09.03.2006 року, згідно якого
все належне майно заповів позивачу.

14.12.2011 року державний нотаріус Третьої
Криворізької держнотконтори відмовив
їй у видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом у зв'язку з тим,
що заповіт складено з порушенням
законодавства, містить помилки та факт
родинних відносин спадкодавця зі
спадкоємцем не підтверджено.

Рішенням Дзержинського районного суду
м.Кривого Рогу від 30 січня 2013 року
встановлено факт родинних відносин
між позивачем ОСОБА_1 та померлим
ОСОБА_3, однак нотаріус так і не видав
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом.

У зв'язку з втратою оригіналу заповіту,
та зважаючи на його невідповідність
нормам ЦК України, ОСОБА_1 звернулась до
Третьої Криворізької держнотконтори
із заявою про видачу свідоцтва про
право на спадщину за законом, однак
нотаріус не вчинив передбачених
законом нотаріальних дій та не виніс
постанови про відмову у вчиненні
нотаріальних дій, направивши на адресу
позивача листа від 22.01.2014 року за
вихідним №76/02-14 із роз'ясненням про те,
що для отримання свідоцтва про право на
спадщину за законом їй необхідно
надати рішення суду про визнання
заповіту недійсним (нікчемним).

Посилаючись на вищевикладене, та
зазначаючи про порушення нотаріусом
ст.ст. 5, 49, 50 Закону України «Про
нотаріат» при відмові у видачі
постанови про відмову у вчиненні
нотаріальних дій, уточнивши позовні
вимоги, просила суд: визнати
неправомірними дії Третьої
Криворізької держнотконтори в
частині відмови у вчиненні
нотаріальних дій, пов'язаних з видачею
свідоцтва про право на спадщину за
законом; зобов'язати Третю Криворізьку
держнотконтору внести до спадкового
реєстру відомості про недійсність
(нікчемність) в силу закону заповіту
ОСОБА_3 посвідченого секретарем
виконавчого комітету Думанівської
сільської ради Кам'янець-Подільського
району Хмельницької області за
реєстровим № 59 від 09.03.2006 року;
зобов'язати Третю Криворізьку
держнотконтору видати ОСОБА_1
свідоцтва про право на спадщину за
законом на земельну ділянку площею 1,58
га, розташованої на території
Думанівської сільської ради
Кам"янець-Подільського району
Хмельницької області, яка за життя
належала ОСОБА_3 на підставі Державного
акту на право приватної власності на
землю серії ЯБ № 371427, виданого на
підставі розпорядження
Кам'янець-Подільської
райдержадміністрації від 15.02.2006 року №
163/2006 після смерті батька -ОСОБА_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням рішення Дзержинського
районного суду м.Кривого Рогу від 21
травня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи та порушення норм
процесуального права.

Так, відмовляючи в задоволенні позову
у зв'язку з його необґрунтованістю, суд
не навів обґрунтування щодо норм
матеріального права, на підставі яких
прийшов до висновку про відмову у
задоволенні позову.

Представник відповідача Третьої
Криворізької держнотконтори, будучи
належним чином завчасно повідомленим
про час та місце розгляду справи, надав
заяву про розгляд справи за його
відсутністю та просив врахувати при
ухваленні судового рішення його
позицію, викладену в письмових
запереченнях на позовну заяву, наданих
ним до суду першої інстанції.

Представник третьої особи
Криворізького МУЮ, будучи належним
чином завчасно повідомленим про час та
місце розгляду справи, надав заяву про
розгляд справи за його відсутністю, що
(у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК
України) не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача
ОСОБА_1, яка підтримала доводи
апеляційної скарги та просила її
задовольнити, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, про що
Дзержинським відділом РАЦС
Криворізького МУЮ Дніпропетровської
області було видано свідоцтво про
смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1.

09.03.2006 року ОСОБА_3 складено заповіт на
користь ОСОБА_1

Постановою Третьої Криворізької
держнотконтори від 14.12.2011 року ОСОБА_1
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 30.01.2013 року встановлено, що
ОСОБА_4 є рідною донькою ОСОБА_3

18.12.2013 року повторно ОСОБА_1 відмовлено
у видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на майно після
смерті ОСОБА_3, так як в документах
виявлені розбіжності у прізвищі
спадкоємиці, заповіт зі свідком
посвідчено в порушення закону, а також
відсутній особистий підпис
заповідача.

Постанови нотаріуса про відмову у
видачі свідоцтва про право на спадщину
від 14.12.2011 року, від 18.12.2013 року
позивачем ОСОБА_1 не оскаржені.

13.01.2014 року ОСОБА_1 звернулась до
Третьої Криворізької держнотконтори
із заявою про видачу свідоцтва про
право на спадщину за законом після
смерті батька ОСОБА_3

Листами від 22.01.2014 року за вихідним
№76/02-14 та від 03.02.2014 року за вихідним
№163/02-14 нотаріусом було роз'яснено, що в
разі бажання отримання свідоцтва про
право на спадщину за законом, а не за
заповітом, ОСОБА_1 необхідно надати
рішення суду про визнання заповіту
ОСОБА_3 на її ім'я від 09.03.2006 року
недійсним.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з безпідставності позовних
вимог, оскільки позивачем не ставиться
питання щодо визнання заповіту
недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Спірні правовідносини між сторонами
виникли щодо незаконності дій
нотаріуса.

Пунктом 14 ч.1 ст.92 Конституції України
гарантовано, що виключно законами
України визначається діяльність
нотаріату.

Згідно ст.7 Закону України «Про
нотаріат» нотаріуси або посадові
особи, які вчиняють нотаріальні дії, у
своїй діяльності керуються законами
України, постановами Верховної Ради
України, указами і розпорядженнями
Президента України, постановами і
розпорядженнями Кабінету Міністрів
України, а на території Республіки
Крим, крім того, - законодавством
Республіки Крим, наказами Міністра
юстиції України, нормативними актами
обласних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій. Нотаріуси у
встановленому порядку в межах своєї
компетенції вирішують питання, що
випливають з норм міжнародного права, а
також укладених Україною міждержавних
угод.

Відповідно до п. 32 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 3 березня 2004 р. N 20/5 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 3 березня 2004 р. за N 283/8882,
нотаріус на вимогу особи, якій
відмовлено у вчиненні нотаріальної
дії, зобов'язаний викласти причини
відмови в письмовій формі і роз'яснити
порядок її оскарження. У цих випадках
нотаріус протягом трьох робочих днів
виносить постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії. У постанові
про відмову вказуються дата винесення
постанови, прізвище, ініціали
нотаріуса, який виніс постанову,
найменування та адреса державної
нотаріальної контори або найменування
нотаріального округу та адреса
розташування робочого місця
приватного нотаріуса, прізвище, ім'я, по
батькові фізичної особи, яка
звернулася за вчиненням нотаріальної
дії, місце її проживання або
найменування і місцезнаходження
юридичної особи, про вчинення якої
нотаріальної дії просила особа, що
звернулася до нотаріуса (короткий
зміст прохання), мотиви, з яких
відмовлено у вчиненні нотаріальної
дії, з посиланням на чинне
законодавство, порядок і строки
оскарження відмови з посиланням на
цивільне процесуальне законодавство.

Відповідно до ст. 49 Закону України про
«Про нотаріат» нотаріус або посадова
особа, яка вчиняє нотаріальні дії,
відмовляє у вчиненні нотаріальної дії,
якщо вчинення такої дії суперечить
законодавству України, не подано
відомості та документи, необхідні для
вчинення нотаріальної дії, дія
підлягає вчиненню іншим нотаріусом або
посадовою особою, яка вчиняє
нотаріальні дії, є сумніви у тому, що
фізична особа, яка звернулася за
вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює
значення, зміст, правові наслідки цієї
дії або ця особа діє під впливом
насильства, з проханням про вчинення
нотаріальної дії звернулась особа, яка
в установленому порядку визнана
недієздатною, або уповноважений
представник не має необхідних
повноважень, правочин, що укладається
від імені юридичної особи, суперечить
цілям, зазначеним у їх статуті чи
положенні, або виходить за межі їх
діяльності, особа, яка звернулася з
проханням про вчинення нотаріальної
дії, не внесла плату за її вчинення,
пов'язані з її вчиненням, в інших
випадках, передбачених цим Законом.
Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє
нотаріальні дії, не приймає для
вчинення нотаріальних дій документи,
якщо вони не відповідають вимогам,
встановленим у статті 47 цього Закону,
або містять відомості, передбачені
частиною третьою статті 47 цього Закону.
Нотаріусу або посадовій особі, яка
вчиняє нотаріальні дії, забороняється
безпідставно відмовляти у вчиненні
нотаріальної дії. На вимогу особи, якій
відмовлено у вчиненні нотаріальної
дії, нотаріус або посадова особа, яка
вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані
викласти причини відмови в письмовій
формі і роз'яснити порядок її
оскарження. Про відмову у вчиненні
нотаріальної дії нотаріус протягом
трьох робочих днів виносить відповідну
постанову.

