Справа № 307/451/14-ц
Провадження № 2/307/488/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської
області в особі головуючого судді
Бобрушко В.І. при секретарі Баник А.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Тячів
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» звернулося в суд з позовом
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором. В позовній
заяві представник зазначив, що 14
березня 2008 року між ЗАТ «АК
Промінвестбанк», правонаступником
якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», та
відповідачем ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №402, відповідно до
якого йому було надано кредит в розмірі
300000 гривень зі сплатою 15% річних за
користування кредитом з кінцевим
терміном повернення 13.03.2018 року.

Згідно договору про відступлення права
вимоги від 17.12.2012 року, укладеного між
ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» та ТОВ
«Кредитні ініціативи», відбулося
відступлення права вимоги в тому числі
і за кредитним договором №402 від 14
березня 2008 року і згідно його умов ТОВ
«Кредитні ініціативи» набуло прав
кредитора до відповідача ОСОБА_1

В порушення умов кредитного договору
№402 від 14 березня 2008 року відповідач
ОСОБА_1 ухиляється від взятих на себе
зобов'язань, не погашає кредит та
щомісячну сплату відсотків за фактичне
використання кредитних коштів і станом
на 01.01.2014 року його заборгованість
перед ТОВ «Кредитні ініціативи»
становить 539017,05 гривень, з яких 294500 -
сума заборгованості за кредитом, 210437,91
гривень - сума заборгованості по
відсотках за користування кредитом,
34079,14 гривень - сума заборгованості по
пені.

Просить суд стягнути з відповідача
ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні
ініціативи» 539017,05 гривень
заборгованості за кредитним договором.

Представник відповідача ОСОБА_2
надіслав до суду письмові заперечення
в яких зазначив, що ТОВ «Кредитні
ініціативи» як на підставу задоволення
позову посилається на те, що 17.12.2012 року
між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ
«Кредитні ініціативи» був укладений
договір про відступлення права вимоги,
відповідно до п.2.2 якого внаслідок
передачі кредитного портфелю новий
кредитор набуває усіх прав вимоги
первісного кредитора за кредитними
договорами забезпечення, включно з
правом вимагати від позичальників
належного виконання всіх грошових
зобов'язань, правом звернення
стягнення за зобов'язаннями
позичальника на заставне майно та
іншими правами вимоги. У позовній заяві
позивач посилається на положення ст.514
ЦК України, якою передбачено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом. І
хоч посилається позивач про перехід
права вимоги з 17.12.2012 року, однак позов
заявлено до суду 21.01.2014 року, у якому
враховано позиції по заборгованості не
в обсягах, що існували на момент
переходу цих прав, а з провадженням
нарахування до 01.01.2014 року. Вважає, що
основною підставою для відмови у
задоволенні позову є те, що первісний
кредитор ще до укладення договору про
відступлення права вимоги звертався до
Рахівського районного суду про
стягнення суми боргу і звернення
стягнення на предмет іпотеки, в тому
числі і відповідача ОСОБА_1 по
кредитному договору №402 і даний позов
було задоволено рішенням Рахівського
районного суду від 25.06.2010 року у
цивільній справі №2-109/10, яке набрало
законної сили 06.07.2010 року. За цим
рішенням суду було стягнуто з
відповідачів, в тому числі і із ОСОБА_1
загальну суму заборгованості 7 172 032,53
гривень та саме про таку суму стягнення
йдеться у заяві представника банку від
07.06.2012 року за №02-10/680 до відділу ДВС
Рахівського РУЮ. Про такий зміст
зазначено і у виконавчому листі по
справі №2-109/10, що був виданий 16 березня
2012 року. Позивач у лютому 2013 року чомусь
повторно звернувся до суду із заявою
про видачу виконавчого листа та 04.03.2013
року отримав відповідь про те, що
раніше виконавчий лист представником
банку вже був отриманий та що повторно
виконавчий лист не видається. Із
наведеного вбачається, що кредитор в
особі Акціонерного
комерційно-промислово інвестиційного
банку набув статусу стягувача та на
процедуру вже виконання судового
рішення поширюються норми Закону
України «Про виконавче провадження»,
яким передбачено заміну сторони
виконавчого провадження
правонаступником, а не одного
кредитора іншим. Первісний кредитор
скористався правом на дострокове
повернення суми кредиту, відсотків та
пені (всього боргу) і новий кредитор за
цих обставин не має права вимоги
грошових коштів за цим кредитним
договором, оскільки вже є рішення суду
і новий кредитор може виступати
правонаступником стягувача у
виконавчому провадженні. Навіть і
пунктом 9.4 договором про відступлення
права вимоги передбачено, що щодо
спорів, які перебувають на стадії
виконавчого провадження новий
кредитор зобов'язаний після дати
передачі прав вимоги подати до
відповідних судів заяви про зміну
первісного кредитора його
правонаступником - новим кредитором,
але такого рішення позивач не надав.
Відступлення права вимоги до боржника
на етапі виконання рішення суду, що
набрало законної сили, даною нормою ЦК
України не передбачено. Відповідно до
ч.5 ст.8 Закону України «Про виконавче
провадження», а також ст. 378 ЦПК України
передбачено, що в разі вибуття однієї
із сторін виконавчого провадження за
поданням державного виконавця або за
заявою сторони суд змінює сторону
виконавчого провадження її
правонаступником. Аналогічна правова
позиція висвітлена у п.39
інформаційного листа ВГС від 18.03.2008
року №01-8/164 «Про деякі питання
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2007 році»,
де зазначено, що заміна кредитора у
зобов'язанні, як і саме зобов'язання, є
інститутом цивільного права, в той час,
як відносини, пов'язані із здійсненням
виконавчого провадження, не мають
характеру цивільно-правових згідно ч.1
ст.1 ЦК України, а стороною у цих
відносинах виступає не кредитор, а
стягувач і тому відступлення права
вимоги на етапі виконання судового
рішення є неможливим. Відтак і з цього
мотиву також відсутні правові підстави
для задоволення позовної вимоги про
стягнення заборгованості, до якого за
договором відступлення права вимоги
від 17 грудня 2012 року ніби то перейшли
від первісного кредитора права вимоги
по відступленим кредитним договорам,
включаючи суми основного боргу,
відсотків, комісій, нарахованих
штрафних санкцій, при наявності
рішення суду про той же предмет, до тих
же сторін з боку первісного кредитора.
Навіть якби і були підстави визнати
позивача ТОВ «Кредитні ініціативи»
правонаступником кредитора в межах
цивільно-правових норм, а не як
стягувача в порядку виконавчого
провадження, то відповідно до приписів
ч.2 ст.223 ЦПК України «після набрання
рішеннями суду законної сили сторони
та треті особи із самостійними
вимогами, а також їх правонаступники не
можуть знову в суді заявляти ту саму
позовну вимогу з тих самих підстав, а
також оспорювати в іншому процесі
встановлені судом факти і
правовідносини». Як вбачається із
рішення Рахівського районного суду від
25 червня 2010 року у справі №2-109/10
позивач, яким на той час був первісний
кредитор, а також відповідачі у справі
апеляційну та касаційну скарги не
подавали, скориставшись на свій розсуд
своїми цивільними правами,
передбаченими як ст. 129 Конституції
України, так і ст. 13 та ст. 292, 294, 324, 325 ЦПК
України, а відповідно до ст. 14
Цивільно-процесуального Кодексу
України судові рішення, що набрали
законної сили, обов'язкові для всіх
органів влади, місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України і
за її межами. За таких обставин
відсутні підстави для повторного
стягнення суми боргу вже новим
кредитором. На підставі наведеного та
виходячи із завдань судочинства щодо
справедливого і неупередженого
розгляду і вирішення цивільних справ,
захисту прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, просить в задоволенні
позову відмовити (а.с.49-51).

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав, посилаючись
на викладені в позовній заяві
обставини та додатково пояснив, що
іпотечне майно ОСОБА_3, на яке було
звернуто стягнення за рішенням
Рахівського районного суду від 25
червня 2010 року в рахунок погашення
заборгованості в тому числі і за
кредитним договором №402 від 14 березня
2008 року, на даний час не реалізоване і
кошти в рахунок погашення
заборгованості відповідача ОСОБА_1 за
цим кредитним договором не поступали.
Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні позов не визнав,
посилаючись на обставини, викладені в
надісланих ним до суду письмових
запереченнях та додатково пояснив, що
його довіритель відповідач ОСОБА_1.
жодного разу не платив по кредиту і
йому не приходили повідомлення про
наявність кредитної заборгованості.
Просить в задовленні позову відмовити.
На подальший розгляд справи в судове
засідання не з'явився, хоч про час та
місце розгляду справи був належним
чином повідомлений, а тому суд в
порядку ст. 169 ЦПК України розглянув
справу у його відсутності на підставі
наявних в справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд
дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 14
березня 2008 року між ЗАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк», правонаступником якого є ТОВ
«Кредитні ініціативи», та відповідачем
ОСОБА_1 було укладено кредитний
договір №402, відповідно до якого
відповідачу було надано кредит в
розмірі 300000 гривень зі сплатою 15%
річних за користування кредитом з
кінцевим терміном повернення 13.03.2018
року та згідно до умов цього договору
відповідач ОСОБА_1 зобов'язався
щомісячно, відповідно до графіку
погашення кредиту, погашати кредит та
відсотки за користування кредитом
(а.с.5-9) .

Згідно ст. 512 ч.1 ЦК України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Статтею 514 цього ж Кодексу передбачено,
що до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно договору про відступлення права
вимоги від 17.12.2012 року, укладеного між
ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» та ТОВ
«Кредитні ініціативи», та дослідженого
в судовому засіданні реєстру
позичальників як додатку до вказаного
договору, відбулося відступлення права
вимоги в тому числі за кредитним
договором №402 від 14.03.2008 року і згідно
його умов ТОВ «Кредитні ініціативи»
набуло прав кредитора до ОСОБА_1 (а.с.24-35,
79-80)

Рішенням Рахівського районного суду
Закарпатської області від 25 червня 2010
року в цивільній справі №2-109/10 за
позовом ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_1, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та визнання права на продаж предмета
забезпечувального обтяження позов
задоволено та стягнуто з ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_1,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 на користь
Акціонерного комерційного
промислово-інвестиційного банку за
кредитними договорами в сумі 7172032,53
гривень шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки - нежитлову будівлю
магазину та господарську споруду -
склад, що знаходиться в АДРЕСА_1 та
належить ОСОБА_3, надано Акціонерному
комерційному
промислово-інвестиційному банку право
на продаж предмета іпотеки - нежитлову
будівлю магазину та господарської
споруди - складу, що розташований в
АДРЕСА_1, шляхом укладення договору
купівлі-продажу з третьою особою у
порядку передбаченому ст. 38 Закону
України «Про іпотеку», та зазначено в
рішенні, що за рахунок сум, виручених
від реалізації майна, необхідно
задовольнити вимоги банку по кредитним
договорам №390, № 391, № 392, № 393, № 394, №395,
№396, № 397, № 398, № 399, № 400, № 401, №402, № 403,
№ 404, № 412, № 413, № 414 від 14 березня 2008
року та витрати пов'язані з реалізацією
майна (52-57).

На підставі вказаного рішення суду
Рахівським районним судом
Закарпатської області 16 березня 2012
року був виданий виконавчий лист (а.с.59).

В пункті 9 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
зазначено, що право вибору способу
судового захисту, передбаченого
законом або договором (дострокове
стягнення кредиту, стягнення
заборгованості, у тому числі шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
Задоволення позову кредитора про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави не є перешкодою для
пред'явлення позову про стягнення
заборгованості з поручителя за тим
самим договором кредиту у разі, якщо на
час розгляду справи заборгованість за
кредитом не погашена. Задоволення
позову кредитора про стягнення
заборгованості з поручителя не є
перешкодою для пред'явлення позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави з метою погашення
заборгованості за тим самим договором
кредиту у разі, якщо на час розгляду
спору заборгованість за кредитом не
погашена.

Зі змісту рішення Рахівського
районного суду Закарпатської області
від 25 червня 2010 року вбачається, що
вказаним рішенням фактично було в
рахунок погашення заборгованості за
кредитними договорами №390, № 391, № 392, №
393, № 394, №395, №396, № 397, № 398, № 399, № 400, №
401, №402, № 403, № 404, № 412, № 413, № 414 від 14
березня 2008 року звернуто стягнення на
предмет іпотеки - нежитлову будівлю
магазину та господарську споруду -
склад, що знаходиться в АДРЕСА_1 та
належить ОСОБА_3, та надано
Акціонерному комерційному
промислово-інвестиційному банку право
на продаж предмета іпотеки - нежитлову
будівлю магазину та господарської
споруди - складу, що розташований в
АДРЕСА_1, шляхом укладення договору
купівлі-продажу з третьою особою у
порядку передбаченому ст. 38 Закону
України «Про іпотеку», при цьому
питання про стягнення заборгованості
за вказаними кредитними договорами, в
тому числі і з відповідача ОСОБА_1 за
кредитним договором №402 від 14 березня
2008 року судом при розгляді цивільної
справи не вирішувалося

А тому, беручи до уваги ті обставини, що
на даний час ТОВ «Кредитні ініціативи»
як правонаступник набуло прав
кредитора до ОСОБА_1 за кредитним
договором №402 від 14 березня 2008 року,
відповідачем та його представником не
надано доказів щодо стягнення з
відповідача ОСОБА_1 за рішенням суду
заборгованості за вказаним кредитним
договором, суд вважає, що доводи
представника відповідача щодо
неможливості ТОВ «Кредитні
ініціативи» пред'являти цивільний
позов до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№402 від 14 березня 2008 року, є
безпідставними.

Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту
планування, договору, а при відсутності
таких вказівок - відповідно до вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно до п.1 ст.611 Цивільного кодексу
України в разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки встановлені
договором. Відповідно до умов
кредитного договору у випадку
порушення позичальником зобов'язань,
передбачених умовами кредитного
договору, банк має право вимагати від
позичальника дострокового повернення
кредиту, сплати винагороди, комісії,
відсотків за користування кредитом.

За змістом ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у такій самій
сумі, що були передані йому
позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлені договором і згідно до ст.
1048 цього Кодексу позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від позичальника від суми
позики, розмір і порядок одержання яких
встановлюється договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК
України наслідками порушення
відповідачем зобов'язань щодо
повернення чергової частини суми
кредиту є право позивача достроково
вимагати повернення всієї суми
кредиту.

В судовому засіданні встановлено, що в
порушення умов кредитного договору №402
від 14.03.2008 року відповідач ОСОБА_1 не
виконав належним чином зобов'язання по
кредитному договору і станом на 01.01.2014
року його заборгованість перед ТОВ
«Кредитні ініціативи» становить 539017,05
гривень, з яких 294500 - сума
заборгованості за кредитом, 210437,91
гривень - сума заборгованості по
відсотках за користування кредитом,
34079,14 гривень - сума заборгованості по
пені.

Згідно ст. 551 ч.3 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

А у відповідності до ст. 616 ч.2 ЦК України
суд має право зменшити розмір збитків
та неустойки, які стягуються з
боржника, якщо кредитор умисно або з
необережності сприяв збільшенню
розміру збитків, завданих порушенням
зобов'язання, або не вжив заходів щодо
їх зменшення.

Беручи до уваги, що визначений
позивачем розмір пені в сумі 34079,14
гривень є занадто високим, інтереси
позивача в достатній мірі захищені
процентною ставкою, яка згідно
пред'явлених вимог становить 210437,91
гривні, суд вважає, що на підставі
ст.ст.551 ч.3, 616 ч.2 ЦК України розмір пені
за порушення строку сплати платежу
повинен бути зменшений до 4000 гривень.

А тому загальний розмір заборгованості
за вказаним кредитним договором
повинен становити 508937,91 гривень, з яких
294500 гривень - сума заборгованості по
кредиту, 210437,91 гривень - сума
заборгованості по відсотках за
користування кредитом, 4000 гривень -
сума заборгованості по пені.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
позов слід задовольнити частково і
стягнути відповідача ОСОБА_1 на користь
ТОВ «Кредитні ініціативи» 508937,91
гривень заборгованості за кредитним
договором №402 від 14.03.2008 року, а в решті
позову слід відмовити.

Судові витрати в частині сплати
судового збору слід покласти на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209, 213-215
ЦПК України, ст.ст. 512, 514, 526, 527, 530, 551, 611,
616, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» 508937 (п'ятсот вісім тисяч
дев'ятсот тридцять сім) гривень 91
копійку заборгованості за кредитним
договором №402 від 14 березня 2008 року, 3654
гривні сплаченого судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Г о л о в у ю ч и й:
В.І. Бобрушко