УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Макарчука М.А.,
Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення боргу,

та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про визнання недійсним договору
позики,

за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою
адвокатом ОСОБА_6, на рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 30 жовтня 2013 року
та рішення апеляційного суду Одеської
області від 12 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_5, в якому
просила стягнути з відповідачки на її
користь борг у розмірі 355 500 грн та
відшкодувати моральну шкоду у розмірі
10 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що між нею та
відповідачкою, у присутності чоловіка
останньої ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, в усній формі було
укладено угоду, відповідно до умов якої
вона позичила відповідачці 48 000 доларів
США, що еквівалентно 379 200 грн, про що
ОСОБА_5 склала розписку.

Вказала, що відповідачка повернула їй 19
липня 2012 року 1 000 доларів
США, а 20 жовтня 2012 року - 2 000 доларів США,
у зв'язку з чим залишок боргу склав 45 000
доларів США.

Зазначила, що відповідачка в
обумовлений в усній формі строк борг не
повернула, а тому вона тричі 06 березня
2013 року, 13 березня 2013 року та 19 березня
2013 року зверталася до останньої із
вимогами про повернення боргу, проте
вказані вимоги залишилися без
реагування.

Крім того, зазначила, що у зв'язку з
невиконанням відповідачкою
зобов'язань по поверненню позики їй
було спричинено моральну шкоду, яку
вона оцінила у 10 000 грн.

Посилаючись на вищевикладене просила
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернулась до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, в
якому просила визнати недійсним
договір позики, укладений 26 грудня 2011
року між нею та відповідачкою.

На обґрунтування зустрічних позовних
вимог посилалась на те, що 26
грудня 2011 року вона власноручно
написала розписку в присутності
свідків про отримання нею 48 000 доларів
США, проте вказані грошові кошти були
отримані нею значно раніше.

Вказала, що на час підписання боргової
розписки вона перебувала у тяжкому
психічному стані та не усвідомлювала
значення своїх дій, оскільки в цей день
дізналась про хворобу чоловіка.

Посилаючись на вказані обставини
просила задовольнити зустрічний позов
у повному обсязі.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 30
жовтня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
заборгованість за договором позики у
розмірі 355 500 грн та моральну шкоду в
розмірі 1 000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_5
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 12 грудня 2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_5 задоволено частково,
рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 30 жовтня 2013
року в частині стягнення з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 моральної шкоди у
розмірі 1 000 грн скасовано та ухвалено в
цій частині нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 30
жовтня 2013 року у частині стягнення суми
витрат на правову допомогу та суми
судового збору змінено, зменшено
розмір суми витрат на правову допомогу
та суми судового збору, що підлягає
стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 - з
5 000 грн до 3 500 грн та з 3 441 грн до 3 000 грн
відповідно.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_5 -
ОСОБА_6, посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій і передати справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, з рішенням якого
погодився й апеляційний суд, ухвалюючи
рішення про стягнення з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4
заборгованість за договором позики у
розмірі 355 500 грн, керувався положеннями
ст. ст. 1046-1049 ЦК України та дійшов
обґрунтованого висновку, що
відповідачка та її чоловік, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, за договором
позики від 26 грудня 2011 року отримали
від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 48 000
доларів США, частку з яких в сумі 3 000
доларів США повернули, а від повернення
залишку боргу в сумі 45 000 доларів ОСОБА_5
ухиляється.

Місцевий суд, ухвалюючи рішення про
стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1
000 грн моральної шкоди, керувався
положеннями ст. ст. 23, 1167 ЦК України,
роз'ясненнями, викладеними у постанові
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» та
виходив із того, що вказана шкода була
завдана позивачці внаслідок
неналежного виконання відповідачкою
договору позики.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції в
частині відшкодування моральної шкоди
та ухвалюючи в цій частині нове рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог, дійшов обґрунтованого висновку,
що сторони договору позики не
встановлювали відповідальність у
вигляді моральної шкоди за невиконання
або неналежне виконання цього
правочину.

Апеляційний суд, зменшуючи розмір
витрат на правову допомогу та розмір
судового збору, керувався положеннями
ст. 79, ч. 1 ст. 88 ЦПК України та дійшов
обґрунтованого висновку, що вказані
суми підлягають стягненню пропорційно
до розміру задоволених та відмовлених
позовних вимог сторін.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій і додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом апеляційної
інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги щодо
незаконності розгляду справи в
апеляційному суді у відсутності
відповідачки та її адвоката, яка подала
відповідне клопотання про відкладення
розгляду справи, не є підставою для
скасування ухвалених рішень, оскільки
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди заявника з висновками судів
попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Інші доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

Згідно ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану
адвокатом ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 12 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Л.М. Мазур М.А. Макарчук А.В. Маляренко