Справа № 372/450/13-ц Головуючий у І
інстанції Степанова О.С.Провадження №
22-ц/780/3795/14 Доповідач у 2
інстанції Ігнатченко Н.В.Категорія 47
УХВАЛА

Іменем України

24 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Малорода О.І.,
Волохова Л.А.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на рішення Обухівського
районного суду Київської області від 14
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб,
що не заявляють самостійних вимог на
предмет спору публічного акціонерного
товариства «ПроКредитБанк», ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання спільною сумісною
власністю подружжя нерухомого майна та
виділення в натурі його частки, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до свого сина ОСОБА_3, в
якому просила визнати спільною
сумісною власністю подружжя наступне
майно: нежитлове приміщення магазину
ІНФОРМАЦІЯ_1, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3; нежитлову будівлю Бар
«ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_4; нежитлову будівлю -
магазин «ІНФОРМАЦІЯ_3», який
розташований за адресою: АДРЕСА_5;
приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_4»,
«ІНФОРМАЦІЯ_5», що розташовані за
адресою: АДРЕСА_6; житловий будинок,
який розташований за адресою: АДРЕСА_7;
нежитлове приміщення «ІНФОРМАЦІЯ_6»,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_6;
нежитлову будівлю «ІНФОРМАЦІЯ_7», яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3;
нежитлове приміщення магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_8», яке розташовано за
адресою: АДРЕСА_8. Крім того, позивач
просила виділити їй в натурі частку
нерухомого майна на загальну суму не
менше 1 626 528,50 грн. у вигляді цілих
об'єктів нерухомого майна а саме:
нежитлове приміщення магазину
ІНФОРМАЦІЯ_1, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3; нежитлову будівлю Бар
«ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_4; житловий будинок,
який розташований за адресою: АДРЕСА_7,
та 1/5 частину житлової квартири, яка
розташована в АДРЕСА_2.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим,
що за час спільного проживання в шлюбі
з її чоловіком ОСОБА_4 було придбано
вищезазначене майно. 13.10.2005 року шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано, а
ІНФОРМАЦІЯ_9 останній помер. Єдиним
спадкоємцем померлого став відповідач
ОСОБА_3, так як інші спадкоємці
відмовилися від прийняття спадщини.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 14 листопада 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 25
листопада 2013 року сторони подали
апеляційну скаргу, в якій просять його
скасувати, з мотивів порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 21 січня 2014 року апеляційну
скаргу відхилено, рішення залишено без
змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 квітня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено
частково. Ухвалу апеляційного суду
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції ОСОБА_2 уточнила позовні
вимоги та просила визнати спільною
сумісною власністю подружжя лише
нежитлове приміщення магазину
ІНФОРМАЦІЯ_1, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3; нежитлову будівлю Бар
«ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_4; житловий будинок,
який розташований за адресою: АДРЕСА_7,
виділивши їй ? частину цього майна в
натурі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Так судом встановлено, що 25 липня 1987
року між ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_2,
було укладено шлюб, який 13 жовтня 2005
року було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_4 помер.

Встановлено судом, що за час спільного
проживання в шлюбі з позивачем, ОСОБА_4
було придбано наступне нерухоме майно:

1) нежитлове приміщення магазину
ІНФОРМАЦІЯ_1 загальною площею 456,8 кв.м,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, яке
належало на праві власності ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі-продажу 25
квітня 2003 року;

2) нежитлова будівля Бар «ІНФОРМАЦІЯ_2»,
загальною площею 150,8 кв.м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, яка
належала на праві власності ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно серії САА №? 479750;

3) нежитлова будівля, магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_3», загальною площею 33,7
кв.м, що розташована за адресою:
АДРЕСА_5, яка належала на праві
власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва
на право власності від 19 червня 2002 року;

4) приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_4»,
"ІНФОРМАЦІЯ_5", загальною площею 777,6 кв.м,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_6, які
були одержані у власність шляхом
укладення договору купівлі-продажу
магазину від 31 липня 2006 року, а на
підставі договору купівлі продажу від 8
квітня 2011 року належить ОСОБА_3;

5) житловий будинок 2002 року побудови,
загальною площею 330,4 кв.м, який
розташований за адресою: АДРЕСА_7, який
належав на праві власності ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 7 лютого 2006 року;

6) нежитлове приміщення «ІНФОРМАЦІЯ_6»,
загальною площею 157,1 кв.м, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, та
належав на праві власності ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі - продажу від
7 липня 2005 року, а на підставі договору
купівлі продажу від 8 квітня 2011 року на
праві приватної власності належить
ОСОБА_3;

7) нежитлова будівля «ІНФОРМАЦІЯ_7»,
загальною площею 288,2 кв.м, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та
належала на праві власності ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі-продажу від 7
липня 2005 року, а на підставі договору
купівлі продажу від 9 серпня 2005 року на
праві приватної власності належить
ОСОБА_6;

8) нежитлове приміщення магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_8», загальною площею 91,8
кв.м, яке розташовано за адресою:
АДРЕСА_8, та належало на праві власності
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 13
квітня 2006 року серія САА № 654866; а на
підставі договору купівлі-продажу від 8
квітня 2011 року на праві приватної
власності належить ОСОБА_5;

9) житлова квартира, загальною площею
70,65 кв.м, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_2. та належала на праві спільної
часткової власності: ОСОБА_4, позивачу
ОСОБА_2, відповідачу ОСОБА_3 та третім
особам ОСОБА_5 і ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції дійшов висновку, що майже все
спірне нерухоме майно було придбане
ОСОБА_4 хоча й за час перебування в
шлюбі з позивачем, проте як фізичною
особою-підприємцем.

З огляду на те, що на момент розгляду
справи по суті право власності на
нерухоме майно, яке позивач просить
виділити їй в порядку поділу майна
подружжя, не оформлене за відповідачем
як спадкоємцем, суд прийшов до
висновку, що позивачем обрано невірний
спосіб захисту свого права.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

За правилами ст.ст. 60, 61, 65, 70 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту. Якщо одним із
подружжя укладено договір в інтересах
сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою. При укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Договір, укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. При вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. За рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Разом з тим, як роз'яснив Пленум
Верховного суду України у п. 29
постанови № 111 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» відповідно
до положень ст. ст. 57, 61 СК України ст. 52
ЦК України майно приватного
підприємства чи фізичної особи -
підприємця не є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя. Інший із
подружжя має право тільки на частку
одержаних доходів від цієї діяльності.

Як убачається з матеріалів справи,
спадкодавець ОСОБА_4 з 25 грудня 1996 року
здійснював підприємницьку діяльність
та був зареєстрований як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємеця серії
НОМЕР_1.

Згідно договору купівлі-продажу
нежитлового приміщення магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» від 25 квітня 2003 року №
524080, Обухівське районне споживче
товариство продало, а суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_4
купив вказане приміщення, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно витягу з рішення Обухівської
міської ради Київської області № 204-21
від 21 березня 2005 року, приватному
підприємцю ОСОБА_4 надано дозвіл для
відведення в користування земельної
ділянки під об'єкт нерухомості, а саме
будівлі магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» під
розміщення оптово-роздрібного
магазинку «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Про те, що магазин використовувався
ОСОБА_4 в підприємницькій діяльності
свідчить і той факт, що при передачі
майна в іпотеку ПАТ «ПроКредитБанк»
згідно договору іпотеки № 2340-ІД01 від 22
квітня 2005 року, іпотекодавець виступав
в статусі суб'єкта підприємницької
діяльності. При цьому договір іпотеки
забезпечував виконання грошових
зобов'язань по рамковій угоді № 2340 від
22 квітня 2005 року, кредит за якою
видавався на придбання основних
засобів та поповнення обігових коштів.

Нежитлова будівля Бар «ІНФОРМАЦІЯ_2»,
загальною площею 150,8 кв.м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, яка
належала на праві власності ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно серії САА №? 479750,
також відноситься до майна спадкодавця
як приватного підприємця, що
підтверджується довідкою виконавчого
комітету Обухівської міської ради
Київської області № 2170 від 16 листопада
2006 року.

Теж саме стосується й іншого
нерухомого майна, а саме приміщення
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_4», "ІНФОРМАЦІЯ_5",
нежитлового приміщення «ІНФОРМАЦІЯ_6»,
нежитлової будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_7»,
нежитлового приміщення магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_8», нежитлової будівлі
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_3», які набуті
ОСОБА_4 в статусі суб'єкта
підприємницької діяльності на
підставі відповідних договорів
купівлі-продажу та використовувалися
останнім в процесі здійснення
господарської діяльності.

Таким чином, вимоги ОСОБА_2 про визнання
спільною сумісною власністю подружжя
вказаного нерухомого майна є
безпідставними, з огляду на те, що
нерухоме майно придбано та
використовувалося іншим з подружжя у
підприємницькій діяльності з метою
одержання прибутку, а отже є його
особистою власністю в силу вимог ст. 57
СК України, а не як об'єкт спільної
сумісної власності подружжя, який
підпадає під регулювання ст. 60, 61 СК
України.

До переліку нерухомого майна, яке
ОСОБА_2 просила в суді першої інстанції
виділити в натурі в порядку поділу
спільного майна подружжя віднесено 1/5
частину квартири за адресою АДРЕСА_2,
яка була приватизована у відповідності
рішення Обухівської міської ради № 12
від 28 травня 2002 року.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 60 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є житло, набуте нею, ним за час шлюбу
внаслідок його приватизації
відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

Оскільки вищевказана квартира
отримана у власність ОСОБА_4 згідно
рішення органу місцевого
самоврядування як майно, що підлягає
приватизації з державного житлового
фонду, тому вимоги позову в цій частині
вважаються судовою колегією такими, що
не ґрунтуються на законодавстві.

Що ж стосується посилань позову щодо
визнання спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 житлового
будинку, який розташований за адресою:
АДРЕСА_7, то вони також вважаються
колегією суддів помилковими, адже
вказаний будинок зареєстрований 27
лютого 2006 року, тобто вже після
розірвання шлюбу, а позивачем не
наведено доказів того, що він був
придбаний чи побудований за спільні
кошти подружжя.

Не зайвим буде зазначити, що з
інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно від 12
лютого 2013 року убачається, що нерухоме
майно, яке є предметом судового
розгляду та яке належало на час смерті
ОСОБА_4, не успадковано ОСОБА_3 у
встановленому законом порядку.
Матеріали справи не містять доказів
отримання спірного майна у власність
відповідача, тому на переконання
колегії суддів позивачем визначено
неналежну сторону відповідача у
справі, що полягає в обранні невірного
способу захисту порушеного права.

Крім цього, після розірвання шлюбу з
13.10.2005 р. та до ІНФОРМАЦІЯ_9 - дня смерті
ОСОБА_4 позивач не вчиняла ніяких дій
щодо розподілу спільного майна
подружжя.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Крім того, змінені позовні вимоги під
час розгляду справи в апеляційному
порядку не приймаються до уваги суду,
так як не узгоджуються зі ст. 31 ЦПК
України, якою чітко визначено період
провадження, в якому допускається
змінювати предмет і підстави позову.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія приходить до висновку, що
докази та обставини, на які посилається
апелянт в апеляційній скарзі були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

За таких обставин доводи апеляційної
скарги та зміст оскаржуваного судового
рішення не дають підстав для висновку
про те, що судом при розгляді справи
були допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 14 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: