Провадження № 2/742/436/14
унікальний № 742/1146/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року Прилуцький
міськрайонний суд Чернігівської
області в складі : головуючого судді
Гумен В.М.

при секретарі
Харченко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Прилуки справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
виселення,

В С Т А Н О
В И В :

Позивачка ОСОБА_1 в своїй
позовній заяві вказує,що їй на праві
приватної власності належить
житловий будинок за АДРЕСА_1 .

Разом з нею в цьому будинку
проживає відповідач ОСОБА_2.

Позивачка посилаючись на те,що
відповідач систематично порушує
правила співжиття,що робить неможливим
для інших проживання з ним в одному
житловому будинку ,просить суд
виселити відповідача з належного їй на
праві приватної власності житлового
будинку за АДРЕСА_1 та зобов»язати
CГІРФО Прилуцького МВ УМВС України в
Чернігівській області зняти
відповідача з реєстрації з зазначеного
будинку.

В судовому засіданні позивачка і
її представник підтримали позовні
вимоги, відповідач в судовому
засіданні 31 березня 2014 року такі вимоги
не визнав а в судовому засіданні 23
квітня 2014 року надав письмову заяву в
якій визнав позовні вимоги,не
заперечував проти задоволення позову
та проти його виселення з будинку за
АДРЕСА_1 і зняття його з реєстрації та
просив в подальшому проводити розгляд
справи в його відсутності.

Заслухавши пояснення позивачки
та її представника і відповідача
,покази свідків та проаналізувавши
інші докази по справі,суд вважає ,що
позов позивачки підлягають
задоволенню з слідуючих підстав.

Позивачка ОСОБА_1 має у приватній
власності житловий будинок за
АДРЕСА_1 ,що підтвержується договором
купівлі - продажу від 21 грудня 1999 року
,посвідченим ОСОБА_3 ,державним
нотаріусом Прилуцької районної
державної нотаріальної контори
зареєстрованим в Прилуцькому МБТІ (
а.с.7).

В зазначненому будинку
зареєстрований відповідач ОСОБА_2 з 21
листопада 2002 року, що підтвержується
записами в домові книзі ( а.с. 15,52-53) і не
оспорюється сторонами.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 і її представник свержували,що
відповідач ОСОБА_2,постійно зловживає
алкогольними напоями і на грунті
пияцтва влаштовує сварки та навіть
бійки, в ході яких завдає позивачці
тілесні ушкодження та побої,постійно
погрожує позивачці та членам її сім»ї
вбиством та розправою,принижує
позивачку перед сусідами і родичами, в
зв»язку з цим позивачка змушена була
неодноразово викликати міліцію,однако
заходи впливу застосовані до
відповідача працівниками міліції не
дали позитивних результатів і
позивачка боячись за своє життя
постійно змушена залишати її власний
будинок і переховуватися від
відповідача у знайомих та родичів,як в
с. Петрівському так і в м. Прилуках.

Дані тверження позивачки ОСОБА_1 і
представника позивача не знайшли свого
спростування в судовому засіданні а
навпаки підтвержуються слідуючими
дослідженими в судовому засіданні
доказами.

Зокрема, в судовому засіданні
свідки ОСОБА_4 ,ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7
показали , що відповідач ОСОБА_2 після
припинення фактичних шлюбних відносин
з позивачкою ОСОБА_1 продовжує
проживати в належному позивачці
будинку за АДРЕСА_1 , що відповідач
систематично порушує правила
співжиття,що відповідач робить
неможливим проживання для позивачки в
одному будинку,що на заходи
попередження відповідач не реагує а
продовжує вживати алкогольні
напої,вчиняти сварки та лайки з
позивачкою,б»є позивачку,заподіює
позивачці тілесні
ушкодження,застосовує фізичне і
психологічне насильство до позивачки,
внаслідок чого позивачка змушена не
проживати в належному їй будинку .

Вироком Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області від 18 серпня 2008 року ( а.с.8- 9 )
ОСОБА_2 визнаний винним за ст. 122 ч.1 КК
України і йому було призначено
покарання у виді одного року
позбавлення волі з звільненням від
відбування покарання призначеного за
даним вироком з випробуванням з
іспитовим строком 1 рік та покладенням
на нього зобов»язань.

Із фабули цього вироку вбачається
,що 18 червня 2008 року близько 16 год.
ОСОБА_2 ,перебуваючи в будинку за
АДРЕСА_1 ,під час виниклої сварки,яка
виникла між ним та потерпілою
ОСОБА_1,наніс потерпілій один вдар
рукою в область ребер зправа,
заподіявши таким чином потерпілій
середньої тяжкості тілесні
ушкодження,за ознакою тривалості
розгляду здоров»я терміном більше 21
дня.

Постановою судді Прилуцького
міськрайонного суду Чернігіської
області від 18 лютого 2014 року ( а.с.28)
ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні
адміправопорушення передбаченого ст.
172-2 ч.1 КУпАП і застосовано стягнення у
виді штрафу в сумі 51 грн. на користь
держави.

Із фабули цієї ж постанови
вбачається,що ОСОБА_2 під час сварки
вчинив психічне насильство щодо своєї
співмешканки ОСОБА_1 за місцем свого
проживання в АДРЕСА_1.

З приводу вчинення відповідачем
ОСОБА_2 противоправних дій щодо
позивачки ОСОБА_1 в належному їй
будинку за АДРЕСА_1 ,позивачка 17 лютого
2014 року звернулась з заявою до
начальника Прилуцького МВ УМВС ,в
зв»язку з чим з ОСОБА_2 було проведено
профілактичну бесіду про недопущення
вчинення противоправних дій щодо
позивачки та притягнуто до
адмінвідповідальності за ст. 173 КУпАП
,що підтвержується заявою , талоном
-повідомленням про прийняття заяви ,
повідомленням начальника Прилуцького
МВ УМВС та висновком за результатами
розгляду повідомлення ( а.с. 10-14).

Не погоджуючись з порядком і
результатми розгляду зазначеної вище
її заяви від 17 лютого 2014 року,позивачка
ОСОБА_1 звернулася повторно 13 березня
2014 року з заявами до начальника
Прилуцького МВ УМВС та Прилуцького
міжрайонного прокурора ( а.с.22-23).

Начальник Прилуцького МВ УМВС
України в Чернігівській області на
заяву ОСОБА_1 від 13 березня 2014 року
своєю відповіддю ( а.с.29) роз»яснив,що її
заява від 17 лютого 2014 року була
розглянута і відповідача ОСОБА_2 було
притягнуто до адмінвідповідальності
за ст. 173-2 КУпАП а Прилуцький
міжрайонний прокурор своєю відповіддю
від 19 березня 2014 року № 64/134-14 ( а.с.31 )
повідомив позивачку,що не вбачає
підстав для прокурорського реагування.

З приводу вчинення відповідачем
ОСОБА_2 противоправних дій щодо
позивачки ОСОБА_1 в належному їй
будинку за АДРЕСА_1 ,позивачка 21
березня 2014 року та 31 березня 2014 року
звернулась з заявою до начальника
Прилуцького МВ УМВС України в
Чернігівській області ,в зв»язку з чим
з ОСОБА_2 було проведено двічі
профілактичну бесіду про недопущення
вчинення противоправних дій щодо
позивачки та двічі було винесено
офіційне попередження про недопущення
вчинення противоправних дій ,що
підтвержується заявою , талоном
-повідомленням про прийняття заяви ,
повідомленням начальника Прилуцького
МВ УМВС та висновком за результатами
розгляду повідомлення ( а.с.
32-33,45,46,55,57,58).

З приводу вчинення відповідачем
ОСОБА_2 противоправних дій щодо
позивачки ОСОБА_1 в належному їй
будинку за АДРЕСА_1 ,позивачка 11 квітня
2014 року звернулась з заявою до
начальника Прилуцького МВ УМВС ,що
підтвержується заявою та талоном
-повідомленням про прийняття заяви (
а.с. 59-60).

Із характеристики наданої
виконавчим комітетом Заїздської
сільської ради ( а.с.30)
вбачається слідуюче. За місцем
проживання ОСОБА_2 характеризується
негативно.За характером сварливий,
неспокійний,з сусідами постійно
сперечається,погрожує.Не зважаючи на
стать і вік виражається на всіх
нецензурними словами.На даний час ніде
не працює.До 2007 року проживав на
утриманні співмешканки.На даний час
отримує пенсію по
інвалідності.Сільським головою та
дільничим інспектором неодноразово
проводилися бесіди з ОСОБА_2 щодо
недопустимості ним порушень
громадського порядку на тариторії села
Петрівське , а також правила співжиття
в сім»ї.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечував
в судовому засіданні проти зазначених
твержень позивачки ОСОБА_8 і її
представника і не надав в судове
засідання конкретних доказів
спростування таких твержень позивачки
та її представника, як і не надав
конкретних доказів для спростування
зазначених вище доказів наданих
стороною позивача для підверження
позову.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 ЦК
України власникові належить право
володіння,користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ч.1 ст.319 ЦК
України власник володіє,користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до положень ст.391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ч.1 ст.116 ЖК
України наряду з іншими підставами,
підставою для виселення інших осіб без
надання іншого жилого приміщення є
порушення правил співжиття,що робить
неможливим для інших проживання із
іншою особою в одному будинку,а заходи
запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними.

За таких обставин ,коли
відповідач ОСОБА_2 після припинення
фактичних шлюбних відносин з
позивачкою ОСОБА_1 продовжує проживати
в належному позивачці на праві
приватної власності будинку,коли
відповідач систематично порушує
правила співжиття,коли відповідач
робить неможливим проживання для
позивачки в одному будинку,коли заходи
запобігання і громадського впливу
виявились без результатними
,відповідач підлягає виселенню на
вимогу позивачки з належного їй на
праві приватної власності будинку за
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення.

На підставі наведеного,ст.116 ЖК
України,ст. ст.317,319,391 ЦК
України,керуючися ст.ст.10,60,212,213,215 ЦПК
України,суд -

В
И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
виселення - задовольнити .

Виселити ОСОБА_2 з будинку за
АДРЕСА_1 належного ОСОБА_1 ,без надання
іншого жилого приміщення.

Зобов»язати СГІРФО Прилуцького
МВ УМВС України в Чернігівській
області зняти з реєстрації ОСОБА_2 з
будинку за АДРЕСА_1

належного на праві власності ОСОБА_1 ,

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Чернігівської області протягом десяти
днів через Прилуцький міськрайонний
суд .

Головуючий суддя
Гумен В.М.