АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/1039/14
Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д.
Доповідач Триголов В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

головуючого судді : Триголова В.М.,

суддів: Бондаревської С.М., Дорош А.І.,

при секретарі: Коваль А.А.,

з участю адвоката ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного
суду м.Кременчука Полтавської області
від 12 лютого 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
Управління державної міграційної
служби у Полтавській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
зняття з реєстраційного обліку та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Управління державної
міграційної служби у Полтавській
області про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням,
вселення та поновлення реєстрації

В С Т А Н О В И
Л А :

Рішенням Автозаводського
районного суду м.Кременчука
Полтавської області від 12 лютого 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, Управління державної
міграційної служби у Полтавській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, зняття з реєстраційного
обліку - відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Управління державної
міграційної служби у Полтавській
області про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням,
вселення та поновлення реєстрації -
відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
районного суду, ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні вимог ОСОБА_3
відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити. В обгрутування
апеляційної скарги посилаються на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
доводи апеляційної скарги, приходить
до висновку, що скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що відповідно договору
дарування від 12.03.2012 року, укладеного
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_5, ОСОБА_4
передав у власність дочки ОСОБА_3
квартиру АДРЕСА_1. Вказане
підтверджується копєю витягу КП
«Кременчуцьке міжміське бюро
технічної інвентаризації» про
державну реєстрацію прав №33765973 від
09.04.2012 року.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 21.06.2002 року по
13.06.2002 року перебували в
зареєстрованому шлюбі. Вказане
підтверджується копією свідоцтва про
одруження серії НОМЕР_1, яке видане
Кременчуцьким міським відділом
реєстрації актів громадянського стану
Полтавського обласного управління
юстиції 21.06.2002 року, за актовим записом
№367 та рішенням Автозаводського
районного суду м.Кременчука
Полтавської області від 13.06.2012 року.

Подружжя проживало у АДРЕСА_7,
належній на праві власності ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом.

Згідно довідки ТОВ
«Житлорембудсервіс» №196 від 24.01.2012
року, за вищевказаною адресою ОСОБА_4
був зареєстрований з 30.10.2007 року, ОСОБА_2
була зареєстрована з 13.04.2007 року.

ОСОБА_3 в позовній заяві посилалися на
те, що вона є власником квартири
АДРЕСА_2, ОСОБА_2, будучи
зареєсторованою у вказаній квартирі,
вже тривалий час не проживає по місцю
своєї реєстрації, в добровільному
порядку не бажає знятися з реєстрації,
в зв'язку з чим створює перешкоди у
володінні, користуванні та
розпорядженні належної ОСОБА_3 на праві
власності квартирою, оскільки
реєстрація ОСОБА_2 тягне за собою
матеріальні збитки та зобов'язує
сплачувати за неї комунальні послуги.

22.11.2013 року за зверненням ОСОБА_3 було
складено акт про непроживання ОСОБА_2 в
квартирі АДРЕСА_2 з березня 2011 року.
Вказаний факт був підтверджений
мешканцями АДРЕСА_8 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Згідно довідки ТОВ
«Житлорембудсервіс» №2984 від 21.10.2013
року, у квартирі АДРЕСА_3
зареєстрований ОСОБА_4.

Згідно відомостей адресно-довідкового
підрозділу ГУДМС УДМС України в
Полтавській області станом на 28.11.2013
року, ОСОБА_2 з 13.03.2013 року була знята з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_4 на підставі рішення суду по
справі №1601/12433/2012.

Вказане рішення було ухвалено
Автозаводським районним судом
м.Кременчука Полтавської області у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
УДМС у Полтавській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
зняття з реєстраційного обліку та було
скасовано ухвалою Автозаводського
районного суду м.Кременчука
Полтавської області від 11.10.2013 року.

Таким чином, на момент розгляду справи
ОСОБА_2 не зареєстрвоана у квартирі
АДРЕСА_5.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, суд розглядає справи в
межах заявлених позовних вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Стаття 391 ЦК України передбачає,
що власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпордження своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України
з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових
норм свідчить про те, що право члена
сім'ї власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти
висновку, що виникнення права членів
сім'ї власника будинку (квартири) на
користування цим будинком та обсяг цих
прав залежить від виникнення у
власника будинку права власності на
цей будинок, а відтак - припинення права
власності особи на будинок припиняє
право членів її сім'ї на користування
цим будинком.

Отже, права членів сім'ї власника
будинку на об'єкт власності є похідними
від прав самого власника.

Передбачаючи право власника
житлового будинку (квартири) на
відчуження цих об'єктів, закон не
передбачив при цьому перехід прав і
обов'язків попереднього власника до
нового власника в частині збереження
права користування житлом (житлового
сервітуту) членів сім'ї колишнього
власника у випадку зміни власника
будинку (квартири) на відміну від
договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810,
814 ЦК України.

Частина ж 4 ст. 156 ЖК України
передбачає збереження такого права
користування житлом лише для членів
сім'ї, які припинили сімейні відносини
з власником будинку, при умові
збереження права власності на будинок
цього ж власника, тобто при незмінності
власника майна.

Зазначені висновки не суперечать
нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9
ЖК України, ст. 311 ЦК України,
враховуючи, що право на житло
(користування ним, усунення перешкод у
користуванні ним) підлягає захисту
лише у випадку порушення прав особи.

Таким чином, з припиненням права
власності особи на жиле приміщення
члени його сім'ї також втрачають право
користування цим приміщенням і
підлягають виселенню за позовом нового
власника.

Отже, у зв'язку з відсутністю
договірних відносин з власником
квартири та припиненням права
власності ОСОБА_4 на квартиру ОСОБА_2
втратила право користування цією
квартирою, оскільки її права похідні
від прав колишнього власника квартири,
членом сім'ї якого вона була.

Враховуючи вищевикладене, а
також те, що ОСОБА_2 на момент звернення
до суду із зустрічним позовом про
вселення в квартиру АДРЕСА_6 втратила
право на проживання у даному житлі,
оскільки 12.03.2012 року власником даної
квартири стала ОСОБА_8 і з огляду на те,
що 13.06.2012 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
було розірвано, остання не є членом
сім'ї власника квартири ОСОБА_3 та
квартиронаймача ОСОБА_4, судом першої
інстанції вірно відмовлено у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням, вселення та
поновлення реєстрації.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_2 не
проживає і не зареєстрована у
вищевказаній картирі, тобто ОСОБА_3 не
доведено чим порушуються її інтереси,
як власника квартири, місцевий суд
вірно відмовив у задоволенні позову
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, зняття з реєстраційного
обліку.

На підставі наведеного та враховуючи,
що апеляційна скарга не містить
доводів щодо неправильності рішення
суду, які б були підставою для
скасування рішення суду, колегія
суддів приходить до висновку, що
підстави для скасування чи зміни
рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів -,

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Автозаводського районного
суду м.Кременчука Полтавської області
від 12 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
В.М. Триголов

Судді:

С.М. Бондаревська

А.І. Дорош