Згідно ст.50 Закону України про «Про
нотаріат» нотаріальна дія або відмова
у її вчиненні, нотаріальний акт
оскаржуються до суду. Право на
оскарження нотаріальної дії або
відмови у її вчиненні, нотаріального
акта має особа, прав та інтересів якої
стосуються такі дії чи акти.

Згідно з п. 3 глави 13 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
та ч. 4 ст. 49 Закону N 3425-XII відмова у
вчиненні нотаріальної дії за загальним
правилом здійснюється в усній формі, а
у випадку наявності вимоги особи, яка
звернулась за вчиненням нотаріальної
дії, - виноситься відповідна постанова
про відмову у вчиненні нотаріальної
дії.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку, судова колегія встановила, що
лист від 07.02.2014 року за вихідним №163/02-14
(а.с.75) на звернення позивача ОСОБА_1 від
03 лютого 2014 року щодо надання
обґрунтованої постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії, а саме
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом після смерті батька ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо заяви від
13.01.2014 року (а.с. 71, 75) має роз'яснювальний
характер відносно доводів заяви
ОСОБА_1, однак по суті є відмовою у
вчиненні нотаріальної дії в контексті
зазначених вимог закону.

Спір виник з приводу правомірності дій
нотаріуса при відмові у видачі
позивачу ОСОБА_4 свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті
батька - ОСОБА_3

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. Черговість одержання
спадкоємцями за законом права на
спадкування визначена статтями 1261-1256
ЦК України.

За умови складання за життя
спадкодавцем заповіту, особи,
визначені у статтях 1261-1256 ЦК України,
одержують право на спадкування за
законом у випадку визнання заповіту
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом (ч. 1 ст. 1223 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, на
теперішній час наявний заповіт ОСОБА_3
від 09.03.2006 року, за яким він заповідав
усе своє майно громадянці ОСОБА_1, який
недійсним чи нікчемним судом не
визнаний, а тому відсутні підстави
передбачені ч. 1 ст. 1223 ЦК України для
надання права на спадкування
спадкоємцям за законом.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд. Таке право мають також
особи (за винятком тих осіб, які не
мають цивільної процесуальної
дієздатності), в інтересах яких
заявлено вимоги.

Тобто право вибору підстав позовних
вимог та способу захисту порушеного
права належить виключно позивачеві і
суд не може самостійно змінювати
підставу і той спосіб захисту права,
який позивач обрав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 ставиться питання про
зобов'язання відповідача внести до
Спадкового реєстру відомості про
недійсність (нікчемність) заповіту
ОСОБА_3, посвідченого секретарем
виконавчого комітету Думанівської
сільської ради Кам'янець-Подільського
району Хмельницької області за
реєстровим № 59 від 09.03.2006 року, однак не
ставиться питання про визнання цього
заповіту нікчемним.

У ч. 1 ст. 1257 ЦК України зазначено, що
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня
2008 року «Про судову практику у справах
про спадкування» заповіт, складений із
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК
України є нікчемним, тому на підставі
ст. 215 ЦК України визнання такого
заповіту недійсним судом не
вимагається.

Однак за змістом п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» вимога про
встановлення нікчемності правочину
підлягає розгляду в разі наявності
відповідного спору. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. У цьому разі в резолютивній
частині судового рішення суд вказує
про нікчемність правочину або відмову
в цьому.

З аналізу вищевикладених норм
матеріального права слідує, що
визнання правочину, у тому числі й
заповіту, нікчемним здійснюється у
судовому порядку, та жоден інший орган
не наділений повноваженнями
вирішувати питання щодо нікчемності
правочину.

З огляду на те, що позивачем ОСОБА_1 не
ставиться питання про визнання
заповіту ОСОБА_3 нікчемним, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо відмови в
задоволенні позовних вимог.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не можуть бути взяті до уваги колегією
суддів, оскільки вони фактично
зводяться до переоцінки доказів та
незгодою з висновками суду по їх
оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212
ЦПК України оцінка доказів є виключною
компетенцією суду, переоцінка доказів
діючим законодавством не передбачена.
Судом першої інстанції повно та
всебічно досліджені обставини справи,
перевірені письмові докази та надано
їм належну оцінку.

Зважаючи на вищевикладене,
колегія суддів вважає, що ухвалюючи
рішення суд достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін,
обставини по справі, перевірив доводи
та дав їм правильну правову оцінку,
рішення відповідає нормам
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим, воно повинне бути
залишене без змін, а апеляційна скарга -
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313-315
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м.Кривого Рогу від 21 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: