Сколівський районний суд Львівської
Справа № 453/1735/13-ц
№ провадження 2/453/57/14
21.02.2014 року Сколівський
районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді
з участю секретаря Корнута
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Сколе
Львівської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкоду у користуванні житловим
будинком шляхом виселення,-
Позивач ОСОБА_1 05.11.2013 року звернувся у
суд з позовом, уточненим 16.01.2014 року, до
відповідача ОСОБА_2, в якому просить
усунути перешкоди у користуванні
власністю шляхом виселення останнього
житлового будинку АДРЕСА_1. В
обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що відповідач
фактично не проживає у вказаному
житловому будинку, а до цього проживав
і був зареєстрований як чоловік його
дочки. Проте він, як власник будинку
договір найму з відповідачем, що не
являється членом його сім'ї, не укладав.
Таким чином зазначає, що відповідач
чинить йому перешкоди, зокрема порушує
його право власності щодо вказаного
житлового будинку, тобто право вільно
ним володіти, користуватись і
розпоряджатись, так як добровільно не
може звільнити житлове приміщення,
знятися з реєстрації. Оскільки
відповідач добровільно не може
виселитись із належного йому на праві
власності житлового будинку і тим
самим усунути йому перешкоди щодо
вільного володіння, користування та
розпорядження таким житловим будинком,
він був змушений звертатись до суду із
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явився, однак до початку розгляду
справи судом по суті подав заяву вх. №
681 від 21.02.2014 року (а. с. 30), в якій позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
просив позов задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві (а. с. 3) та
уточненій позовній заяві (а. с. 21), а
справу розглянути у його відсутності
за наявними у ній доказами. Не
заперечував щодо проведення заочного
розгляду справи та ухвалення заочного
рішення за результатами розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином
повідомлявся про знаходження на
розгляді у суді даної цивільної справи,
а також про дату, час та місце судового
засідання у такій справі, про що
свідчить оголошення у пресі - газеті
«Високий замок» (а. с. 29). Він у судове
засідання не з'явився, про причини
своєї неявки не повідомив, заяви про
розгляд справи у його відсутності не
подав.

З огляду на вказане, у відповідності
до ч. 1 ст. 224 та ч. 1 ст. 225 ЦПК України, з
урахуванням позиції позивача ОСОБА_1,
викладеної у згаданій вище заяві,
ухвалив проводити заочний розгляд
справи на підставі наявних у ній
доказів.

Таким чином, у судове засідання не
з'явилися всі особи, які беруть участь у
справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи у
разі, якщо відповідно до положень
вказаного Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутністю осіб, які
беруть участь у справі, фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Відтак, фіксування судового процесу
даної цивільної справи за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи та давши
належну оцінку доказам по справі, суд
вважає, що уточнені позовні вимоги є
підставними та підлягають до
задоволення, виходячи з наступного.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що позивач ОСОБА_1 є власником
житлового будинку АДРЕСА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
право особистої власності на житловий
будинок, виданого 25.06.1988 року
Виконавчим комітетом Сколівської
районної Ради народних депутатів
Львівської області з відповідною
відміткою КП ЛОР «Стрийське міжрайонне
бюро технічної інвентаризації» про
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно за № 97 від 25.06.1988 року (а. с. 5).

У вказаному житловому будинку після
набуття права власності, а саме з 18.08.1997
року і по даний час зареєстрований,
однак не проживає фактично відповідач
ОСОБА_2, що підтверджується копію
будинкової книги для прописки громадян
(а. с. 6-9). Згідно інформації
Сколівського РС ГУДМС України у
Львівській області вих. № 1186 від 13.11.2013
року (а. с. 13) останній зареєстрований у
АДРЕСА_1. Згідно акта обстеження
домогосподарства позивача від 24.10.2013
року (а. с. 10), відповідач ОСОБА_2 у
домогосподарстві по АДРЕСА_1
зареєстрований, але не проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК Української РСР із змінами та
доповненнями власник має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
сім'ї та інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Статтею 41 Конституції України та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.1997 року відповідно до Закону №
475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року» та
Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Про зазначене також йдеться у ст. ст.
316, 317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Власникові належить
право володіння, користування та
розпорядження своїм майном. Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. ст. 16, 386, 387 та 391
вказаного Кодексу власник, який має
підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню. Власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.
Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української
РСР із змінами та доповненнями, з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються житловим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником. З огляду на вказане,
право члена сім'ї власника будинку
(квартири) користуватися цим житлом
існує лише за наявності у власника
права приватної власності на це майно,
а тому виникнення права членів сім'ї
власника житла на користування ним та
обсяг цього права залежить від
виникнення у власника житла права
власності на нього. Таким чином, права
членів сім'ї власника будинку
(квартири) на об'єкт власності є
похідним від права самого власника.

Як встановлено судом, відповідач
ОСОБА_2 не є членом сім'ї (батьком, сином
тощо) позивача ОСОБА_1, який став
власником житлового будинку на
підставі свідоцтва про право особистої
власності на житловий будинок від
25.06.1988 року і таке його право
зареєстроване у встановленому законом
порядку. Відповідач не оспорював право
власності позивача на підставі
зазначеного свідоцтва і таке не
визнане недійсним у визначеному
законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_1, як власник житлового
будинку по АДРЕСА_1, позбавлений
можливості вільно володіти,
користуватися та розпоряджатися ним, а
відповідач ОСОБА_2, неодноразово
попереджався про необхідність
виселитись та знятися з реєстрації за
вказаною адресою у місце свого
фактичного проживання - АДРЕСА_2.

Виходячи із заявлених позовних вимог,
аналізу матеріалів справи та
враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що уточнені вимоги позивача ОСОБА_1 є
підставними та обґрунтованими,
доведені матеріалами справи і
підлягають до задоволення у повному
обсязі. Зокрема, відповідача ОСОБА_2
слід зобов'язати усунути перешкоди у
користуванні позивачем ОСОБА_1
належним йому на праві власності
житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом
виселення відповідача за вказаною
адресою.

Керуючись ст. ст. 10-11, 62, 64, 88, 197, 209, 212-215,
218, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у
користуванні ОСОБА_1 належним йому на
праві власності житловим будинком
АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з
вказаного житлового будинку.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Заочне рішення суду може бути
переглянуте Сколівським районним
судом Львівської області за письмовою
заявою відповідача про перегляд
заочного рішення, яка подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути
оскаржене позивачем у загальному
порядку шляхом подання до апеляційного
суду Львівської області через
Сколівський районний суд Львівської
області апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя
В.Я. Микитин