Справа № 0915/1780/12
Провадження № 2/352/16/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді
Струтинського Р.Р.,

секретаря
Бардюк-Кавецької Л.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом заступника прокурора
Івано-Франківської області в інтересах
держави в особі позивача - Угринівської
сільської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, на стороні позивача -
управління Держкомзему в
Тисменицькому районі, державне
підприємство "Центр державного
земельного кадастру" про визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельні ділянки,
договорів купівлі-продажу земельної
ділянки та повернення земельних
ділянок,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Тисменицького
районного суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача - управління Держкомзему в
Тисменицькому районі, державне
підприємство "Центр державного
земельного кадастру" про визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельні ділянки,
договорів купівлі-продажу земельної
ділянки та повернення земельних
ділянок, а саме земельну ділянку серії
ЯГ № 310178 площею 0.24 га, знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, земельну ділянку
серії ЯГ № 310176 площею 0.24 га,
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯГ № 310175 площею 0.24 га,
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 про
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯГ № 310177 площею 0.24 га,
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та про
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯД № 833932 площею 0.96 га,
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу відповідних земельних
ділянок та повернення їх Угринівській
сільській раді.

Прокурор в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та пояснив, що у державних актах
на право власності на земельні ділянки,
які видані громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначено, що дані
акти видані на підставі рішення III
позачергової сесії п'ятого скликання
Угринівської сільської ради від 28.07.2006
року. Однак, згідно довідки
Угринівської сільської ради № 406 від
28.03.2012 року у протоколі III сесії п'ятого
скликання Угринівської сільської ради
від 28.07.2006 року рішення про надання
земельних ділянок ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, площею 0.24 га кожна, в
АДРЕСА_1 відсутні. У зв'язку з даними
обставинами прокурор вважає набуття
права власності на земельні ділянки
відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 незаконним. Вважає за необхідне
визнати недійсними державні акти на
право власності на дані земельні
ділянки серії ЯГ № 310178, ЯГ № 310176, ЯГ №
310175, ЯГ № 310177 від 11. 08. 2006 року, площею 0.24
га. кожна, розташованих в АДРЕСА_1,
оскільки рішення, згідно якого
зазначені земельні ділянки передані у
власність ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 відсутні.

Крім того, прокурор просив суд
визнати недійсними договори
купівлі-продажу даних земельних
ділянок, укладених 17.10.2006 року ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з ОСОБА_6 та
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0.96 га,
розташовану в АДРЕСА_1 від 03.04.2007 року
серії ЯД № 833932, виданий ОСОБА_6 ,
посилаючись на вимоги ч. 1 та 2 ст. 203, ст.
215 ЦК України. Так як, на думку
прокурора, земельні ділянки вибули з
власності Угринівської сільської ради
поза волею депутатів Угринівської
сільської ради, прокурор наполягав на
поверненні відповідних земельних
ділянок з незаконного володіння у
власність громади Угринівської
сільської ради.

Представник Угринівської сільської
ради позов підтримала з підстав
викладених в позовній заяві прокурора
в інтересах держави в особі позивача -
Угринівської сільської ради вважаючи,
що даний позов підлягає задоволенню в
повному обсязі ще й з тих підстав, що
вибуття спірних земельних ділянок
відбулось поза волею власника землі,
зіславшись на ст. 388 ч. 1 п.3 ЦК України та
довідку сільського голови с.Угринів
від 28.03.2012 року №406 й відсутність, як в
протоколі 18-ї сесії Угринівської
сільської ради від 28.10.2005 року, так і в
протоколі 3-ї сесії названої ради від
28.07.2006 року відповідних рішень щодо
надання вищезазначеним громадянам
Угринівською сільською радою дозволів
на складання проектів відведення
земельних ділянок, затвердження
проектів землеустрою та передачу
кожному з них (крім ОСОБА_6) земельних
ділянок у власність.

Представник відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в засіданні суду проти
позову заперечував. Зазначив, що
підстав для визнання недійсними
спірних державних актів на право
власності на земельні ділянки та
договорів купівлі-продажу немає.
Пояснив, що землю було надано його
довірителям виключно з волі депутатів
Угринівської сільської ради, оскільки
питання щодо надання дозволів на
складання проектів відведення
земельних ділянок площею 0,25 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку в урочищі « Лази»,
затвердження цих проектів й передачі у
власність земельних ділянок ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у 2005 та 2006
роках вносилися на розгляд
Угринівської сільської ради та, як
наслідок, останньою були прийняті
відповідні позитивні рішення. Дана
обставина підтверджується показами
свідків ОСОБА_14, ОСОБА_7та ОСОБА_9, які на
той час були працівниками Угринівської
сільської ради і їм достовірно відомі
дійсні обставини справи, а також
депутатами Угринівської сільської
ради ОСОБА_10 та ОСОБА_11
Також представник відповідачів
зазначив, що прийняття відповідних
рішень на сесіях Угринівської
сільської ради підтверджується й
такими фактами, як погодження і
підписання землевпорядником та
сільським головою в особі
територіальної громади с. Угринів
планів земельних ділянок, актів
встановлення меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості), надання довідок
про присвоєння кадастрових номерів
земельним ділянкам, які містяться в
проектах земельних ділянок його
довірителів, без яких підписання
державних актів на право власності на
земельні ділянки було б неможливим.

З огляду на вищевказане представник
відповідачів підстав для визнання
недійсними договорів купівлі-продажу
не вбачає. Крім того, Угринівська
сільська рада не є стороною укладення
зазначених договорів купівлі-продажу,
а отже прокурор не вправі ставити
питання про визнання недійсними даних
договорів та державного акту на право
власності на земельну ділянку,
виданого ОСОБА_6

Відповідні покази з цього приводу
щодо не визнання позовних вимог дала і
представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_12

Відповідач ОСОБА_6, суду пояснив, що
вказані земельні ділянки він знайшов
по оголошеннях. Він зустрівся з їх
власниками та їхніми представниками і
домовились про ціну та в нотаріальній
конторі у жовтні 2006 року з кожним із них
були укладені відповідні договори
купівлі- продажу цих земельних ділянок,
не порушуючи при цьому нічиїх прав та
законних інтересів. До укладення
договорів купівлі-продажу земельних
ділянок, про які йдеться, він ні з ким із
працівників Угринівської сільської
ради не спілкувався, так як не знав
навіть де знаходиться сільська рада.
Вважає себе добросовісним набувачем
цих вказаних земельних ділянок і
просить в задоволенні позову
відмовити.

Представники третіх осіб, управління
Держкомзему в Тисменицькому районі та
державного підприємства "Центр
державного земельного кадастру" в
судове засідання не з»явилися, хоча про
час та місце судового розгляду
належним чином повідомлялися.

Дослідивши матеріали справи та зібрані
по ній докази, заслухавши пояснення
представників сторін, свідків, суд
прийшов до переконання, що в
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.10.2005 року на
засіданні III сесії 5 скликання
Угринівською сільською радою прийнято
рішення про надання земельних ділянок
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, площею
0.24 га кожна, в АДРЕСА_1. 28.07.2006 року
Угринівською сільською радою були
прийняті рішення про затвердження
проектів відведення земельних ділянок
площею 0,24 га кожна для будівництва та
обслуговування житлових будинків на
масиві «Боднарчик» в урочищі «Лази»
громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

11.08.2006 року громадянам ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були видані
державні акти на право власності на
земельні ділянки площею 0,24 га кожна, за
наступними серіями та номерами
відповідно: ЯГ № 310178, ЯГ № 310176, ЯГ № 310175,
ЯГ № 310177.

Державні акти на право власності на
земельні ділянки відповідачі оформили
в установленому законом порядку , а
отже вони правомірно, на думку суду,
набули права власності на земельні
ділянки площею 0,24 га кожна за адресою
АДРЕСА_1.

Такого висновку суд дійшов на
підставі досліджених у судовому
засіданні доказів, які суд визнає
достовірними, оскільки вони
відповідають дійсним обставинам
справи.

Крім того, суд бере до уваги, а також
вважає достовірними при ухваленні
даного рішення покази свідків ОСОБА_13,
ОСОБА_7 та ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, так
як вони повністю співпадають з
вищевказаними доказами й додатково
підтверджують фактичне надання
відповідачам земельних ділянок для
будівництва та обслуговування
житлових будинків за рахунок земель
запасу Угринівської сільської ради.

Допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що з
листопада 2003 року по липень 2007 року
працювала землевпорядником
Угринівської сільської ради та в.о.
секретаря виконкому сільської ради, а у
2007 році пішла в декретну відпустку.

У жовтні 2005 року на сесії
Угринівської сільської ради
розглядались заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо надання їм
земельних ділянок і сесією названим
громадянам було надано дозвіл на
складання проектів відведення
земельних ділянок для будівництва
житлового будинку в АДРЕСА_1, а у липні
2006 року рішенням сесії сільської ради
проекти відведення цих земельних
ділянок були затверджені та ці
земельні ділянки передані їм у
власність.

Про те, що це було саме так вона добре
пам'ятає, так як сама на сесіях
зачитувала заяви цих громадян, а потім
друкувала ці рішення в трьох
екземплярах, сільський голова їх
підписував, два примірники рішень
залишились в сільській раді, а один -
отримував громадянин, стосовно якого
прийнято рішення. Протоколи сесій
вчасно не оформлялись. У 2006 році сесію
вів секретар сільської ради ОСОБА_9

Аналогічні покази з цього приводу
дав суду і свідок ОСОБА_7, колишній
голова Угринівської сільської ради.
Крім того, суду він зазначив також, що
відсутність вищезазначених рішень
сільської ради в протоколах сесій
безпосередньо пов'язана із діями
новообраної влади, яка скористалась
тим, що протоколи сесій вчасно і
належним чином не були оформлені, то
вказані рішення вони навмисно із
протоколів сесій забрали.

Депутати Угринівської сільської ради
ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які були допитані
судом в якості свідків, та секретар
цієї ради, який працював на цій посаді
з квітня 2006 року по листопад 2010 року,
ОСОБА_9 показали, що в липні 2006 року на
сесії Угринівської сільської ради всім
чотирьом відповідачам, зокрема ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, по їхніх
заявах були затверджені проекти
відведення земельних ділянок, площею
0,24 га кожна, для будівництва та
обслуговування житлових будинків в
АДРЕСА_1 за рахунок земель запасу
Угринівської сільської ради.

Свідок ОСОБА_9 крім цього в судовому
засіданні зазначив, що протоколи в
сільській раді формувалися не вчасно, а
зі значним запізненням. Після
звільнення з посади секретаря
Угринівської сільської ради у 2011 році
він особисто протягом 2-х місяців
продовжував упорядковувати
документацію сільської ради та зшивав
зазначені протоколи, виконуючи роботу
технічно та не звіряючи, чи всі рішення
сільської ради є в наявності. Окрім
того, суду пояснив, що рішення були
роздруковані і зберігались в папках. Ці
рішення були ще в 2010 році, він їх
особисто бачив, так як в той час
оформлялись документи по школі.

За таких обставин твердження
прокурора про те, що дані рішення
Угринівською сільською радою не
приймались, а також, що дані земельні
ділянки вибули з власності
Угринівської сільської ради поза волею
депутатів Угринівської сільської ради,
суд до уваги не бере, оскільки
матеріали справи свідчать про
зворотнє.

Довідка Угринівської сільської ради
№ 406 від 28.03.2012 року, на думку суду, не є
достовірним доказом в даній справі,
оскільки інформація, викладена в ній
суперечить дійсним обставинам справи
та вищеназваним доказам, які суд визнав
достовірними. Крім цього зміст довідки
насправді відображає тільки факт
відсутності у протоколі сесії рішення
про надання земельних ділянок ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, площею 0.24 га
кожна, в АДРЕСА_1 на паперовому носії, а
не сам факт дійсного надання цих
ділянок чи вибуття їх без волі
депутатів, як зазначив в судовому
засіданні прокурор. Таким чином, сам по
собі факт відсутності паперового носія
рішення Угринівської сільської ради не
може слугувати підставою для визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельні ділянки
відповідачів, що отримані ними у
встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач не довів тих обставин, на які
посилався в позовній заяві, будь-яких
інших доказів на підтвердження своєї
позиції суду не представив.

Отже, доводи прокурора не ґрунтуються
на матеріалах справи, навпаки в процесі
розгляду справи встановлено, що
відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 отримали земельні ділянки на
законних підставах та правомірно
виготовили державні акти на право
власності на ці ж земельні ділянки.

При цьому суд виходить з вимог ст. 125
Земельного кодексу України, у
відповідності якій право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Крім того, відповідно до п. "б" ст. 12
Земельного кодексу України, до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Також слід вказати, що із п. 8
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16.04.2004 року N 7 "Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ" вбачається, що вирішуючи спори
про припинення права власності на
земельну ділянку чи права користування
нею, суди повинні враховувати, що орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування має право прийняти
рішення про це лише в порядку, з підстав
і за умов, передбачених статтями 140 - 149
Земельного кодексу України. У випадках,
визначених цими нормами, припинення
права власності на землю чи права
землекористування провадиться за
позовом відповідного органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування в судовому порядку,
недодержання якого є підставою для
визнання рішення цього органу та
виданих державних актів недійсними.

17.10.2006 року між кожним з
відповідачів та ОСОБА_6 укладено
договори купівлі-продажу зазначених
земельних ділянок, площею 0.24 га кожна, в
АДРЕСА_1.

03.04.2007 року на підставі
вищезазначених договорів
купівлі-продажу ОСОБА_6 видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯД № 833932 площею
0.96 га. в АДРЕСА_1.

Суд дійшов висновку і про
відсутність підстав для задоволення
позову про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу земельних
ділянок та акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯД № 833932 площею
0.96 га. в АДРЕСА_1, виданого ОСОБА_6

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Суд вважає, що підстави для визнання
договорів купівлі-продажу земельних
ділянок укладених між відповідачами та
ОСОБА_6, а також акту на право власності
на земельну ділянку серії ЯД № 833932
відсутні, оскільки позивачем не надано
суду будь-яких доказів про те, що зміст
вищезазначених правочинів відповідно
до ч. 1 ст. 203 ЦК порушує положення як
законів, так і інших
нормативно-правових актів, прийнятих
на основі Конституції України. Не
надано також доказів про те, що сторони
договорів купівлі-продажу не мали
необхідного обсягу цивільної
дієздатності, що, в свою чергу, могло б
перешкодити настанню правових
наслідків цих договорів, в тому числі
призвести до визнання їх недійсними. Не
встановлено таких обставин і судом в
процесі розгляду даної справи.

Отже, в судовому засіданні
позивач не навів жодного порушення
загальних вимог, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
тому його твердження про те, що
оспорювані договори купівлі-продажу
вчинено з порушенням вимог ст.. 203 ЦК
України суд розцінює як голослівні та
нічим не підтверджені. Із встановлених
в судовому засіданні обставин
вбачається, що ОСОБА_6 є добросовісним
набувачем та належним власником
земельної ділянки, площею 0.96 га. в
АДРЕСА_1. Докази, які б спростовували
або оспорювали даний факт прокурор не
навів.

При цьому суд бере до уваги, що
вимога про повернення земельної
ділянки загальною площею 0.96 га. згідно
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯД № 833932
заявлена не стороною вказаного
правочину та не власником земельної
ділянки, що є предметом спору.

Згідно з вимогами ЦК України
особа, яка вважає, що її речові права
порушено, має право звернутися до суду
як з позовом про визнання відповідної
угоди недійсною (ст.. 215-235), так і з
позовом про витребування майна з
чужого незаконного володіння (ст..330-338).

Відповідно до вимог ст.387 ЦК
України право витребувати майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним,
належить власнику майна.

Отже, права особи, яка вважає себе
власником майна не підлягають захисту
шляхом задоволення позову до
добросовісного набувача з
використанням правового механізму,
встановленого статтями 215, 216 ЦК. Такий
захист можливий лише шляхом
задоволення віндикаційного позову,
якщо є підстави, передбачені статтею 388
цього Кодексу, які дають право
витребувати майно від добросовісного
набувача.

Оскільки судом встановлено, що
земельні ділянки передано
правомірному володільцю ОСОБА_6 з волі
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які на
момент укладення договорів
купівлі-продажу мали право відчужувати
належні їм на праві власності земельні
ділянки, то суд вважає, що позовні
вимоги заступника прокурора
Івано-Франківської області є
безпідставними і недоведеними, та
такими, що не підлягають до
задоволення.

На підставі наведеного,
відповідно до ст.ст. 203, 215, 216, 387 ЦК
України, ст.ст. 12, 125 ЗК України, п. 8
постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року №
7 "Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ" та керуючись ст. ст.
213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
заступника прокурора
Івано-Франківської області в інтересах
держави в особі позивача - Угринівської
сільської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, на стороні позивача -
управління Держкомзему в
Тисменицькому районі, державне
підприємство "Центр державного
земельного кадастру" про визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельні ділянки,
договорів купівлі-продажу земельної
ділянки та повернення земельних
ділянок - відмовити, у зв»язку з
безпідставністю та недоведеністю
позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
до Апеляційного суду
Івано-Франківської області подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Тисменицький
районний суд. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Головуючий
Струтинський Р.Р.