Номер провадження: 22-ц/785/4043/14
Номер справи місцевого суду: 519/140/14-ц
Головуючий у першій інстанції Котов
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого -
Панасенкова В.О.

суддів:
Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.

при секретарі:
Горновій А.О.,

за участю: представника позивачки
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Южного міського суду Одеської області
від 06 лютого 2014 року про відмову у
відкритті провадження у справі щодо
порушення правил визначення виду
судочинства за позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Южне Одеської області, третя особа,
що не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, СТОВ "Чорноморська
птахофабрика" про встановлення факту
зайнятості на роботах з шкідливими і
важкими умовами праці, зобов'язання
призначити пенсію за віком на
пільгових умовах та провести
відповідний розрахунок розміру пенсії,

в с т а н о в и л а:

05 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом, у якому
просить встановити факт зайнятості на
роботах з шкідливими і важкими умовами
праці з 29 березня 1984 року по 28 грудня 1992
року на СТОВ "Чорноморська
птахофабрика" та зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
м. Южне призначити пенсію за віком на
пільгових умовах (а.с. 1-5).

Ухвалою суду першої інстанції
відмовлено у відкриті провадження у
справі.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_3
просить ухвалу суду першої інстанції
скасувати й постановити нову ухвалу
про повернення справи до першої
інстанції, мотивуючи тим, що ухвала
суду є незаконною і необґрунтованою,
оскільки порушені правила визначення
юрисдикції спору.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги позивачки ОСОБА_3,
пояснення на апеляцію її представника
ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість ухвали
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга позивачки підлягає
задоволенню частково за таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у
справі, суд першої інстанції виходив з
того, що спір підлягає розгляду в
порядку адміністративного
судочинства.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитися неможливо,
оскільки судом порушені норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України,
суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо заява не
підлягає розгляду в судах в порядку
цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що
виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.
Інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в
тому числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України
справа адміністративної юрисдикції
- переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

У частині 1, п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові
спори, зокрема, спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правих актів чи
правових актів індивідуальної дії), дії
чи бездіяльності.

Отже, з огляду на вищезазначене,
справою адміністративної юрисдикції є
переданий на вирішення
адміністративного суду публічно
правовий спір, який виник між
конкретними суб'єктами стосовно їхні
прав та обов'язків у правовідносинах,
які передбачають владний вплив
уповноваженого законом одного
(суб'єкта владних повноважень) і
поведінку іншого (підпорядкованого)
суб'єкта, які відповідно до
законодавства зобов'язані виконувати
його вимоги та приписи.

Крім того, вжитий у цій процесуальній
нормі термін «суб'єкт владних
повноважень» означає орган державної
влади, орган місцевого самоврядування,
їхню посадову чи службову особу, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень ( п. 7
ч. 1 ст. 3 КАС України).

Таким чином, до компетенції
адміністративних судів належать спори
фізичних чи юридичних осіб з органами
державної влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою
особою, предметом яких є перевірка
законності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
відповідно й прийнятих або вчинених
ними при здійсненні владних
управлінських функцій.

У пунктах 2, 3, 30 постанови № 3 "Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ" від 01 березня 2013 року Пленум
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ роз'яснив, що Вирішуючи питання
про відкриття провадження у справі,
суди повинні перевірити належність
справ до їх юрисдикції та підсудності.
Цивільна юрисдикція - це визначена
законом сукупність повноважень судів
щодо розгляду цивільних справ,
віднесених до їх компетенції (стаття 15
ЦПК). Підсудність визначає коло
цивільних справ у спорах, вирішення
яких належить до повноважень
конкретного суду першої інстанції
(статті 108- 114 ЦПК).

Вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, суди повинні
виходити з того, що відповідно до
статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного
судочинства суди розглядають справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ за
Кодексом адміністративного
судочинства України (стаття 17; далі -
КАС), Господарським процесуальним
кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК),
Кримінальним процесуальним кодексом
України (далі - КПК) або Кодексом
України про адміністративні
правопорушення (далі - КУпАП) віднесено
до компетенції адміністративних,
господарських судів, до кримінального
провадження чи до провадження в
справах про адміністративні
правопорушення. Законом може бути
передбачено розгляд інших справ за
правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що критеріями
відмежування справ цивільної
юрисдикції від інших є, по-перше,
наявність у них спору про право
цивільне (справи за позовами, що
виникають із будь-яких правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по-друге, суб'єктний склад
такого спору (однією зі сторін у спорі
є, як правило, фізична особа).

Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК не
допускається об'єднання в одне
провадження вимог, які підлягають
розгляду за правилами різних видів
судочинства, якщо інше не встановлено
законом, суд відкриває провадження у
справі в частині вимог, які належать до
цивільної юрисдикції, і відмовляє у
відкритті провадження у справі щодо
вимог, коли їх розгляд проводиться за
правилами іншого виду судочинства.
Разом із тим суд також має врахувати, що
в порядку цивільного судочинства
підлягають розгляду справи у разі, якщо
однією зі сторін є фізична особа, а
вимоги взаємопов'язані між собою і
окремий їх розгляд неможливий.

Таким чином, критеріями розмежування
справи цивільного судочинства від
справи адміністративного судочинства
є одночасно: суб'єктивний склад
учасників процесу та характер спірних
правовідносин.

Так, звертаючись до суду із вказаним
позовом позивачка ОСОБА_3 в позовній
заяві посилалась на те, що
встановлення факту має розглядатись в
порядку цивільного судочинства за
процедурою окремого провадження,
передбаченого ст. 256 ЦПК України, а
вимога до Управління Пенсійного фонду
про призначення пенсії за віком на
пільгових умовах - в порядку
адміністративного судочинства за
процедурою скороченого провадження,
передбаченого ст. 183-2 КАС України, але
ці вимоги взаємопов'язані між собою і
окремий їх розгляд неможливий, тому ця
справа підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України
окреме провадження - це вид
непозовного цивільного судочинства,
в порядку якого розглядаються
цивільні справи про підтвердження
наявності або відсутності юридичних
фактів, що мають значення для охорони
прав та інтересів особи або створення
умов здійснення нею особистих
немайнових чи майнових прав або
підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд
розглядає в порядку окремого
провадження справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення.

Факти, що мають юридичне значення - це
факти, з якими закон пов'язує
виникнення, зміну або припинення
правовідносин. Справи про встановлення
юридичних фактів можуть бути предметом
розгляду суду у порядку окремого
провадження, зокрема, за умови, що
факти, які підлягають встановленню,
повинні мати юридичний характер, тобто
відповідно до закону викликати
юридичні наслідки: виникнення, зміну
або припинення особистих чи майнових
прав фізичних та юридичних осіб.

У п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦПК України вказано, що у
заяві повинно бути зазначено, який факт
заявник просить встановити та з якою
метою.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення" від
31 березня 1995 року, викладених у п. 1
постанови № 5, в порядку окремого
провадження розглядаються справи про
встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти
породжують юридичні наслідки, тобто
від них залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
громадян;

- чинним законодавством не передбачено
іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості
одержати або відновити загублений чи
знищений документ, який посвідчує факт,
що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з
наступним вирішенням спору про право.

При вирішенні питання, передбаченого
ст. 122 ЦПК України, суд першої інстанції
не з'ясував яка мета встановлення
факту, що має юридичне значення, чи не
передбачено чинним законодавством
іншого порядку встановлення цього
факту та чи не пов'язується
встановлення факту з наступним
вирішенням спору про право.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо з заяви про
встановлення факту, що має юридичне
значення, вбачається спір про право, а
якщо спір про право буде виявлений
під час розгляду справи, - залишає
заяву без розгляду.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про те, що суд першої
інстанції дійшов передчасного
висновку про те, що ця справа підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства й було порушено порядок,
встановлений для вирішення цього
питання.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу суду і передає питання,
передбачено ст. 122 ЦПК України, до суду
першої інстанції на новий розгляд

У відповідності до ст. 324 ЦПК України
ухвала апеляційного суду не
перешкоджає подальшому руху справи і
не підлягає оскарженню в касаційному
порядку.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 2 п. 4, 312 ч. 1 п. 3,
313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково, ухвалу Южного міського суду
Одеської області від 06 лютого 2014 року
про відмову у відкритті провадження у
справі щодо порушення правил
визначення виду судочинства скасувати,
передати питання до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Ухвала суду апеляційної інстанції
подальшому оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік