УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О., суддів:
Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Остапчука Д.О.,розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Другого міського
відділу Державної виконавчої служби
Хмельницького міськрайонного
управління юстиції, треті особи без
самостійних вимог: служба у справах
дітей Хмельницької міської ради,
публічне акціонерне товариство
«Універсал Банк», про визнання дій
неправомірними, за касаційною скаргою
Кухара Анатолія Миколайовича, який діє
в інтересах публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк», на
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 11 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 27 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 18 червня 2013 року
державним виконавцем Другого міського
відділу ДВС Хмельницького
міськрайонного управління юстиції при
примусовому виконанні виконавчого
листа винесено постанову про передачу
майна стягувачеві в рахунок погашення
боргу та акт про передачу майна
стягувачеві в рахунок погашення боргу,
внаслідок чого банку було передано
житловий будинок загальною площею 125
кв. м та земельну ділянку площею 1000 кв.
м, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 та
належить позивачу на праві власності.

Вважає, що вказані дії суперечать
нормам матеріального права, оскільки у
вказаному будинку проживає її
неповнолітня донька.

У зв'язку з наведеним позивач просила
суд визнати неправомірними дії
державного виконавця по виконавчому
провадженні із виконання виконавчого
листа № 2-5972 від 19 листопада 2010 року
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області про звернення
стягнення на предмет застави - житловий
будинок загальною площею 125 кв. м та
земельну ділянку площею 1000 кв. м, що
розташовані за адресою АДРЕСА_1 та
належить ОСОБА_6 в межах суми 781 310,00 грн
в частині передачі цього майна на
реалізацію шляхом продажу будинку та
земельної ділянки на прилюдних торгах.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 11 грудня 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 27 січня 2014
року, позов задоволено. Визнано
неправомірними дії державного
виконавця по виконавчому провадженні
із виконання виконавчого листа № 2-5972
від 19 листопада 2010 року Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області про звернення стягнення на
предмет застави - житловий будинок
загальною площею 125 кв. м та земельну
ділянку площею 1000 кв. м, що розташовані
за адресою АДРЕСА_1, в частині передачі
майна, шляхом продажу будинку та
земельної ділянки на прилюдних торгах.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування судових рішень
із ухваленням нового рішення, яким
відмовити у задоволенні позову,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що при передачі спірного
нерухомого майна на реалізацію не
отримувався дозвіл органу опіки та
піклування.

Однак погодитися з такими висновками
судів попередніх інстанцій не можна, з
огляду на наступне.

Судами встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що рішенням
Хмельницького міськрайонного суду від
13 вересня 2010 року розірвано кредитний
договір № 040-2008-1518 від 16 травня 2008 року
укладений між ПАТ «Універсал Банк» та
ОСОБА_6

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_9 в солідарному
порядку на користь ПАТ «Універсал
Банк» заборгованість за кредитним
договором № 040-2008-1518 від 16 травня 2008
року в сумі 781 310,00 грн.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 040-2008-1518 від 16
травня 2008 року в сумі 781 310,00 грн,
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
житловий будинок загальною площею 125
кв. м, житловою площею 61,8 кв. м та
земельну ділянку площею 1000 кв. м,
(цільове призначення для будівництва
та обслуговування житлового будинку),
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та
належить ОСОБА_6 на підставі договору
купівлі-продажу від 15 травня 2008 року,
посвідченому ОСОБА_10, приватним
нотаріусом Хмельницького міського
нотаріального округу, за реєстровим
номером 1506, шляхом продажу будинку та
земельної ділянки на публічних торгах
в порядку передбаченому Законом
України «Про виконавче провадження».
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

14 грудня 2011 року в порядку примусового
виконання виконавчого листа
Хмельницького міськрайонного суду №
2-5972/10 від 18 листопада 2010 року про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- житловий будинок та земельну ділянку
за адресою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6,
проведено опис майна.

17 вересня 2012 року та 24 жовтня 2012 року ПП
«СП Юстиція» проведено прилюдні торги
по реалізації житлового будинку
загальною площею 112,5 кв. м, житловою
площею 61,8 кв. м та земельну ділянку
площею 1000 кв. м та належать на праві
приватної власності ОСОБА_6 Торги не
відбулися у зв'язку із відсутністю заяв
про участь у торгах.

06 листопада 2012 року державним
виконавцем відповідно до ст. 62 Закону
України «Про виконавче провадження»
запропоновано стягувачеві залишити
нереалізоване майно в рахунок
погашення боргу.

16 листопада 2012 року на адресу Другого
міського відділу ДВС надійшла заява
представника банку щодо залишення
зазначеного майна в рахунок погашення
боргу.

Постановою від 18 червня 2013 року
вирішено передати вказані житловий
будинок та земельну ділянку
стягувачеві ПАТ «Універсал Банк».

Крім того, судами встановлено, що у
житловому будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, крім ОСОБА_6
зареєстрована її неповнолітня донька
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень піших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів і посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Частиною 3 статті 62 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
майно передається на реалізацію за
ціною та в порядку, визначеними статтею
58 цього Закону.

У разі якщо в місячний строк з дня
проведення повторної оцінки майно не
реалізовано на прилюдних торгах,
аукціонах або на комісійних умовах,
державний виконавець повідомляє про це
стягувачу і пропонує йому вирішити
питання про залишення за собою
нереалізованого майна, крім майна,
конфіскованого за рішенням суду.

У разі якщо стягувач виявив бажання
залишити за собою нереалізоване майно,
він зобов'язаний у п'ятнадцятиденний
строк з дня надходження до державного
виконавця відповідного повідомлення
внести на відповідний рахунок для
обліку депозитних сум органу державної
виконавчої служби різницю між
початковою вартістю нереалізованого
майна та сумою коштів, що підлягають
стягненню на його користь, якщо
початкова вартість нереалізованого
майна перевищує суму боргу, яка
підлягає стягненню за виконавчим
документом. За рахунок перерахованих
стягувачем коштів оплачуються витрати,
пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій,
задовольняються вимоги інших
стягувачів та стягується виконавчий
збір і штрафи, а залишок коштів
повертається боржникові (ч. 8 ст. 62
Закону України «Про виконавче
провадження»)

Згідно ч. 9 ст. 62 Закону України «Про
виконавче провадження» майно
передається стягувачу за ціною, що
дорівнює початковій вартості майна, за
якою воно передавалося на реалізацію.
Про передачу майна стягувачу в рахунок
погашення боргу державний виконавець
виносить постанову, яка затверджується
начальником відділу, якому він
безпосередньо підпорядкований. За
фактом такої передачі державний
виконавець складає акт. Постанова та
акт є підставами для подальшого
оформлення стягувачем права власності
на це майно.

Із роз'яснень, викладених у постанові
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 54 від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
вбачається, що згідно зі статтею 32 ЦК,
статтею 177 СК та статтею 17 Закону
України від 26 квітня 2001 року «Про
охорону дитинства» батьки не мають
права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.
Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

З матеріалів справи вбачається, що при
оформленні договору іпотеки
іпотекодавцем подано до Банку довідку
№ 163 від 12 травня 2008 року, Княжпільської
сільської ради Кам'янець-Подільського
району Хмельницької області про те, що
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, прописана в
АДРЕСА_2, а також власноручно підписано
заяву від 16 травня 2008 року, про те, що
малолітня/неповнолітня ОСОБА_7, в
будинку за адресою: АДРЕСА_1 не
зареєстрована, при цьому зазначено, що
права малолітньої/неповнолітньої
дитини не порушено.

Відповідно до п. 2.4.4 договору іпотеки
від 16 травня 2008 року, укладеного між
позивачем та банком, іпотекодавець
зобов'язаний не надавати дозвіл на
реєстрацію/прописку в житлових
приміщеннях, що складають предмет
іпотеки фізичних та юридичних осіб без
згоди іпотекодержателя.

Суди попередніх інстанцій у порушення
вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на
зазначене уваги не звернули, належним
чином не встановили фактичних обставин
справи, не дотрималися принципу оцінки
доказів, оскільки не з'ясували коли і на
якій правовій підставі у
будинковолодінні, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано
доньку позивача та чи була надана згода
іпотекодержателя на її реєстрацію у
вказаному будинку.

Допущені судами неправильне
застосування норм матеріального та
порушення норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, рішення
судів першої та апеляційної інстанції
на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Кухара Анатолія
Миколайовича, який діє в інтересах
публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк», задовольнити
частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 11 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 27 січня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
Д.О. Остапчук