Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді : Оніпко О.В., суддів
: .Собіни І.М., Шимківа С.С.,

секретар судового
засідання - Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
11 лютого 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до голови ліквідаційної
комісії Державного закладу "Рівненська
лінійна санітарно-епідеміологічна
станція на Львівській залізниці" Дудки
В.Ф., Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України Міністерства охорони здоров'я
про виплату вихідної допомоги при
звільненні, матеріальної допомоги на
оздоровлення, середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
від 11 лютого 2014 р. позов ОСОБА_3
задоволено частково: стягнуто з
Державного закладу «Рівненська
лінійна санітарно-епідеміологічна
станція на Львівській залізниці» на
користь позивачки компенсаційну
вихідну допомогу при звільненні у сумі
1457 грн., матеріальну допомогу на
оздоровлення в сумі 1200 грн., середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в сумі 16 027 грн. Вирішено
питання про судові витрати.

В поданій на рішенні апеляційній
скарзі Державна
санітарно-епідеміологічна служба
України вважає його незаконним,
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Вказує, що суд, в порушення вимог
закону, розглянув справу без участі
відповідача. Держсанепідслужба не є
правонаступником бюджетних установ та
організацій, що належать до сфери
управління Міністерства охорони
здоров'я України. Позивачу у зв'язку зі
звільненням підлягали до виплати
вихідна допомога та допомога на
оздоровлення у строки, встановлені ст.
116 КЗпП України. Згідно зі ст. 5 Закону
України „Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строку їх виплати" та п. 5
Постанови КМУ від 21.02.2001 р. № 159 „Про
затвердження Порядку проведення
компенсації громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строку
їх виплати", своєчасно не отриманий з
вини громадянина дохід компенсації не
підлягає. Рішення не відповідає
вимогам ст.215 ЦПК України. У
мотивувальній його частині вказано, що
позов підлягає задоволенню повністю, а
у резолютивній - частково.

Звернення працівника з вимогою про
виплату такої компенсації передбачено
статтями 225, 228, 233 КЗпП України. Просить
рішення скасувати, ухвалити нове, яким
у задоволенні позову відмовити
повністю.

________________________________________________________________________
___

Справа № 569/22595/13-ц
Головуючий суддя 1 інстанції: Харечко
С.П.

Провадження № 22-ц787/1074/2014
Суддя-доповідач : Оніпко О.В.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду 1-ї
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про її часткове задоволення,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів
справи, 20.05.1992 р. ОСОБА_3 була прийнята на
посаду санітарки баклабораторії
санепідемстанції Рівненського
відділення Львівської залізниці. 01.09.2005
р. змінено назву посади «санітарка» на
«молодша медична сестра» , згідно з
класифікатором ДК 009-95.

Наказом МОЗ № 108 від 05.03.2007 р. Рівненська
лінійна санепідемстанція на
Львівській залізниці перейменована в
Державний заклад „Рівненська лінійна
санітарно-епідеміологічна станція на
Львівській залізниці" Міністерства
охорони здоров'я України.

Наказом Міністерства охорони здоров'я
від 21.09.2012 №176-О „Про ліквідацію
бюджетних закладів, установ і
організацій, що належать до сфери
управління Міністерства охорони
здоров'я України" ліквідовано ДЗ
„Рівненська лінійна
санітарно-епідеміологічна станція на
Львівській залізниці".

Цим же наказом, з метою виконання
нормативних актів щодо ліквідації
бюджетних закладів, установ і
організацій МОЗ України, зокрема, п. 3.6
зобов»язано голів ліквідаційних
комісій забезпечити додержання прав та
інтересів працівників юридичних осіб
при ліквідації відповідно до вимог
законодавства України ( а.с. 12-14).

Відповідно до розпорядження Кабінету
Міністрів України від 03.10.2012р. за № 744-р
„Про передачу цілісних майнових
комплексів державних закладів,
підприємств, установ та організацій до
сфери управління Державної
санітарно-епідеміологічної служби"
Рівненську лінійну
санітарно-епідеміологічну станцію на
Львівській залізниці» було передано із
сфери управління Міністерства охорони
здоров'я України до сфери управління
Державної санітарно-епідеміологічної
служби України.

11.12.2013 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом до голови ліквідаційної
комісії Державного закладу
«Рівненська лінійна
санітарно-епідеміологічна станція на
Львівській залізниці» Дудки В.Ф.,
Міністерства охорони здоров»я України
Держсанепідсужби України. Наказом від
28.12.2012 р. її звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП
України. При звільненні з нею не
проведено повний розрахунок, зокрема,
не сплачено вихідну допомогу у розмірі
середньомісячного заробітку 1456 грн. та
одноразову допомогу на оздоровлення у
сумі 1200 грн, тому просила стягнути з
відповідачів на її користь вказані
належні суми та середній заробіток
згідно зі ст.ст.116, 117 КЗпП України за
затримку розрахунку при звільненні у
розмірі 16 047 грн.

Судом встановлено, що наказом № 132 від
28.12.2012 р. на виконання наказу МОЗ
України від 21.09.2012 р. « Про ліквідацію
бюджетних закладів, установ і
організацій, що належать до сфери
управління Міністерства охорони
здоров»я України», наказу ДЗ
«Рівненська лінійна СЕС на Львівській
залізниці» від 12.10.2012 р.за № 156 «Про
ліквідацію Державного закладу
««Рівненська лінійна СЕС на Львівській
залізниці» МОЗ України, ОСОБА_3
звільнено за п.1 ст. 40 КЗпП України із
виплатою вихідної допомоги у розмірі
середньомісячного заробітку,
компенсації за невикористану
відпустку терміном 26 календарних днів
та одноразової допомоги на
оздоровлення у розмірі посадового
окладу (а.с. 9).

Також, згідно з п. 5 постанови Кабінету
Міністрів України від 11.09.2013 р. № 681
«Деякі питання діяльності
Міністерства охорони здоров»я та
Державної санітарно-епідеміологічної
служби» зобов»язано голів
ліквідаційних комісій забезпечити
визначення потреби в обсягах коштів,
необхідних для завершення їх
ліквідації, та надання відповідної
інформації Державній
санітарно-епідеміологічній службі для
проведення необхідних розрахунків (
а.с. 11).

Відповідно до довідки про
невиплачені кошти, виданої головою
ліквідаційної комісії ДЗ „Рівненська
лінійна санітарно-епідеміологічна
станція на Львівській залізниці" МОЗ
України Дудкою В.Ф. 21.02.2013 р. за № 28/01-10-Л,
ОСОБА_3 не виплачена сума
компенсаційної вихідної допомоги у
розмірі середньої заробітної плати - 1457
грн. та матеріальна допомога на
оздоровлення 1200 грн. (а.с. 10).

Задовольняючи позовні вимоги в
частині стягнення зазначених коштів,
місцевий суд із врахуванням обставин
справи, наданих сторонами доказів,
вимог закону та виходячи з фактично
заявлених ОСОБА_3 позовних вимог,
дійшов обгрунтованого висновку про їх
підставність та обов»язок відповідача
- ДЗ «Рівненська лінійна СЕС на
Львівській залізниці», а не фізичної
особи - голови ліквідаційної комісії
Дудки В.Ф., в порядку вимог ст. 44 КЗпП
України, сплатити належні позивачці
кошти.

Доводи відповідача про відсутність
вказаних коштів у зв»язку із їх
ненадходженням, не заслуговують на
увагу, оскільки сама по собі
відсутність коштів не звільняє
відповідача від їх виплати та не є
підставою для відмови у позові про їх
стягнення.

Разом з тим, суд 1-ї інстанції не взяв до
уваги вимоги ст.ст. 233, 234 КЗпП України
та у їх порушення, не дослідив питання
щодо пропуску ОСОБА_3 тримісячного
строку, встановленого для звернення до
суду із вимогою про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні в порядку
ст..ст. 116, 117 КЗпП України, щодо причин
пропуску такого строку, хоча у
відповідності до вимог закону, строки
звернення до суду застосовуються
незалежно від заяви сторін і суд
зобов»язаний обговорити причини
пропуску цього строку, а також навести
у рішенні, чому він поновлює або вважає
неможливим поновити порушений строк.

Якщо місячний чи тримісячний строк
пропущено без поважних причин, у позові
може бути відмовлено з цих підстав.

Як зазначено вище, позивачка
звернулась із даною позовною вимогою
до суду 11.12.2013 р., тобто, майже через рік
після її звільнення та непроведення з
нею роботодавцем повного розрахунку.
Про поважність причин пропуску нею
строку, встановленого ст. 233 КЗпП
України, ОСОБА_3 не зазначала, не
встановлено таких причин і колегією
суддів.

За наведених обставин рішення
місцевого суду в частині стягнення з ДЗ
«Рівненська лінійна СЕС на Львівській
залізниці» на користь ОСОБА_3 16027 грн.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні по день
фактичного розрахунку підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
у справі - про відмову ОСОБА_3 у позові.

Що стосується доводів апеляційної
скарги про незазначення судом у
резолютивній частині про відмову
ОСОБА_3 у позові до Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України, то вказана обставина будь-яким
чином не порушує права останньої та не
є підставою для скасування рішення,
оскільки як з мотивувальної, так і з
резолютивної частини рішення чітко
вбачається що позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено частково і лише - до ДЗ
«Рівненська лінійна СЕС на Львівській
залізниці».

У зв»язку з наведеним, керуючись ст..ст.
303, 307, 310, 313-314, 316 ЦПК України, ст..ст. 116, 117,
233, 234 КЗпП України, колегія суддів ,-

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України - задовольнити частково:
рішення Рівненського міського суду від
11 лютого 2014 р. в частині стягнення з ДЗ
«Рівненська лінійна СЕС на Львівській
залізниці» на корись ОСОБА_3
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні у розмірі 16
027 грн. - скасувати та у позові ОСОБА_3 в
цій частині - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним чинності.

Головуючий
судді :