Справа №490/6350/14-ц 10.06.2014 10.06.2014 10.06.2014
Провадження №22-ц/784/1799/14
Суддя першої інстанції: Гуденко
Суддя-доповідач апеляційної інстанції:
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої - Кутової Т.З.,

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання -
Бакутою Т.В.,

за участю: представника Миколаївської
обласної психіатричної лікарні №1 -
Качана Б.Б., лікаря психіатра - Качана
Б.Б., прокурора - Добрікової І.В., особи
щодо якої вирішується питання - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні

за апеляційну скаргу

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 20 травня 2014 року по
справі

за
заявою

Миколаївської обласної психіатричної
лікарні №1

про

надання особі психіатричної допомоги у
примусовому порядку

в с т а н о в и л а :

В травні 2014 року Миколаївська обласна
психіатрична лікарня №1 звернулася до
суду із заявою про примусову
госпіталізацію ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
для надання психіатричної допомоги в
примусовому порядку.

Заявник посилався на те, що ОСОБА_3 був
доставлений з Центрального РВ ММУ УМВС
України в Миколаївські області
бригадою швидкої медичної допомоги у
зв'язку з соціально-небезпечними діями.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 20 травня 2014 року заяву
задоволено. Госпіталізовано ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 до Миколаївської обласної
психіатричної лікарні №1 у примусовому
порядку для лікування у стаціонарі
тривалістю протягом 2-х місяців, але не
більше наявності обставин, які
послужили підставою проведення
госпіталізації.

В апеляційній скарзі та доповненнях до
неї ОСОБА_3 просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволені заяви, оскільки
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник Миколаївської обласної
психіатричної лікарні №1 просив
рішення суду залишити без змін, а
апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, докази в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про
психіатричну допомогу» (надалі - Закон)
кожна особа вважається такою, яка не
має психічного розладу, доки наявність
такого розладу не буде встановлено на
підставах та в прядку, передбачених
вказаним цим законом та іншими
законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону особа може
бути госпіталізована до
психіатричного закладу в примусовому
порядку на підставах, передбачених
статтею 14 цього Закону, а також у
випадках проведення експертизи стану
психічного здоров'я особи або
застосування

Як вбачається з матеріалів справи і
таке встановлено судом 16 травня 2014 року
ОСОБА_3 був доставлений в Миколаївську
обласну психіатричну лікарню №1 у
супроводі та під наглядом бригади
швидкої допомоги з Центрального РВ
УМВС України в Миколаївській області.

19 травня ОСОБА_3 був оглянутий
комісією лікарів психіатрів за
висновком якого у ОСОБА_3 є наявність
тяжкого психічного розладу, що
становить безпосередню небезпеку
своїми діями для оточуючих та має
висловлювання маячного характеру, що є
підставою для госпіталізації в
примусовому порядку в МОПЛ №1.

У висновку також зазначено, що ОСОБА_3 з
2005 року знаходиться на диспансерному
нагляді МОПЛ №1. За останній рік
стаціонарно не лікувався, зі слів
родичів ліки не приймає. 12 травня
звертався до МОПЛ №1 в
диспансерно-поліклінічне відділення з
метою видачі йому сертифікату
психіатру на дозвіл володіння зброєю.
16 травня 2014 року затриманий в ТЦ
«Дитячій світ» в зв'язку з агресивною
поведінкою та погрозами підірвати
центр (а.с.2)

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про
психіатричну допомогу» з подальшими
змінами, особа, яка страждає на
психічних розлад, може бути
госпіталізована до психіатричного
закладу без її усвідомленої згоди або
без згоди її законного представника,
якщо її обстеження або лікування
можливі лише в стаціонарних умовах, та
при встановленні в особи тяжкого
психічного розладу, внаслідок чого
вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри
вчинити дії, що являють собою
безпосередню небезпеку для неї чи
оточуючих, або неспроможна самостійно
задовольняти свої основні життєві
потреби на рівні, який забезпечує її
життєдіяльність.

В заяві про госпіталізацію ОСОБА_3 про
необхідність до психіатричного
закладу у примусовому порядку та у
наведеному висновку, психіатричний
заклад, як на підставу госпіталізації
посилається на наявність
соціально-небезпечних дій останнього в
ТЦ «Дитячий світ»

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення заяви вважав
такі обставини встановленими.

Між тим, з наданих Центральним РВ ММУ
УМВС апеляційному суду матеріалів
вбачається, що 10 травня 2014 року та 17
травня 2014 року ОСОБА_3 звертався із
заявами з проханням вжити заходи до
підозрілих груп осіб та осіб, які
погрожували йому фізичним насильством.
15 квітня 2014 року, 6 травня 2014 року та 11
травня 2014 року перевірка проводилася
в зв'язку з сигналом, які надійшов від
ОСОБА_3 через оператора « 102» про
вчинення підозрілими особами на думку
ОСОБА_3 кримінальних дій.

Таким чином, всі вказані матеріали
були заведені за зверненням ОСОБА_3 і не
містять будь-яких даних про вчинення
ним небезпечних дій для оточуючих.

З наданих матеріалів вбачається, що за
вказаний період Центральним РВ ММУ
УМВС не було заведено матеріалів, які б
вказували на те, що 16 травня 2014 року
відбувалися події в ТЦ «Дитячий світ»
за участю ОСОБА_3 та його агресивну
поведінку, на які посилається
психіатрична лікарня в своїй заяві до
суду та на підставі яких було
здійснено висновок про необхідність
примусового лікування.

Також, з медичних карток на хворого
ОСОБА_3, вбачається, що останній в
період з 2005 року по 2012 рік проходив
профілактичне лікування в зв'язку з
депресивним станом, в зв'язку з чим
перебував на обліку в психіатричній
лікарні.

У всіх випадках проходження лікування
ОСОБА_3 звертався особисто, в
амбулаторних та стаціонарних медичних
картках не міститься даних про
звернення його членів сім'ї, інших осіб
щодо його примусового лікування у
зв'язку з агресивною поведінкою, що
становить небезпеку для оточуючих.

Таким чином, доказів на підтвердження
обставин вчинення ОСОБА_3 чи виявлення
останнім наміру вчинити дії, що являють
собою безпосередню небезпеку для нього
чи оточуючих, суду не надано, а тому
обставини (підстави), що передбачені ст.
14 Закону України, і які б давали суду
право надати згоду на госпіталізацію
та проведення лікування ОСОБА_3 в
психіатричній лікарні в примусовому
порядку відсутні.

Сама ж по собі поведінка ОСОБА_3 без
встановлення наслідків цієї поведінки,
що передбачено статтею 14 Закону не може
бути достатньою підставою
госпіталізації особи в примусовому
порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що висновок суду першої
інстанції не ґрунтується на нормах
матеріального закону та матеріалах
справи.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України
справа за заявою про госпіталізацію у
примусовому порядку розглядається в
присутності особи, щодо якої
вирішується питання про надання їй
психіатричної допомоги у примусовому
порядку, з обов'язковою участю
прокурора, лікаря-психіатра,
представника психіатричного закладу,
що подав заяву, та законного
представника особи, щодо якої
розглядаються питання, пов'язані з
наданням психіатричної допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону судові
справи щодо надання психіатричної
допомоги в примусовому порядку
розглядаються в присутності особи,
щодо якої вирішується питання про
надання їй такої допомоги. Участь при
розгляді цих справ прокурора,
лікаря-психіатра чи представника
психіатричного закладу, що подав заяву,
та законного представника осіб, щодо
яких розглядаються питання, пов'язані з
наданням їм психіатричної допомоги, є
обов'язковою.

Таким чином, законодавство зобов'язує
суд, по-перше, розглядати справи даної
категорії в присутності особи, щодо
якої вирішується питання про надання
їй психіатричної допомоги у
примусовому порядку; по-друге,
розглядати такі справи за обов'язкової
участі прокурора, лікаря-психіатра,
представника психіатричного закладу,
що подав заяву, та законного
представника особи, щодо якої
розглядаються питання, пов'язані з
наданням психіатричної допомоги.
Оскільки згідно зі статтею 49
Конституції України охорона здоров'я
та медична допомога є правом кожного,
то обмеження у цьому праві повинні
контролюватися вищевказаними особами.

Суд першої інстанції в порушення
наведених норм процесуального права,
розглянув заяву про госпіталізацію
ОСОБА_3 у примусовому порядку до
психіатричного закладу без участі
законного представника останнього.

Враховуючи наведені вище обставини,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, рішення суду на
підставі п 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення відповідно до ст. 282 ЦПК
України про відмову у задоволенні
заяви Миколаївської обласної
психіатричної лікарні №1 про надання
ОСОБА_3 психіатричної допомоги у
примусовому порядку.

Керуючись ст.ст. 282, 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 20 травня 2014 року
скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні заяви Миколаївської
обласної психіатричної лікарні №1 про
надання ОСОБА_3 психіатричної допомоги
у примусовому порядку - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:

Судді: