Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1678/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач Спас О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бондаря М.С.,

при секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Хортицького районного суду
м.Запоріжжя від 20 лютого 2014 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором

В С Т А Н О В
И Л А:

У листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В позові зазначено, що 22.08.2007 року з
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
б/н, згідно умов якого ОСОБА_2 отримала
кредит в сумі 6000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків 36%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Даний договір був
укладений у формі заяви-анкети
позичальника, яка підписана ОСОБА_2, та
умов та правил надання банківських
послуг, які є невід'ємною частиною
договору. ОСОБА_2 надано кредитні кошти
за програмою «картка «Універсальна».

За розрахунком ПАТ КБ «ПриватБанк»
внаслідок неналежного виконання
ОСОБА_2 умов кредитного договору станом
на 31.10.2013 року у неї утворилась
заборгованість в сумі 21465,46 грн., яка
складається з: заборгованості за
кредитом в сумі 5604,09 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом в сумі 10888,53 грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом в сумі 3474,48 грн.,
штрафу фіксованої частини/ в сумі 500
грн., штрафу /процентної складової/ в
сумі 998,36 грн..

Посилаючись на викладені обставини,
позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2
заборгованість за кредитним договором
б/н від 22.08.2007 року в сумі 21465,46 грн. та
судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду
м.Запоріжжя від 20 лютого 2014 року у
задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ПАТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
незаконність, порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, позивач просить
рішення суду скасувати, та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Відповідачкою надані заперечення на
апеляційну скаргу, в яких наводяться
доводи на спростування апеляційної
скарги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта Якушева С.О.,
представника апелянта Біліченка О.О.,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення. Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права. Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
рішення суду першої інстанції не
відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК
України щодо законності,
обґрунтованості рішення суду,
встановлення наявності обставин на
підтвердження вимог і заперечень та
належного застосування до спірних
правовідносин норм матеріального
права.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та правовідносини.

22.08.2007 року сторонами укладено
кредитний договір б/н, за яким
відповідачка ОСОБА_2 отримала кредит в
сумі 6000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Договір складається з заяви-анкети
позичальника, яка підписана ОСОБА_2, та
умов та правил надання банківських
послуг, які є невід'ємною частиною
договору.

За наданим позивачем розрахунком за
ОСОБА_2 станом на 31.10.2013 року нарахована
заборгованість в сумі 21465,46 грн., яка
складається з: заборгованості за
кредитом в сумі 5604,09 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом в сумі 10888,53 грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом в сумі 3474,48 грн.,
штрафу фіксованої частини/ в сумі 500
грн., штрафу /процентної складової/ в
сумі 998,36 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції зазначив, що у
відповідачки утворилася
заборгованість, яка стягненню не
підлягає у зв'язку з застосуванням
наслідків пропуску позивачем строку
позовної давності. Суд послався на ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», вказавши, що кредитору
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

З вказаним висновком колегія суддів
погодитися не може з наступних підстав.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю

Ввідповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК
України за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Цивільний кодекс України не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропущенням позовної
давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про
захист прав споживачів", яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону,
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Такий правовий аналіз зазначених норм
та обставин відповідає висновкам,
викладеним у постанові Верховного Суду
України від 20 листопада 2013 року у
справі № 6-126цс13. Вказане судове рішення
згідно із положеннями ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковим для всіх судів,
які зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із цим
рішенням.

Зі справи вбачається, що позивач
посилається на пункт 9.12 умов і правил
надання банківських послуг, за яким
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання та якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
пролонгується на такий самий термін, та
вважає, що строк позовної давності
перебіг не почав, оскільки
відповідачка про припинення договору
не заявляла. Суд першої інстанції даної
обставини не перевірив, оцінки їй не
дав.

Разом з тим, суд першої інстанції не
звернув уваги, що відповідно до пунктів
3.1.1, 5.4 правил користування платіжною
карткою граничний строк дії картки
(місяць і рік) указано на ній і вона
дійсна до останнього календарного дня
такого місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця
вказаного на картці (поле MONTH).

У порядку ч. 2 ст. 303 ЦПК України
апеляційним судом досліджені нові
докази у справі - відомості з програми
комп'ютерного обліку позивача щодо
кредитної карти, виданої відповідачці
за даним договором. Так, строк дії
кредитної картки № НОМЕР_2 на ім'я
ОСОБА_2 визначений серпнем 2011р.

З заяви позичальника ОСОБА_2 видно, що
їй видано кредитну картку № НОМЕР_2,
тобто це є та сама картка. (а.с.8).

За правовою позицією, висловленою
Верховним Судом України в постанові
від 19.03.2014р. у справі №6-14цс14, відповідно
до правил користування платіжною
карткою, які є складовою кредитного
договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.
Вказане судове рішення згідно із
положеннями ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх судів, які
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із цим
рішенням.

Зі справи видно, що позовні вимоги
заявлені щодо повернення кредиту в
повному обсязі, а тому перебіг позовної
давності починається з 31.08.2011р. і не
сплив на час пред'явлення позову
27.11.2013р.

Встановлені апеляційним судом
обставини дають підстави для
застосування під час апеляційного
розгляду справи правил ч. 3 ст. 303 ЦПК
України, за якою апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Апеляційним судом встановлено
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права
щодо застосування наслідків спливу
строку позовної давності, які потягли
ухвалення рішення, яке не відповідає
вимогам закону, що є обов'язковою
підставою для скасування рішення.

Таким чином, під час апеляційного
розгляду справи встановлено, що строк
позовної давності за даним позовом не
сплив.

Вирішуючи питання про правомірність,
обґрунтованість заявлених позовних
вимог, апеляційний суд виходить з
наступного.

Згідно ст. ст. 207, 1055 ЦК України
кредитний договір укладається у
письмовій формі і вважається вчиненим
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або декількох
документах де відображена воля сторін.

22.08.2007р. відповідачка звернувся до
позивача з заявою про видачу кредиту з
видачею кредитної картки і
встановленням кредитного ліміту у сумі
6000грн. з базовою процентною ставкою 36%
річних. При цьому відповідачка
підписала заяву, в якій зазначено, що
вона ознайомлена з Умовами та
Правилами надання банківських послуг,
Тарифами банку та просить відкрити
рахунок і надати їй кредит.
Відповідачка засвідчила підписом, що
ознайомлена і згодна з умовами і
правилами надання банківських послуг,
а також тарифами банку, які були надані
для ознайомлення у письмовому вигляді,
своїм підписом підтверджує факт
отримання повної інформації про умови
кредитування в «ПриватБанку»,
висловила згоду, що ця заява разом з
пам'яткою клієнта, умовами, правилами
надання банківських послуг, а також
тарифами складає між ними договір про
надання банківських послуг, що банк має
право збільшувати або зменшувати
кредитний ліміт (а.с.8 - 12).

Для вирішення справи застосуванню
підлягають ст.ст. 526, 543, 625, 629, 1048-1050, 1054,
1055 ЦК України, з системного аналізу
яких вбачається, що зобов'язання за
договором, у тому числі за договором
кредиту, за яким кредитодавець надає
кошти, а позичальник зобов'язується їх
повернути за сплатою процентів, є
обов'язковими для виконання сторонами,
має виконуватися належним чином, з
застосуванням відповідальності за
порушення грошового зобов'язання.

За ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідач
на засадах змагальності у разі
наявності заперечень проти позову має
доводити їх переконливими, належними
та припустимими доказами.

Заперечень проти розміру позовних
вимог відповідачка особисто або в
особі представника не наводила ані у
суді першої, ані апеляційної інстанції.

Наданий позивачем розрахунок
заборгованості відповідає умовам
договору, розміру встановлених
процентів, комісій, відповідальності
за неналежне виконання зобов'язань у
вигляді штрафів у вигляді фіксованої
суми та процентної складової (а.с. 4-7).

Апеляційний суд вважає, що позивач
довів належним чином на підставі
вищевказаних письмових доказів, що за
відповідачкою у вказаному кредитному
договорі утворилась заборгованість в
сумі 21465,46 грн., яка складається з:
заборгованості за кредитом в сумі 5604,09
грн., заборгованості по процентам за
користування кредитом в сумі 10888,53 грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом в сумі 3474,48 грн.,
штрафу (фіксованої частини) в сумі 500
грн., штрафу (процентної складової) в
сумі 998,36 грн.

Вказана сума підлягає стягненню на
користь позивача у повному обсязі.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з
відповідачки на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати зі
сплати судового збору у сумі 351,20грн.
(229,40+121,80).

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд вбачає, що
суд першої інстанції не врахував, що
обставини на підтвердження позову
доведені належним чином. Висновки суду
не відповідають обставинам справи та
зроблені з порушенням вищевказаних
норм процесуального і матеріального
права, а тому наявні підстави для
задоволення апеляційної скарги та
ухвалення нового рішення про
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду
м.Запоріжжя від 20 лютого 2014 року у цій
справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.н., ІПН
НОМЕР_1 на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк»: 5604,09грн.
заборгованості за кредитом в сумі,
10888,53грн. заборгованості за процентами
за користування кредитом, 3474,48грн.
заборгованості з комісії за
користування кредитом, 500грн. та 998,36грн.
штрафу, а усього стягнути 21465,46грн. за
кредитом та 351,20грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: