Справа №579/202/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Ольховик А. І.Номер
провадження 22-ц/788/813/14 Суддя-доповідач -
Собина Ольга. Іванівна. Категорія - 54
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А., Таран С. А.,

з участю секретаря судового засідання -
Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення Кролевецького районного
суду Сумської області від 13 березня 2014
року

у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про відшкодування шкоди, заподіяної
працівником при виконанні трудових
обов'язків, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Кролевецького районного суду
Сумської області від 13 березня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судові витрати за надання правової
допомоги в сумі 930 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Зазначає, що проведеною 30.10.2013 року
інвентаризацією підзвітних
відповідачу товарно-матеріальних
цінностей виявлено нестачу на суму 14251
грн.11 коп., що підтверджується
результатами інвентаризації товарів,
матеріалів, тари та грошових коштів в
торгівлі від 30.10.2013 року,
товарно-грошовим звітом №1005, №1007 з
24.10.2013 року по 30.10.2013 року
матеріально-відповідальної особи
ОСОБА_4 та інвентаризаційним описом
товарів, тари і грошових коштів від
30.10.2013 року. Доводить, що названими
документами підтверджується також і
вина відповідача в нестачі
товарно-матеріальних цінностей.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 15
липня 2013 року був укладений трудовий
договір, який 17 липня 2013 року було
зареєстровано в Кролевецькому центрі
зайнятості. Відповідно до п.2. Договору
відповідач зобов'язувалася виконувати
обов'язки продавця роздрібної
торгівлі, забезпечувати збереження
переданих їй товарно-матеріальних
цінностей, дотримуватися правил
охорони праці, техніки безпеки,
протипожежних заходів. Даний трудовий
договір розірваний сторонами 04
листопада 2013 року у зв'язку з втратою
довір'я на підставі п.2 ст.41 КЗпП України
(а.с.5).

15 липня 2013 року між сторонами було
укладено Договір про повну матеріальну
відповідальність, відповідно до п.1
якого відповідач у порядку та на
умовах, визначених цим Договором та на
підставі п.1 ст.134 та ст.135 КЗпП України
приймає на себе повну матеріальну
відповідальність за незабезпечення
цілості всіх переданих їй під звіт
позивачем в установленому порядку
товарно-матеріальних цінностей і
коштів згідно з інвентаризаційними
описами №1 та №2, що додаються до цього
Договору, а також за незабезпечення
цілості тих товарно-матеріальних
цінностей і коштів, що будуть
передаватись їй під звіт позивачем
протягом усього строку дії цього
Договору (а.с.6).

01 липня 2013 року між Кролевецьким
міським споживчим товариством в особі
голови правління Руденко С.О. та ФОП
ОСОБА_3 було укладено договір
співробітництва, відповідно до якого
останній було надано в користування
частину магазинів №16, №33, №35, №40, №50,
торговельне обладнання та інвентар. В
свою чергу, відповідно до п.п. 2.3.5 п. 2.3
договору, позивачка зобов'язалася
ввести реєстри роздрібних цін;
подавати споживчому товариству звіт
про обсяги реалізації закуплених
товарів; одержану торгову виручку від
реалізації товарів здавати в касу
підприємства; надавати споживчому
товариству фінансову та статистичну
звітність згідно з встановленими
формами. Також умовами договору
передбачена відповідальність ФОП
ОСОБА_3 за збереження
товарно-матеріальних цінностей,
основних засобів, обладнання і
малоцінного інвентарю (а.с.7-12).

Також судом встановлено, що за період
роботи відповідача в приміщенні
магазину №35 підприємницьку діяльність
здійснювали два підприємці - ФОП ОСОБА_7
та ФОП ОСОБА_3. ОСОБА_6, з якою позивач не
укладала письмовий трудовий договір,
також працювала у неї продавцем .

Відповідно до розпорядження
Кролевецького міського споживчого
товариства №31 від 30.10.2013 року комісією
було проведено інвентаризацію
цінностей та розрахунків по діяльності
ФОП ОСОБА_3 (а.с.13). Інвентаризація
проводилась шляхом виявлення
фактичної наявності
товарно-матеріальних цінностей у ФОП
ОСОБА_3, яка була відображена в
інвентаризаційному описі від 20.10.2013
року і при зіставленні фактичної
наявності з даними товарно-грошових
звітах №1005, №1007 за період з 24.10.2013 року
по 30.10.2013 року було встановлено нестачу
у розмірі 14251 грн. 11 коп., що
підтверджується рахунковою відомістю
результатів інвентаризації від 30.10.2013
року (а.с.13-35).

