АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6161/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Рунчева О.В. Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

26 червня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Кочкової Н.О.,

суддів
Каратаєвої Л.О.,Чубукова О.П.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Приватного
підприємства «Таврія» до ОСОБА_2,
Фермерського господарства «Скорук
Максим Анатолійович», Відділу
Держкомзему у Нікопольському районі
Дніпропетровської області, Головного
управління Держкомзему України у
Дніпропетровській області, третя особа
- Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дніпропетровська
обласна земельна агенція», про
визнання недійсним договору оренди
землі, скасування його державної
реєстрації та визнання договору оренди
землі поновленим з попереднім
орендарем, за апеляційною скаргою
Фермерського господарства «Скорук
Максим Анатолійович» на рішення
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 29 квітня
2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 29 квітня 2014 року позов
Приватного підприємства «Таврія»
задоволено частково: визнано недійсним
договір оренди земельної ділянки
загальною площею 10,9786 га, укладений 16
червня 2012 року між Фермерським
господарством «Скорук Максим
Анатолійович» та ОСОБА_2; визнано
договір оренди земельної ділянки
площею 10,9786 га від 19 лютого 2007 року,
укладений між Приватним підприємством
«Таврія» та ОСОБА_2, поновленим;
зобов'язано ОСОБА_2 вчинити дії щодо
укладення з Приватним підприємством
«Таврія» додаткової угоди щодо
поновлення договору оренди земельної
ділянки площею 10,9786 га від 19 лютого 2007
року. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання
судових витрат (а.с. 198-204).

В апеляційній скарзі ФГ «Скорук М.А.»,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі (а.с.2113-221).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 на підставі Державного акту на
право власності на земельну ділянку
Серії ЯА № 166732, виданого 03 березня 2006
року, на праві власності належить
земельна ділянка площею 10,9786 га (пай №
589), розташована у с. Новософіївка
Нікопольського району
Дніпропетровської області, з цільовим
призначенням для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
(а.с.59). Між ПП «Таврія» та ОСОБА_2 19
лютого 2007 року було укладено Договір
оренди земельної ділянки строком на
п'ять років, починаючи з дня його
державної реєстрації, яка була
здійснена 29 травня 2007 року (а.с.7).
Вказану земельну ділянку підприємство
орендувало у загальному масиві (полем)
згідно схеми поділу, разом з ділянками
інших власників, без встановлення меж
для кожної окремої ділянки та
закріплення їх межовими знаками.

До закінчення строку дії договору
оренди, позивач 17 липня 2011 року провів
збори пайовиків ПП «Таврія», де було
обговорено питання стосовно укладення
договорів оренди земельних ділянок на
новий термін та на нових умовах,
вказане підтверджується копією
відповідного протоколу зборів від 17
липня 2011 року (а.с.149-151), службовою
запискою ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_2
відмовився укладати договір оренди на
новий термін, пояснивши, що має намір
укласти договір оренди землі з іншою
особою (а.с.35). 16 червня 2012 року ОСОБА_2
уклав договір земельної ділянки з ФГ
«Скорук М.А.» (а.с. 52-53).

Позивач до матеріалів справи надав
дані про виконання оплати договору
оренди, а саме: довідки копії
відомостей, з яких вбачається, що
відповідач в період 2007 - 2011 років
отримував орендну плату (а.с. 118-143).
Доказів про те, що ПП «Таврія»
неналежно виконувала попередній
договір оренди землі, відповідач
ОСОБА_2 суду не надав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції посилався на те, що
направлення відповідачем до
закінчення строку дії договору оренди,
укладеного з ПП «Таврія», заяви з
проханням після збору врожаю 2011 року не
займати земельну ділянку, не створює
будь-яких прав та обов'язків для сторін
в розумінні положень ст. 33 Закону
України «Про оренду землі» та виходив
із того, що протягом одного місяця
після закінчення строку дії договору
оренди земельної ділянки, яка без
визначення меж перебувала у загальному
масиві, що орендувалась ПП «Таврія»,
ОСОБА_2 не звернувся до позивача з
листом-повідомленням із запереченнями
проти поновлення дії договору, договір
оренди земельної ділянки, укладений
між Приватним підприємством «Таврія»
та ОСОБА_2, відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону
України «Про оренду землі» підлягає
поновленню на той самий строк і на тих
самих умовах, які були передбачені
договором.

Висновки суду зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки
відповідно до ст. 33 Закону України «Про
оренду землі» по закінченню строку, на
який було укладено договір оренди
землі, орендар, який належно
виконував обов'язки за умовами
договору, має переважне право перед
іншими особами на укладення договору
оренди землі на новий строк. Орендар,
який має намір скористатися
переважним правом на укладення
договору оренди землі на новий
строк, зобов'язаний повідомити про це
орендодавця до спливу строку договору
оренди землі у строк, встановлений цим
договором, але не пізніше ніж за місяць
до спливу строку договору оренди землі.
До листа-повідомлення про поновлення
договору оренди землі орендар додає
проект додаткової угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП
«Таврія» 10 лютого 2012 року направило
ОСОБА_2 лист-повідомлення про намір
скористатися своїм переважним правом
на оренду земельної ділянки з
додаванням проекту додаткової угоди,
підтвердженням чого є відповідний
штамп поштового відділення та підпис
службової особи поштового відділення
про отримання простих листів (а.с.22,23,36).

Доводи відповідача про те, що заява,
направлена ним 15 серпня 2011 року на
адресу ПП «Таврія», свідчить про
заперечення орендодавця поновлювати
договір оренди землі, - не основані на
законі, оскільки відповідно до
положень ч. 6 ст. 33 Закону України «Про
оренду землі» заперечення у поновленні
договору повинні бути висловлені на
протязі місяця після закінчення строку
дії договору, а не до його закінчення, а
також у формі листа-повідомлення на
адресу орендаря. Кінцевим строком
договору оренди, укладеного між ПП
«Таврія» та ОСОБА_2, є 29 травня 2012 року, у
встановлений законом строк ОСОБА_2
заперечень проти поновлення договору
на адресу позивача не направив, а 16
червня 2012 року уклав договір оренди
земельної ділянки з ФГ «Скорук М.А.».

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що запропоновані умови в договорі
оренди ПП «Таврія» є невигідними для
орендодавця, оскільки вказаними
договором передбачена орендна плата у
розмірі 2% від вартості земельної
ділянки, тоді як Указом Президента
України «Про додаткові заходи щодо
соціального захисту селян-власників
земельних ділянок та земельних часток
від 02.02.2002 року № 92/2002 ст.1 встановлено
плату за оренду земельних ділянок
сільськогосподарського призначення у
розмірі не менше 3% від вартості
земельної ділянки - є голослівними,
оскільки в направленому позивачем
листі-повідомлення про намір
скористатися своїм переважним правом
на оренду земельної ділянки з
додаванням проекту додаткової угоди
визначено розмір орендної плати саме 3%
від грошової оцінки земельної ділянки
(а.с. 23).

Задовольняючи позовні вимоги щодо
визнання договору оренди землі між
ОСОБА_2 та ФГ «Скорук М.А.» недійсним,
суд першої інстанції правильно
посилався ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», та виходив із того, що
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) до підписання
договору оренди між ФГ «Скорук М.А.» та
ОСОБА_2 не здійснювалося, а відтак на
момент укладання та реєстрації даного
договору була відсутня невід'ємна його
частина - акт визначення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості), а отже
місце розташування земельної ділянки,
яке є істотною умовою договору, не було
встановлене.

Згідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» відсутність у договорі
оренди землі однієї з істотних умов,
передбачених цією статтею, є підставою
для відмови в державній реєстрації та
визнання договору оренди недійсним.

Виходячи із того, що доказів про
наявність обставин, які мають істотне
правове значення і спростовують
правильність висновків суду 1
інстанції - апеляційному суду не
надано, судом 1 інстанції у досить
повному обсязі з'ясовані права та
обов'язки сторін, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
неправильного застосування норм
матеріального права або порушень норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення не встановлено, справа
розглянута у рамках позовних вимог та
на підставі наданих доказів,
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення суду є законним і
обґрунтованим, і його слід залишити без
змін.

Керуючись ст.. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фермерського
господарства «Скорук Максим
Анатолійович» - ВІДХИЛИТИ.

Рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 29
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: