Справа №487/364/13- ц 17.06.2014 17.06.2014 17.06.2014
провадження № 22ц/784/1710/2014
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач в апеляційній
інстанції: Лівінський І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 червня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Базовкіної Т.М.,

суддів: Лівінського І.В.,
Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання
Горенко Ю.В,

за участі: позивачки ОСОБА_3, її
представника ОСОБА_4, відповідача
ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 29 квітня 2014 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна
подружжя,

в с т а н о в и л а:

В січні 2013 року ОСОБА_3 звернулась з
позовом, який в подальшому уточнила, до
ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

Позивачка зазначала, що за час
перебування у шлюбі з відповідачем
вони придбали за спільні кошти
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, на
підставі договору купівлі-продажу
нерухомого майна № 90 від 4 березня 1996
року. Право власності на спірне
нерухоме майно 09 квітня 1996 року було
зареєстровано у ММБТІ за реєстровим
номером 16812 за ОСОБА_5

Посилаючись на те, що спірна квартира є
спільним майном подружжя, позивачка
просила суд визнати за нею право
власності на ? частину вказаної
квартири, а також стягнути з
відповідача витрати на правову
допомогу в розмірі 2000 грн. та 243 грн. 60
коп. судового збору.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 29 квітня 2014 року позов
задоволено частково. Постановлено
визнати за ОСОБА_3 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1 та залишити
за ОСОБА_5 право власності на ? частину
цієї квартири. Також суд стягнув з
відповідача на користь позивачки
судові витрати в розмірі 1743 грн. 60 коп.,
в тому числі 1500 грн. витрат на правову
допомогу та 243 грн. 60 коп. судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на незаконність рішення
суду, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просив рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції вважав недоведеним
використання відповідачем при купівлі
спірної квартири особистих коштів, а
тому вказана квартира є об'єктом
спільної власності сторін.

Однак не з усіма висновками суду можна
погодитись.

Так, із матеріалів справи вбачається,
що сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі з жовтня 1989 року
по 05 листопада 2012 року.

4 березня 1996 року на ім'я відповідача
було укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1.

В запереченнях на позов ОСОБА_5
зазначив, що на придбання спірної
квартири були використані лише його
особисті кошти, які він отримав при
відчуженні належних йому двох квартир.

Як видно з договору міни від 13 грудня 1995
року, ОСОБА_5 разом з іншими чотирма
співвласниками обміняли належну їм
чотирьохкімнатну квартиру на
однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 з
доплатою в розмірі 555 млн. крб. (а.с. 65).

Однак, відповідач не надав суду
належних доказів того, що при купівлі
спірної квартири в березні 1996 року, він
використав належну йому частку грошей
(1/5), отриману при відчуженні квартири в
грудні 1995 року.

Доводи апелянта про те, що він отримав
від реалізації зазначеної
чотирьохкімнатної квартири половину
вказаної доплати, а також, що ці кошти
використані під час купівлі спірної
квартири, досліджувались судом першої
інстанції. Судом дана правова оцінка
таким доводам, висновки викладені в
мотивувальній частині рішення, і з
такими висновками колегія суддів
погоджується.

Водночас, матеріалами справи
підтверджується, що в день придбання
сторонами спірної квартири, відповідач
разом з іншими чотирма співвласниками
продали належну їм однокімнатну
квартиру АДРЕСА_2 за 70 млн. крб. (а.с. 51).

Отже, на час укладення договору
купівлі-продажу спірної квартири
відповідач отримав 1/5 частку від
проданої квартири, що складає 14 млн.
крб.

Доводи апелянта про те, що він отримав
всі кошти від продажу зазначеної
квартири, є необґрунтованими, оскільки
належних доказів цього відповідач суду
не надав.

Під час розгляду справи в апеляційному
суді, позивачка визнала, що при купівлі
спірної квартири була використана, в
тому числі, отримана відповідачем 1/5
частина коштів від продажу попередньої
квартири.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що при купівлі спірної квартири
сторони використали як спільні кошти
подружжя, так і гроші, які належали
особисто відповідачу в розмірі 14 млн.
крб.

Як вбачається із змісту ст.ст. 57, 60 СК
України, (який набрав чинності з 1 січня
2004 року та норми якого поширюються на
триваючі сімейні відносини, які
виникли до набрання ним чинності і
існували на час початку його дії) майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності, крім
майна, набутого нею, ним за час шлюбу,
але за кошти, які належали їй, йому
особисто.

Таким чином, виходячи з вартості
придбаної сторонами спірної квартири -
170 млн. крб., розмір частки цієї
квартири, яка належить особисто
відповідачу, складає 8/100, а решта - 92/100
частки квартири, є об'єктом спільної
сумісної власності сторін і на неї
поширюються положення глави 8 СК
України, зокрема ч.1 ст. 70 СК України
щодо рівності часток у спільному майні.

Враховуючи викладене, за позивачкою
слід визнати право власності на 46/100
частини квартири, а за відповідачем - на
54/100 частини цієї квартири.

Оскільки суд першої інстанції не
звернув належної уваги на зазначені
обставини справи та вимоги
матеріального права, рішення підлягає
зміні на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України
також підлягає зміні розподіл судових
витрат. З відповідача на користь
позивачки підлягають стягненню судові
витрати пропорційно до розміру
задоволених вимог, що складає 1604 грн. 11
коп. (1380 грн. витрат на правову допомогу
+ 224 грн. 11 коп. судового збору)

Керуючись статтями 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 29 квітня 2014 року змінити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
46/100 частини квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на
54/100 частини квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1604
грн. 11 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: