Справа №591/2935/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Сибільов О. В.Номер
провадження 22-ц/788/1486/14 Суддя-доповідач -
Лузан Л. В. Категорія - 24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Маслова В. О. , Криворотенка В.
І.

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 11 липня 2014 року

у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Жилищник"
до ОСОБА_3,

треті особи: Житлово-будівельний
кооператив "Олімпія", ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6,

про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и
л а :

Рішенням суду від 11 липня 2014 року
позовні вимоги ТОВ "Жилищник"
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ
"Жилищник" заборгованість в сумі 7175,60
гривень та судовий збір в сумі 243,60
гривень.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду і
постановлення нового рішення про
часткове задоволення позовних вимог з
тих підстав, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, що у справі не були доведені
обставини, що мають значення для
справи, які суд визнав встановленими,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи та що судом були
порушені норми матеріального і
процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані:
ОСОБА_3 з 18 липня 1986 року, ОСОБА_4 з 18
липня 1986 року, ОСОБА_5 з 11 березня 2000
року, ОСОБА_6 з 11 червня 2004 року, ОСОБА_7
(неповнолітній) з 22 січня 2013 року (а.с. 67).

Єдиним зареєстрованим власником
наведеної квартири є відповідач -
ОСОБА_3 (а.с. 104-106).

ТОВ «Жилищник» зареєстроване за
статутом як юридична особа і є
виконавцем послуг по утриманню
житлового фонду (а.с. 10).

01 лютого 2002 року між позивачем та ЖБК
«Олімпія», який є власником будинку
АДРЕСА_1, був укладений договір про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій,
згідно п. 1.1 якого предметом договору є
забезпечення виконавцем
експлуатаційного обслуговування
житлового будинку та прибудинкової
території.

Плата за послуги з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій по
будинку нараховується згідно тарифів
на вказані послуги та переліку статей
витрат, тобто робіт, вартість яких
враховується до тарифу, які в спірний
період затверджувались рішеннями
Виконавчого комітету Сумської міської
ради.

Згідно розрахунку заборгованості,
складеного позивачем, та наданих ним
копій квитанцій по нарахуванню
комунальних платежів за період з 01
лютого 2002 року по 01 квітня 2014 року
заборгованість відповідача складає
7175,6 гривень (а.с. 5-8).

Вищеназвані обставини відповідачем не
заперечуються.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції виходив з
його обґрунтованості.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, правильно встановивши
фактичні обставини справи та давши
правильну оцінку всім зібраним у
справі доказам, дійшов обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
задоволення позову. При цьому колегія
суддів виходить з наступного.

Не погоджуючись з постановленим у
справі рішенням, в апеляційній скарзі
ОСОБА_3 посилається на те, що між ним та
позивачем відсутні договірні
відносини, а також на те, що при
ухваленні рішення суд першої інстанції
не врахував положення діючого
законодавства про позовну давність.

Проте названі доводи апеляційної
скарги не дають підстав для скасування
постановленого у справі рішення. При
цьому слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦК
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
органи місцевого самоврядування
встановлюють тарифи на
житлово-комунальні послуги в розмірі
не нижче економічно обґрунтованих
витрат на їх виробництво.

У відповідності зі ст. 32 названого
Закону плата за житлово-комунальні
послуги нараховується щомісячно
відповідно до умов договору. Розмір
плати за комунальні послуги
розраховується виходячи з розміру
затверджених цін/тарифів та показань
засобів обліку або за нормами,
затвердженими в установленому порядку.
Розмір плати за утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
встановлюється залежно від
капітальності, рівня облаштування та
благоустрою.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд
першої інстанції вірно виходив з того,
що навіть за відсутності письмово
укладеного між сторонами договору між
ними у спірному періоді існували
цивільні права та обов'язки з приводу
надання послуг з утримання будинку та
прибудинкової території, так як
рішенням органу місцевого
самоврядування відповідач був
визначений надавачем цих послуг, у тому
числі і по будинку, у якому знаходиться
квартира позивача, фактично виконував
роботи з надання таких послуг, тому мав
право зробити нарахування щодо їх
вартості, а позивач повинен їх
оплачувати.

Вбачається, що розмір нарахованих сум
визначений за тим же самим принципом,
що і для інших мешканців будинку, тобто
стосовно до положень ст. 32 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги».

Стосовно доводів апеляційної скарги
про застосування позовної давності
слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 267 ЦК України 2. Заява
про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності. 3. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. 4. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Таким чином вбачається, що частиною 3
ст. 267 ЦК України передбачена
можливість застосування позовної
давності лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення рішення
судом. Посилання сторони на сплив
позовної давності в апеляційній скарзі
та в процесі апеляційного перегляду
судового рішення не вважається такою
заявою. Не можна розцінювати поданням
заяви про застосування позовної
давності і заяву ОСОБА_3 про скасування
судового наказу від 28.08.2013 р., раніше
винесеного відносно стягнення спірних
сум, (у якій він посилався на пропуск
позовної давності), оскільки така заява
була зроблена у справі про винесення
судового наказу, тобто у іншій
цивільній справі ( ас. 30, 31).

З матеріалів даної справи вбачається,
що відповідач приймав участь у судових
засіданнях суду першої інстанції, а
тому мав можливість заявити про
застосування позовної давності, проте
такої заяви не подав.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції були повно та всебічно
встановлені обставини справи,
правильно застосовані норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення суду у оскаржуваній частині
слід залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 11 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -