Справа № 504/3468/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2014смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд
Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенка В.К.,

при секретарі - Мельниковій В.М., -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 9, смт.
Комінтернівське, цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
боргу за договором позики та судового
збору, та за зустрічним позовом ОСОБА_7
в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_1,
треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про
визнання договорів поруки такими, що
припинили свою дію, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2013 року позивачка звернулася до
суду з позовом до відповідачів, яким
просила стягнути суму боргу за
договором позики від 23.05.2012 року у
загальному розмірі 5 518 800 грн., що в
еквіваленті становить 689 850 доларів
США; судові витрати покласти на
відповідачів.

23.01.2014 року ОСОБА_7, діючий в інтересах
ОСОБА_6, ОСОБА_5 звернувся до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1, яким
просив визнати договір поруки № 23/05/12/1
від 23.05.2012 року, укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_6, та договір поруки № 23/05/12 від
23.05.2012 року, укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_5, такими, що припинили свою дію.

Ухвалою Комінтернівського районного
суду Одеської області від 30.01.2014 року
зустрічний позов було прийнято до
спільного розгляду з первісним позовом
та об'єднано вимоги за зустрічним
позовом в одне провадження з первісним
позовом.

17.03.2014 року представником позивача -
ОСОБА_8, яка діє на підставі довіреності
від 06.12.2013 року, було подано заяву про
уточнення розміру позовних вимог, якою
просила стягнути суму боргу за
договором позики від 23.05.2012 року у
загальному розмірі 9 579 168 грн., що в
еквіваленті становить 997 830 доларів США;
судові витрати покласти на
відповідачів.

У судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_8 уточнені позовні
вимоги підтримала, просила первісний
позов задовольнити у повному обсязі, з
підстав викладених у позовній заяві.
Одночасно, проти задоволення
зустрічного позову ОСОБА_7, діючого в
інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_5, заперечувала,
з підстав викладених в запереченні на
зустрічну позовну заяву.

Представник відповідачів - ОСОБА_7,
діючий в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_5,
первісний позов не визнав у повному
обсязі, заперечував проти його
задоволення. Одночасно, зустрічний
позов своїх довірителів підтримав,
просив його задовольнити у повному
обсязі, з підстав викладених у
зустрічній позовній заяві.

Відповідачі - ОСОБА_6, ОСОБА_5 у судовому
засіданні первісний позов не визнали у
повному обсязі, заперечував проти його
задоволення. Одночасно, зустрічний
позов підтримали, просили його
задовольнити у повному обсязі, з
підстав викладених у зустрічній
позовній заяві.

Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився повторно, про поважність
причини своєї відсутності у судовому
засіданні суду не повідомила, хоча була
належним чином повідомлена про дату,
час та місце розгляду справи. Проте,
раніше подала заперечення на позовну
заяву ОСОБА_1, які просила врахувати по
даній справі.

Окрім того, ОСОБА_2 було направлено
поштою клопотання про перенесення
судового засідання, яке отримано судом
після проведення судового засідання та
прийняття рішення по справі, оскільки
відповідачкою подано до
Комінтернівського РВ ГУМВС України в
Одеській області заяву про вчинення
шахрайський дій з боку позивачки, проте
суд критично ставиться до зазначеної
підстави перенесення судового
засідання, оскільки в теперішній час
кримінальне провадження не перебуває
на розгляді в суді, а сам факт подання
заяви та порушення кримінального
провадження по факту шахрайства не дає
процесуальних підстав для відмови в
задоволенні позову.

Відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове
засідання не з'явилися повторно, про
поважність причини своєї відсутності у
судовому засіданні суду не повідомили,
хоча були належним чином повідомлені
про дату, час та місце розгляду справи.
Проте, відповідач - ОСОБА_3 раніше подав
заперечення на позовну заяву ОСОБА_1,
які просив врахувати по даній справі.
Проте, суд критично ставиться до
вказаних заперечень, оскільки
позивачка просить стягнути з
відповідачів, зокрема ОСОБА_3, у
солідарному порядку заборгованість за
договором позики, відповідно до
укладених договорів поруки, а не
звернути стягнення на іпотечне майно,
яке виступає забезпеченням основного
зобов'язання, тобто не є предметом
спору по даній справі.

Суд приймає до уваги той факт, що
відповідачу - ОСОБА_4 надавалась
можливість заперечувати, не визнавати
позовні вимоги, доказувати протилежне,
тобто відповідачка не скористалася
своїм правом з власної ініціативи та за
власним волевиявленням.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступні правовідносини між
сторонами:

23.05.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. було
укладено договір позики грошей, який
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу - ОСОБА_9, зареєстрований в
реєстрі за № 1578.

Відповідно до п.п. 1, 4 договору позики
позикодавець передала, а позичальник
прийняла у власність грошову суму у
розмірі 1 416 000 грн., що в еквіваленті,
за домовленістю сторін, становить 177 000
доларів США, та зобов'язалась повернути
позикодавцю в строк до 23.11.2012 року та на
умовах, передбачених цим Договором,
позику в вищезазначеному розмірі.

Окрім того, п. 4.1 договору позики
сторони узгодили, що у випадку зміни
курсу гривні до долара США, позика
підлягає поверненню, таким чином, щоб
розмір повернутої позики (частини
позики) відповідав доларовому
еквіваленту позики за курсом НБУ
продажу доларів США, станом на дату
повернення позики (частини позики).

Згідно з п. 4.2 договору позики
повернення позиченої суми грошей
повинно вчинятися частками щомісячно,
до 23-го числа кожного місяця, починаючи
з 23.06.2012 року по 23.10.2012 року, по 36 000 грн.,
що в еквіваленті, за домовленістю
сторін, становить 4 500 доларів США,
решту суми у розмірі - 1 236 000 грн., що в
еквіваленті, за домовленістю сторін,
становить 154 500 доларів США - до 23.11.2012
року.

Для забезпечення виконання ОСОБА_2
зобов'язань за договором позики грошей
від 23.05.2012 року, позивачем було
укладено:

- договір поруки № 23/05/12/1 від 23.05.2012
року, за яким ОСОБА_6 взяв на себе
солідарний обов'язок відповідати за
зобов'язаннями ОСОБА_2, які випливають з
умов договору позики грошей від 23.05.2012
року;

- договір поруки № 23/05/12 від
23.05.2012 року, за яким ОСОБА_5 взяла на себе
солідарний обов'язок
відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_2,
які випливають з умов
договору позики грошей від 23.05.2012 року;

- договір поруки № 23/05/12/2
від 23.05.2012 року, за яким ОСОБА_3 взяв на
себе солідарний
обов'язок відповідати за
зобов'язаннями ОСОБА_2, які випливають з
умов договору позики
грошей від 23.05.2012 року;

- договір поруки № 23/05/12/3 від 23.05.2012
року, за яким ОСОБА_4 взяла на себе
солідарний обов'язок відповідати за
зобов'язаннями ОСОБА_2, які випливають з
умов договору позики грошей від 23.05.2012
року.

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 добросовісно виконувала умови
п. 4.2 договору позики, щомісячно до 23-го
числа кожного місяця, починаючи з 23.06.2012
року по 23.10.2012 року, сплачувала ОСОБА_1
по 36 000 грн., що в еквіваленті, за
домовленістю сторін, становить 4 500
доларів США, що підтверджується, як
зазначила представник позивача -
ОСОБА_8, розписками, які знаходяться у
ОСОБА_2

Одночасно, ОСОБА_2 у своїх запереченнях
на позовну заяву ОСОБА_1 не
заперечувала факту отримання грошових
коштів, зазначених в п. 1 договору
позики, факту сплати частини позики за
період з 23.06.2012 року по 23.10.2012 року та
наявності відповідних розписок
позивачки, які передбачені п. 4.3
вказаного договору.

Проте, в строк до 23.11.2012 року ОСОБА_2 не
повернула ОСОБА_1 залишок позики у
розмірі 1 236 000 грн., що в еквіваленті,
за домовленістю сторін, становить 154 500
доларів США, а сплатила лише 4 500
доларів США, посилаючись на скрутне
матеріальне положення та обіцяла в
подальшому повернути борг у розмірі 1
200 000 грн., що в еквіваленті, за
домовленістю сторін становить 150 000
доларів США.

Однак, до теперішнього часу, як
зазначила в судовому засіданні
представник позивача - ОСОБА_8, ОСОБА_2
не повернула борг, чим порушила умови
договору позики грошей від 23.05.2012 року,
не зважаючи на те, що позивачка
неодноразово намагалася врегулювати
спір мирним шляхом.

Між сторонами виникли правовідносини,
які регулюються ЦК України та
виникають з зобов'язального права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики).

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається в письмовій формі,
якщо його сума не менше як у десять
разів перевищує встановлений законом
розмір неоподаткованого мінімуму
доходів громадян, а у випадку, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язався повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлено договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав
встановлених ст. 11 ЦК України, в тому
числі і з договорів.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами. В
свою чергу зобов'язання, згідно вимог
ст. ст. 525, 526 ЦК України має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається.

В порушення умов договору позики щодо
порядку та строків погашення боргового
зобов'язання, вимог ст.ст. 525, 526 ЦК
України відповідач ОСОБА_2 не виконує
умови договору позики, не повертає
грошові кошти.

Станом на 17.03.2014 року загальна
заборгованість по наданій ОСОБА_2
позиці складає 9 579 168 грн., що в
еквіваленті за курсом НБУ становить 997
830 доларів США, з них:

сума заборгованості за наданою позикою
- 1 440 000 грн., що в еквіваленті за
курсом НБУ становить 150 000 доларів США;

сума пені за порушення строків
виконання зобов'язань - 8 139 168 грн., що
в еквіваленті за курсом НБУ становить
847 830 доларів США.

Таким чином, ОСОБА_2 неналежно
виконувала прийняті нею зобов'язання
щодо повернення боргу, передбачених
умовами договору позику грошей,
внаслідок чого за відповідачем
утворилась прострочена заборгованість
за договором позики.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Цілком обгрунтованими є вимоги
позивача щодо стягнення у солідарному
порядку з відповідачів заборгованості,
оскільки, відповідно до ст.ст. 553, 554
Цивільного кодексу України при
порушенні боржником зобов'язання
забезпеченого порукою, боржник та
поручитель відповідають перед
позикодавцем як солідарні боржника;
поручитель відповідає перед
позикодавцем у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, відсотків, неустойки,
відшкодування збитків.

Таким чином, приймаючи до уваги
неналежне виконання позичальником
договірних зобов'язань з повернення
позики за договором позики грошей від
23.05.2012 року, скориставшись наданим
договором позивачу правом, ОСОБА_1
звернулася до суду з позовними
вимогами про солідарне стягнення з
відповідачів загальної заборгованості
у розмірі 9 579 168 грн., що в еквіваленті
за курсом НБУ становить 997 830 доларів
США, з них: сума заборгованості за
наданою позикою - 1 440 000 грн., що в
еквіваленті за курсом НБУ становить 150
000 доларів США; сума пені за порушення
строків виконання зобов'язань - 8 139 168
грн., що в еквіваленті за курсом НБУ
становить 847 830 доларів США.

Оцінивши всі докази у їх сукупності, з
урахуванням правових обґрунтувань та
позицій сторін, з урахуванням
наведених висновків щодо неналежного
виконання ОСОБА_2 зобов'язань за
договором позики грошей зі своєчасного
повернення позики, керуючись
наведеними вище умовами договору
позики, позикодавець має право
вимагати повернення позики та можливих
штрафних санкцій, суд приходить до
висновку про наявність правових
підстав для солідарного стягнення з
відповідачів заборгованості по
договору позики у розмірі 1 440 000 грн.,
що в еквіваленті за курсом НБУ
становить 150 000 доларів США.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України
предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3. ч. 1 ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки - грошової суми, яку боржник
повинен сплатити кредиторові у разі
порушення ним зобов'язання.

Так, згідно з ч. 3. ст. 549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

Відповідно до п. 9 договору позики якщо
позичальник своєчасно не поверне суму
позики або її частину у встановлений
строк, або у випадку будь-яких порушень
графіку повернення суми позики,
зазначеного в п. 4.2 цього договору,
позичальник зобов'язується сплатити на
вимогу позикодавця суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також пеню у розмірі 1 % від суми,
вказаної в п. 1 цього договору, за кожен
день прострочення та за кожне
відповідне неналежне виконання умов
цього договору.

Відтак, суд вважає обгрунтованими
позовні вимоги щодо солідарного
стягнення з відповідачів пені у сумі 8
139 168 грн., що в еквіваленті за курсом
НБУ становить 847 830 доларів США,
оскільки такі вимоги ґрунтуються на
Законі та договірних відносинах між
сторонами, які прописані в п. 9 договору
позики.

Одночасно, суд не приймає до уваги
посилання ОСОБА_2 не обґрунтовані
вимоги позивача в частині щодо
непропорційно великої суми
компенсації у разі невиконання нею
зобов'язань, а саме стягнення пені,
оскільки ОСОБА_2 та інші учасники
процесу не зверталися до суду із
заявами щодо зменшення розміру
нарахованої пені за договором позики
від 23.05.2012 року.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Дослідивши письмові докази у справі,
суд дійшов висновку, що сторони,
підписавши договір позики грошей та
договори поруки, встановили факт
досягнення згоди між собою щодо всіх
істотних умов вказаних договорів.

Вирішуючи питання розподілу витрат,
пов'язаних з розглядом справи суд
виходить з того, що відповідно ч. 1 ст. 88
ЦПК України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Згідно квитанції № 5 від 27.09.2013 року
позивачем сплачено судовий збір у
розмірі 3 441 грн.

Оцінивши зібрані по справі докази на
предмет їх належності, допустимості,
достовірності кожного доказу окремо, а
також достатність та взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що первісні позовні вимоги
є обгрунтованими, заснованими на
законі, тому підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Відмовляючи у зустрічному позові
ОСОБА_7, діючого в інтересах ОСОБА_6,
ОСОБА_5 про визнання договору поруки №
23/05/12/1 від 23.05.2012 року, укладеного між
ОСОБА_1 та ОСОБА_6, та договору поруки №
23/05/12 від 23.05.2012 року, укладеного між
ОСОБА_1 та ОСОБА_5, такими, що припинили
свою дію, суд виходив з наступного:

Відповідно до п. 4.1 вищезазначених
договорів поруки, сторони договору
встановлюють, що цей договір вступає в
силу з моменту його підписання
сторонами та втрачає свою дію з моменту
закінчення забезпеченого ним
зобов'язання. При цьому, сторони
констатують, що строк закінчення цього
договору не вказується ними конкретно,
так як він визначається моментом
повного погашення заборгованості
позичальника по договору поруки.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Частиною 1 статті 259 ЦК України
передбачено, що позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.

Згідно з п. 4.2 вищезазначених договорів
поруки, також порука припиняється, якщо
позикодавець в межах трирічного
терміну з дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Статтею 252 ЦК України передбачено, що
строк визначається роками, місяцями,
днями або годинами.(ч. 1) Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ч. 2).

Отже, договорами поруки визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, тобто у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення позикодавцем до
поручителів вимог про повернення
отриманих у борг коштів має
обчислюватися в межах трирічного
терміну з дня настання строку
виконання основного зобов'язання
зазначеного в п. 4 договору позики,
тобто з 23.11.2012 року по 23.11.2015 року, а не
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання, що передбачено ч. 4 ст. 559
ЦК України.

Таким чином, у договорах поруки, що
укладені між сторонами, встановлено за
домовленістю сторін строк, після якого
порука припиняється, тобто після 23.11.2015
року.

У договорі позики строк виконання
зобов'язання чітко визначений - строк
повного погашення боргу до 23.11.2012 року.

За таких обставин у ОСОБА_1 право
пред'явити вимогу до поручителів
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виконання
порушеного боржником зобов'язання щодо
повернення боргу виникло, починаючи з
23.11.2012 року, протягом наступних трьох
років.

Таку вимогу до поручителів позивачка
пред'явила 27.09.2013 року, шляхом подання
позову, тобто в межах строку позовної
давності, передбаченого за
домовленістю та згодою сторін в п. 4.2
договорів поруки.

У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає
твердження ОСОБА_7, діючого в інтересах
ОСОБА_6, ОСОБА_5, необґрунтованими та
такими що не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.
252, ч. 1 ст. 259, ч. 2 ст. 509, ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст.
549, ч. 1, 2 ст. 551, 553-554, ч. 4 ст. 559, ст.ст. 610-611,
ст. 629, ч. 1 ст. 638, ст.ст. 1046-1047, ст. 1049 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 15, 57-61, 88, 208, 212, 215, 218,
224-228, 293, 294, 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_5, -
відмовити повністю.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з
ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2),
ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_3), ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_4),
ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_5) на користь ОСОБА_1 9
579 168 (дев'ять мільйонів п'ятсот
сімдесят дев'ять тисяч сто шістдесят
вісім) гривень, що еквівалентно за
курсом НБУ станом на 17 березня 2014 року
становить 997 830 (дев'ятсот дев'яносто
сім тисяч вісімсот тридцять) доларів
США.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_3
(ІПН НОМЕР_2), ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_3), ОСОБА_5
(ІПН НОМЕР_4), ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_5) на
користь ОСОБА_1 3 441 (три тисячі
чотириста сорок одну) гривню
сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області протягом десяти днів
з дня отримання його копії через
Комінтернівський районний суд
Одеської області.

Суддя
В. К.
Барвенко