Колегія суддів погоджується з
висновком районного суду, що
результати проведеної інвентаризації
не доводять тієї обставини, що нестача
виникла саме з вини відповідача,
оскільки для правильного проведення
інвентаризації необхідно було
встановити суму товарно-матеріальних
цінностей та коштів, що були передані
відповідачу на момент її допуску до
роботи і надходження товару в період її
роботи, але необхідної інформації для
визначення залишків або нестачі
отримати неможливо.

06 листопада 2013 року на адресу
Кролевецького РВ УМВС України в
Сумській області надійшло звернення
від відповідача, в якому вона просила
провести перевірку за фактом нестачі
товарно-матеріальних цінностей в
магазині ФОП ОСОБА_3, проте перевірка за
даним фактом була припинена, оскільки
ФОП ОСОБА_3 вказала, що всі питання
матеріального характеру буде
вирішувати без участі правоохоронних
органів (а.с.47).

Працівник ОСОБА_6, яка не перебувала й
не перебуває в трудових відносинах з
позивачем, в добровільному порядку
сплатила позивачці кошти в рахунок
часткового погашення виявленої
нестачі в сумі 7000 грн., що
підтверджується квитанцією до
прибуткового касового ордера №2388 від 31
жовтня 2013 року (а.с.36).

Відповідно до ч.1 ст.130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

Згідно п. 6 ст. 134 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації,
зокрема, у випадку, коли: відповідно до
законодавства на працівника покладено
повну матеріальну відповідальність за
шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації при виконанні
трудових обов'язків

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України
письмові договори про повну
матеріальну відповідальність може
бути укладено підприємством,
установою, організацією з працівниками
(що досягли вісімнадцятирічного віку),
які займають посади або виконують
роботи, безпосередньо зв'язані із
зберіганням, обробкою, продажем
(відпуском), перевезенням або
застосуванням у процесі виробництва
переданих їм цінностей. Перелік таких
посад і робіт, а також типовий договір
про повну індивідуальну матеріальну
відповідальність затверджуються в
порядку, який визначається Кабінетом
Міністрів України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в постанові від 29 грудня 1992
року №14 «Про судову практику у справах
про відшкодування шкоди підприємствам,
установам, організаціям їх
працівниками» із змінами та
доповненнями, виходячи з вимог ст. 15 ЦПК
України, суд у кожному випадку
зобов'язаний вживати передбачених
законом заходів до всебічного, повного
й об'єктивного з'ясування обставин, від
яких згідно зі статтями 130,135-3, 137 КЗпП
України залежить вирішення питання про
покладення матеріальної
відповідальності та про розмір шкоді,
що підлягає відшкодуванню. Зокрема,
з'ясовувати: наявність прямої дійсної
шкоди та її розмір; якими
неправомірними діями її заподіяно і чи
входили до функцій працівника
обов'язки, неналежне виконання яких
призвело до шкоди; в чому полягала його
вина; в якій конкретно обстановці
заподіяно шкоду; чи були створені
умови, які забезпечували б схоронність
матеріальних цінностей і нормальну
роботу з ними; який майновий стан
працівника. Якщо шкоду заподіяно
кількома працівниками, в рішенні суду
має бути зазначено, які конкретно
порушення трудових обов'язків допустив
кожен працівник, ступінь його вини та
пропорційна їй частка загальної шкоди,
за яку до нього може бути застосовано
відповідний вид і межі матеріальної
відповідальності.

З огляду на вищезазначене, враховуючи,
що позивачем у відповідності до ст.60
ЦПК України не надано суду
беззаперечних, належних та допустимих
доказів вини ОСОБА_4 у виявленій
нестачі товарно-матеріальних
цінностей та заподіянні шкоди
позивачеві, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Враховуючи викладене, судова колегія
підстав для скасування рішення не
вбачає.

Доводи наведені в апеляційній скарзі
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги немає.

Інші доводи апеляційної скарги
висновки суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кролевецького районного суду
Сумської області від 13 березня 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -