Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Готри Т.Ю., Джуги С.Д.

при секретарі: Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 06 травня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Відкритого
Міжнародного університету розвитку
людини «Україна», третя особа -
Міністерство освіти і науки, молоді та
спорту України про визнання
незаконними наказів, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку
рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 06 травня 2014 року, яким у
задоволенні його позову до Відкритого
Міжнародного університету розвитку
людини «Україна», третя особа -
Міністерство освіти і науки, молоді та
спорту України про визнання
незаконними наказів, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати та постановити нове
рішення про задоволення позову.
Зокрема зазначає, що його звільнено в
період тимчасової непрацездатності, що
суперечить ч.3 ст. 40 КЗпП України.
Вказує, що з наказом про звільнення
його не ознайомлювали та його копія не
надавалася. Звертає увагу на те, що в
день звільнення йому не було видано
трудову книжку та не проведено
розрахунку. Вважає, що наказ №15-К від
18.01.2013 року про внесення змін до наказу
№405-К від 07.11.2012 року, яким змінено дату
звільнення на 01.12.2012 року не відповідає
чинному законодавству, так як не
передбачено звільнення заднім числом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає за необхідне в її
задоволенні відмовити з наступних
підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що ОСОБА_2 перебував на
посаді ректора Карпатського інститут
підприємництва ВНЗ «Відкритого
міжнародного університету розвитку
людини «Україна» на підставі контракту
від 11.01.2011 року та додаткової угоди до
нього від 30.09.2011 року.

Наказом №405-К від 07.11.2012 року звільнено
ОСОБА_2 за одноразове грубе порушення
трудових обов'язків, яке виразилось у
наданні недостовірних даних про рух
контингенту студентів, що призвело до
видання наказу про переведення на
старші курси студентів, які не виконали
роботи, передбачені навчальними
планами та мають академічну
заборгованість. Даний наказ винесено
на підставі п.1 ст. 41. ст.ст. 147-149 КЗпП
України (т.1 а.с.7). Підставою для видачі
такого наказу стала доповідна записка
членів комісії та акт про відмову від
надання письмових пояснень (т.1 а.с.23, 24,
92).

В день звільнення, 07.11.2012 року позивачу
було видано листок непрацездатності
(т.1 а.с.9).

У зв'язку з цим наказом № 15-К від 18.01.2013
року, змінено дату звільнення ректора
Карпатського інституту підприємництва
ОСОБА_2 з 07.11.2012 р. на 01.12.2012 р. (т.1 а.с.32).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
будь-яке із вказаних в доповідній
записці порушень може бути підставою
для звільнення за п.1 ст.41 КЗпП України.
Також суд вважав, що немає порушень ч.3
ст. 40 КЗпП України, оскільки наказом від
18.01.2013 року змінено дату звільнення
позивача. При цьому судом, відповідно
до приписів ч.4 ст. 338 ЦПК України
враховано висновки викладено в ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19.09.2013 року, яка винесена по
даній справі.

З даним висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів,
оскільки такий ґрунтується на
матеріалах справи

Колегія суддів відхиляє посилання
апелянта на незаконність наказу №15-К
від 18.01.2013 року, оскільки апелянтом не
зазначено, яким саме нормам трудового
законодавства не відповідає даний
наказ. Чинним трудовим законодавством
не заборонено змінювати дату
звільнення працівника. В даному
випадку така зміна дати звільнення
була здійснення з метою врегулювання
питання звільнення позивача через
видачу вищезазначеного листка
непрацездатності, про існування якого
відповідач 07.11.2012 року не знав. При
цьому безпідставним є посилання
апелянта на те, що його таким чином було
звільнено заднім числом, оскільки
даним наказом навпаки змінено дату
звільнення на більш пізнішу, чим жодним
чином не порушено трудові права
позивача.

Оскільки наказ від 18.01.2013 року є
законним, то датою звільнення ОСОБА_2
слід вважати 01.12.2013 року, а відтак таке
звільнення не відбулося в період
тимчасової непрацездатності позивача.
Крім того, додатково колегія суддів
констатує, що фактично позивач
звернувся до Мукачівської ЦРЛ 07.11.2012
року о 22 год. 35 хв., тобто вже після
закінчення робочого дня (т.1 а.с.31). 07.11.2012
року позивач був на роботі, що
підтверджується витягом з протоколу
виробничої наради від даного числа (т.1
а.с.94-103). Таким чином відсутні підстави
вважати, що звільнення позивача
відбулося в період його тимчасової
непрацездатності, а тому дані доводи
апеляції підлягають відхиленню.

З приводу посилання апелянта на
невидачу йому наказу про звільнення,
трудової книжки та не проведення з ним
розрахунку, колегія суддів констатує,
що самі по собі зазначені обставини не
можуть бути підставою для поновлення
звільненого робітника на роботі. Крім
того, як вбачається з протоколу
виробничої наради від 07.11.2012 року. під
час проведення даного заходу ОСОБА_2
забрав речі і пішов, що унеможливило
видачу йому наказу та трудової книжки в
це день. Після чого, 08.11.2012 року (до
внесення змін щодо дати звільнення)
роботодавцем було направлено позивачу
листа з проханням прибути до відділу
кадрів для отримання трудової книжки
або надіслати згоду на пересилку
поштою (т.1 а.с.10. 11). Наказ від 18.01.2013 року
було направлено в той же день на адресу
позивача (т.1 а.с.33, 34). При цьому
твердження апелянта про не проведення
з ним розрахунку в день звільнення
спростовується роздруківкою ПАТ
«Укрсобанк» операцій по картковому
рахунку (т.1 а.с.73)

Узагальнюючи наведене колегія суддів
приходить до висновку, що звільнення
позивача відбулося без порушень
трудового законодавства, а тому
підстав для скасування наказів від
07.11.2012 р. і від 18.01.2013 року та поновлювати
ОСОБА_2 на роботі - немає.

Що стосується інших позовних вимог
ОСОБА_2 про виплату середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
стягнення моральної шкоди, то такі є
похідними від вимоги щодо поновлення
на роботі, а тому також задоволенню не
підлягають.

З приводу наданого апелянтом рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 09.10.2013 року, яким змінено
дату звільнення ОСОБА_2 з 31.12.2012 року на
04.07.2013 року колегія суддів констатує, що
дане рішення не має жодного
преюдиційного значення, так як з даного
рішення слідує, що підставою для
задоволення позову стало на той час
чинне рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 26.03.2013 року, яке
в подальшому було скасовано судом
касаційної інстанції, і по суті дана
справа розглядається наразі.

Таким чином доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції , що відповідно до ст. 308 ЦПК
України є підставою для відхилення
апеляційної скарги та залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 338 ЦПК
України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 06 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
постановлення і може бути оскаржена в
касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді