КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА МАКІЇВКИ
Провадження №
Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 року
м.
Макіївка

Кіровський районний суд міста Макіївки
Донецької області у складі:

головуючий суддя
Єжов В.А.

при секретарі
Бабкевич В.О.

за участю представника позивача
Дрозд Т.О.

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні місцевого суду
в місті Макіївка цивільну справу за
позовом комунального підприємства
«Макіївтепломережа» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за відпущену
теплову енергію,

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2013 року комунальне
підприємство «Макіївтепломережа»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
відпущену теплову енергію, мотивуючи
свої вимоги тим, що відповідач порушує
взяті на себе зобов`язання про внесення
платежів на рахунок підприємства за
спожиту теплову енергію, внаслідок
чого утворилась заборгованість.

В судовому засіданні представник КП
«Макіївтепломережа» Дрозд Т.О., яка діє
на підставі довіреності юридичної
особи, підтримала уточненні під час
розгляду справи позовні вимоги,
пославшись на обставини, викладені у
позовній заяві та на їх обґрунтування
зазначила, що відповідач є власником
квартири АДРЕСА_1, не вносить
комунальному підприємству кошти за
надані послуги з опалення, внаслідок
чого за період з 01 листопада 2007 року по
01 травня 2012 року утворилась
заборгованість в сумі 9249,90 грн., яку
просила стягнути в судовому порядку з
відповідача, а також судовий збір у
дохід підприємства в розмірі 229,40 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
уточнені позовні вимоги визнав з
урахуванням строків позовної давності,
не заперечував проти стягнення суми
заборгованості на користь КП
«Макіївтепломережа» та судових витрат,
про що надав до суду письмову заяву.

Вислухавши пояснення представника
позивача та відповідача, вивчивши
матеріали справи і дослідивши надані
докази, суд у межах заявлених позовних
вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив
наступне.

Комунальне підприємство
«Макіївтепломережа» є юридичною
особою, з 08 червня 2001 року
зареєстроване в Єдиному державному
реєстру підприємств та організацій
України (ЄДРПОУ).

Згідно до Статуту КП
«Макіївтепломеража» є самостійним
суб'єктом господарювання. Метою
діяльності підприємства є виробництво,
транспортування і постачання теплової
енергії, пари та гарячої води
споживачам (підприємствам,
організаціям та населенню міста) на
підставі укладених договорів;
задоволення потреб ринку у наданні
послуг належної якості (робіт,
продукції) власного виробництва;
забезпечення економічних та
соціальних інтересів трудового
колективу підприємства за рахунок
отриманого прибутку.

Квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право власності на житло від 19
серпня 2009 року б/н, виданого на підставі
договору купівлі -продажу № 2707 від 27
липня 2009 року на праві приватної
власності належить ОСОБА_2.

З представленого позивачем розрахунку
по квартирі АДРЕСА_1 заборгованість з
оплати централізованого
теплопостачання за період з 01
листопада 2007 року по 01 травня 2012 року
складає 9249,90 грн.

Враховуючи наведені обставини, суд
визнає, що між сторонами: комунальним
підприємством «Макіївтепломережа» як
суб'єктом господарювання, предметом
діяльності якого є надання послуг з
теплопостачання, та власником квартири
ОСОБА_2 - фізичною особою, склалися
спірні правовідносини у сфері надання
і оплати комунальних послуг, які
регулюються нормами Цивільного
кодексу України та Закону України від 24
червня 2004 року № 1875-ІV (з відповідними
змінами) «Про житлово-комунальні
послуги» (далі - Закон).

Частиною першою статті 13 Цивільного
кодексу України визначено, що цивільні
права особа здійснює у межах, наданих
їй договором або актами цивільного
законодавства.

Комунальні послуги, як убачається зі
змісту статті 1 Закону «Про
житлово-комунальні послуги», це
результат господарської діяльності,
спрямованої на задоволення потреби
фізичної чи юридичної особи у
забезпеченні холодною та гарячою
водою, водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пунктів 1- 4 статті 13
наведеного Закону залежно від
функціонального призначення визначено
перелік житлово-комунальних послуги,
які поділяються на: 1) комунальні
послуги (централізоване постачання
холодної та гарячої води,
водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); 2) послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій (прибирання внутрішньо-
будинкових приміщень та прибудинкової
території, санітарно-технічне
обслуговування, обслуговування
внутрішньо будинкових мереж, утримання
ліфтів, освітлення міць загального
користування, поточний ремонт,
вивезення побутових відходів тощо); 3)
послуги з управління будинком,
спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо); 4)
послуги з ремонту приміщень, будинків,
споруд ( заміна та підсилення елементів
конструкцій та мереж, їх реконструкція,
відновлення несучої спроможності
несучих елементів конструкцій тощо).
Примірні переліки житлово-комунальних
послуг та їх склад залежно від
функціонального значення визначаються
центральним органом виконавчої влади з
питань житлово-комунального
господарства.

За приписами статті 19 цього Закону
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах.

Статтями 20, 21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначені
права та обов'язки споживача й
виконавця житлово-комунальних послуг.
Зокрема, обов'язком споживача є
укладення договору на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовленого виконавцем на основі
типового договору.

Вказаний обов'язок споживача щодо
укладення договору з
теплопостачальною організацією на
постачання теплової енергії також
передбачений положеннями частини
третьої статті 24 Закону України від 02
червня 2005 року № 2633-ІV «Про
теплопостачання».

Таким чином, необхідність укладення
договору на надання комунальних послуг
передбачена законом і його укладення
визначено як обов'язок, а не право
сторін. Однак дана вимога Закону
сторонами спірних правовідносин не
виконана.

Між тим відсутність договору
відповідно до вимог чинного цивільного
законодавства України не є підставою
для звільнення споживача від оплати
послуг з централізованого
теплопостачання, оскільки згідно з
частиною першою статті 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Такою дією є надання
комунальних послуг позивачем та їх
отримання відповідачем.

Статтею 218 ЦК України передбачено, що
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

Чинним Цивільним кодексом України,
нормами Законів України «Про
житлово-комунальні послуги», «Про
теплопостачання» не передбачена
недійсності договору про надання
комунальних послуг у випадку
недодержання сторонами його письмової
форми.

Матеріалами справи підтверджено, що
квартира відповідача була підключена
до централізованого опалення
житлового будинку та на ім'я ОСОБА_2
відкрито особовий рахунок
теплопостачальним підприємством, що
свідчить про фактичне існування між
сторонами договірних відносин з
приводу постачання та споживання
теплової енергії.

За таких обставин, при вирішенні
спірних правовідносин суд виходить із
обсягу прав і обов'язків сторін
відповідно до чинного законодавства,
яке регулює взаємовідносини суб'єкта
господарювання, предметом діяльності
якого є надання послуг з постачання
теплової енергії, та фізичної особи,
яка отримує зазначені комунальні
послуги.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Суд визнає правильним представлений
позивачем розрахунок суми
заборгованості по оплаті наданих
послуг з централізованого опалення по
спірній квартирі, який відповідає
встановленим законодавством порядку і
тарифам.

Відповідач із заявою про
незабезпечення нормативної
температури повітря у приміщеннях
квартири до КП «Макіївтепломережа» не
звертався.

У відповідності до положень частини 3
статті 267 ЦК України відповідач
звернувся до суду з письмовою заявою
про застосування до спірних
правовідносин строку позовної
давності.

Представник позивача Дрозд Т.О. вважає,
що законних підстав для задоволення
клопотання немає, оскільки комунальне
підприємство «Макіївтепломережа» в
установлений строк, в порядку,
передбаченому законодавством,
звернулось до суду із заявою про видачу
судового наказу щодо стягнення
заборгованості, що свідчить про
переривання перебігу строку позовної
давності.

Наведені представником позивача
обставини звернення у січні 2013 року в
суд з відповідною заявою про видачу
судового наказу об'єктивно
підтверджені наявними у матеріалах
справи доказами.

Згідно з вимогами статей 256, 257 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність переривається, як
визначено правилами статті 264 ЦК
України, у разі пред'явлення особою
позову до одного із кількох боржників,
а також якщо предметом позову є лише
частина вимоги. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново.

Відповідно до положень статей 95, 96 ЦПК
України у редакції Закону України від
07.07.2010 року № 2453-VІ, судовий наказ є
особливою формою судового рішення, що
видається судом за результатами
розгляду вимог, передбачених статтею 96
цього Кодексу. Із заявою про видачу
судового наказу може звернутися особа,
якій належить право вимоги.

Судовий наказ може бути видано, у разі
якщо: 3) заявлено вимогу про стягнення
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг.

Приписами частини 3 статті 118 ЦПК
України передбачено, що позовна заява
щодо вимог, визначених у частині першій
статті 96 цього Кодексу, може бути
подана тільки в разі відмови у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу або скасування його судом.

Враховуючи наведене, суд визнає, що по
даній справі позовна давність
перервалася зверненням у січні 2013 року
позивача в установленому законом
порядку до суду із заявою про видачу
судового наказу.

Разом з тим вимоги комунального
підприємства «Макіївтепломережа» за
період з 01 листопада 2007 року по 01 січня
2010 року в сумі 3551,42 грн. заявлені за
межами трирічного строку позовної
давності, тому зазначена сума
виключається із загального розміру
заборгованості, вказаного позивачем.

За таких обставин підлягає стягненню
на користь позивача в межах строку
позовної давності заборгованість по
комунальним платежам за період з 01
січня 2010 року по 01 травня 2012 року в сумі
5698,48 грн.

Виходячи із закріпленого в статті 11 ЦПК
України принципу диспозитивності
цивільного судочинства, суд за основу
приймає період та, зокрема кінцеву дату
стягнення заборгованості, визначені
позивачем.

Проаналізувавши встановлені фактичні
обставини по справі, оцінивши надані
сторонами в порядку положень статті 60
ЦПК України докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2,
як споживач послуг з централізованого
теплопостачання внаслідок
односторонньої відмови від договірних
зобов'язань припинив їх виконання. Такі
дії відповідача є протиправними, у
зв'язку з чим за правилами статті 611 ЦК
України стосовно нього настають
правові наслідки у вигляді
відшкодування на користь позивача
заборгованості у розмірі 5698,48 грн.

У частині 1 статі 88 ЦПК України
визначено, що стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Позивачем документально підтверджені
відповідними платіжними дорученнями
сплата при зверненні з позовом до суду
судового збору в розмірі 229,40 грн., який
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача частково, в сумі 141,43
грн.

Відповідачем заявлено клопотання про
розстрочку суми заборгованості
помісячно у розмірі 200 грн., у зв'язку з
скрутним матеріальним становищем
сім`ї.

Згідно статті 217 Цивільного
процесуального кодексу України суд,
який ухвалив рішення, може визначити
порядок його виконання, надати
відстрочку або розстрочити виконання,
вжити заходів для забезпечення його
виконання, про що зазначає в рішенні.

Вирішуючи клопотання відповідача, суд
враховує вищенаведені обставини
майнового і сімейного стану
відповідача і визначає сплату суми
заборгованості щомісячно у розмірі 200
грн. на місяць.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 11, 60, 82, 88, 212-215, 217 Цивільного
процесуального кодексу України,
статтями 6, 11, 218, 256, 257, 264, 267, 526, 611
Цивільного кодексу України, статтями 20,
21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», суд

В И Р І Ш И В:

Позов комунального підприємства
«Макіївтепломережа» задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (код платника
податків НОМЕР_1), на користь
комунального підприємства
«Макіївтепломережа» (розрахунковий
рахунок № 3801 в ПАО «Альфа-Банк» м.
Київ, МФО 300346, )
заборгованість за відпущену теплову
енергію за період з 01 січня 2010 року по 01
травня 2012 року в сумі 5698,48 грн. та
судовий збір в сумі 141,43 грн., а у
загальному розмірі 5839,91 грн.

Стягнення провадити по 200 грн. на місяць
до повного погашення стягнутої суми.

У позові комунального підприємства
«Макіївтепломережа» в частині
стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за
відпущену теплову енергію за період з
період з 01 листопада 2007 року по 01 січня
2010 року у розмірі 3551,42 грн. - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано Апеляційному суду
Донецької області через Кіровський
районний суд м. Макіївки протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
а особами, які не були присутніми в
судовому засіданні - протягом десяти
днів з дня отримання цього рішення.

Суддя:
Єжов В.А.