АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Сп. № 22-ц-796/7911/2014
Головуючий у 1-ін.- Бабко В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.

суддів: Лапчевської О.Ф., Оніщука М.І.,

при секретарі - Трофименко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 29 квітня 2014 року за позовом
Відкритого акціонерного товариства
«Київхімволокно» до ОСОБА_2 про
стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року Відкрите акціонерне
товариство (далі ВАТ) «Київхімволокно»
звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості по платі
за користування житлом у розмірі 10 138,11
грн. та судовий збір -229,41 грн., а всього -
10 367,52 грн.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач зазначав, що ОСОБА_2 у
трудових відносинах з позивачем не
перебуває, проживає у гуртожитку
підприємства; не в повному обсязі
виконує зобов'язання, щодо сплати за
проживання та користування житлом,
внаслідок чого утворилась
заборгованість.

Рішенням Деснянського районного
суду м. Києва від 29 квітня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість у
розмірі 9238,11 грн. та 229,41 грн. судового
збору (а.с.153-156).

Ухвалою цього ж суду від 05 травня 2014
року виправлено допущену помилку у
написанні прізвища відповідачка,
зазначено «ОСОБА_2» замість «ОСОБА_2»
(а.с.157).

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій з посиланням
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, ставить питання про скасування
оскаржуваного рішення, ухвалення
нового - про відмову у позові.

Апелянт посилається на відсутність
договору найму; договору про надання
комунально-житлових послуг; тарифи на
комунально-житлові послуги позивачем
формуються самостійній без
затвердження Київською міською
державною адміністрацією; суд не
звернув уваги на посилання щодо
застосування строку позовної давності.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник - ОСОБА_3 . підтримали
апеляційну скаргу, представник
позивача - Симберцев Є.В. (довіреність
а.с.25) скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідно до ордеру № 208 про
поселення в гуртожитку ВАТ
«Київхімволокно» ОСОБА_2 було надано
право поселення на час праці в
гуртожитку по АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки форми №3 ВАТ
«Київхімволокно» № 309 від 08 листопада
2013 року в гуртожитку по АДРЕСА_1,
зареєстровані з 2004р. відповідач та її
син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
нарождення.

Згідно заяви ОСОБА_2 від 29 січня 2010 року
ВАТ «Київхімволокно» надало згоду на
зайняття відповідачем третього
ліжко-місця.

Відповідно до архівної довідки
№11/101 від 11 листопада 2013 року ОСОБА_2
припинила трудові відносини з ВАТ
«Київхімволокно» - була звільнена по
ст. 40 п.1 КЗпП України, відповідно до
наказу № 135к від 16.07.2010 року.

Після скорочення штату ВАТ
«Київхімволокно» з ОСОБА_2 було
укладено трудову угоду з 19 липня 2010
року по 30 травня 2011 року.

Проте, після припинення трудових
відносин, ОСОБА_2 разом з членами своєї
сім'ї продовжують проживати в кімнаті
гуртожитку та користуватися наданими
послугами.

Згідно ст.132 ЖК Української РСР,
працівників підприємств, установ,
організацій, які поселилися в
гуртожитку в зв'язку з роботою, може
бути виселено без надання іншого
жилого приміщення в разі звільнення за
власним бажанням без поважних причин,
за порушення трудової дисципліни або
вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших
підстав, ніж ті, що зазначені в частині
другій цієї статті, а також осіб,
перелічених у статті 125 цього Кодексу,
може бути виселено лише з наданням їм
іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 125 ЖК Української РСР,
без надання іншого жилого приміщення
не може бути виселено, зокрема, осіб,
звільнених у зв'язку з ліквідацією
підприємства, установи, організації
або за скороченням чисельності чи
штату працівників.

За матеріалами справи вбачається, що
будинок по АДРЕСА_1 має статус
гуртожитку і перебуває на балансі
позивача, згідно розпорядження
Деснянської районної у м.Києві
державної адміністрації № 1745 від 04
грудня 2007 року (а.с.54-60).

Звертаючись в суд з даним позовом ВАТ
«Київхімволокно» посилалося на те, що з
моменту розірвання трудових відносин
між сторонами у справі існують лише
цивільно-правові відносини, а саме
відносини договору оренди (найму)
житла, укладеного в усній формі.

Згідно ч.1 ст.810 ЦК України, за договором
найму (оренди) житла одна сторона -
власник житла (наймодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(наймачеві) житло для проживання у
ньому на певний строк за плату.

Частиною 1 ст.811 ЦК України передбачено,
що договір найму житла укладається у
письмовій формі.

Судом встановлено, що договір
найму (оренди) житла у письмовій формі,
як того вимагає чинне законодавство,
між ВАТ «Київхімволокно» і ОСОБА_2
укладено не було.

Відповідно до Наказів ВАТ
«Київхімволокно» № 80 від 25 листопада
2008 року , № 74 від 31 грудня 2009 року, № 37/1
від 01 липня 2010 року; №48 від 01 серпня 2010
року; № 2/1 від 01 листопада 2011 року, № 5
від 01 березня 2011 року, № 7/1 від 31 березня
2011 року, № 14/1 від 30 червня 2011 року; №36
від 28 грудня 2012 року були визначені
розміри оплати за проживання в
гуртожитку та порядок доведення
інформації до мешканців гуртожитку.

Відповідно до положень Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
встановлення тарифів за послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій належить до
повноважень органів місцевого
самоврядування. Розмір тарифів на
житлово-комунальні послуги
встановлюються на рівні економічно
обґрунтованих витрат на виробництво
(надання) таких послуг.

Пунктом 38 Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого постановою
Ради Міністрів УРСР від 06 червня 1986
року № 208 встановлено, що громадяни,
які проживають у приміщеннях, що
перебувають у їх відособленому
користуванні, вносять плату за
користування житловою площею по
ставках квартирної плати (тарифах),
встановлених для будинків державного
та громадянського житлового фонду.

Згідно п.4 Порядку формування
тарифів на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій, який затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 01 червня 2011р. № 869 «Про забезпечення
єдиного підходу до формування тарифів
на житлово-комунальні послуги»,
порядок тарифів на послуги для
гуртожитків, що призначаються для
проживання одиноких громадян
(житловими приміщеннями спільно
користуються кілька осіб, які не
перебувають у сімейних стосунках),
розраховується згідно з цим Порядком.
Вартість послуг з розрахунку на
ліжко-місце визначається як добуток
тарифу на норму житлової площі для
однієї особи в гуртожитку.

Матеріали справи містять копії
листів Головного управління цінової
політики виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА) від 16
вересня 2011 року № 09050/4-3462, від 13 лютого
2012 року № 002-431, з яких вбачається, що
розрахунки тарифів на послуги з
утримання будинку, споруд та
прибудинкових територій від виконався
послуг, який обслуговує будинок
АДРЕСА_1 відповідно до вищевказаною
постанови Кабінету Міністрів України,
до Головного управління цінової
політики виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА) не
надходили (а.с.64,71,72).

На даний час по вказаному
гуртожитку тарифи у визначеному діючим
законодавством не встановлювалися.
Вартість додаткових послуг, які не
пов`язані з утриманням будинку і споруд
та прибудинкових територій і
надаються у гуртожитках для проживання
сімей, визначається понад розмір плати
за послуги на підставі договорів,
укладених відповідними надавачами
послуг з наймачами та (або) власниками
житлових приміщень у гуртожитках.

Даних щодо надання додаткових
послуг у вказаному гуртожитку
матеріали справи не містять.

Позивач обґрунтував позовні вимоги
тим, що наявність заборгованості
виникла відповідно до усного договору
найму та тарифів, встановлених
наказами підприємства. Правові
підстави перевірки правильності
сплачених відповідачем сум відповідно
до затверджених чинним законодавством
тарифів за користування вказаним
житлом відсутні.

Враховуючи наведене, задоволення
позову є необґрунтованим з тих
підстав, які наведені у позові.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги, скасуванню
оскаржуваного рішення ухвалення
нового - про відмову у позові.

Керуючись ст..ст.303,307,309, 313 ЦПК України,
колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 29 квітня 2014 року
скасувати, ухвалити нове рішення
наступного змісту.

У позові Відкритого акціонерного
товариства «Київхімволокно» до ОСОБА_2
про стягнення боргу - відмовити

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: