Єдиний унікальний номер 260/9537/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/306/2014
Єдиний унікальний номер: 260/9537/13-ц
Номер провадження: 22ц-775/356/14
Головуючий 1 інстанції - Хмельницька
Доповідач - Супрун М.Ю.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області у складі:

головуючого судді
Никифоряка Л.П.,

суддів
Супрун М.Ю., Жарової Ю.І.,

при секретарі
Руденко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Ленінського районного суду м.
Донецька від 19 листопада 2013 року,

В С Т
А Н О В И В:

В жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого зазначила, що вони
з ОСОБА_2 з 23 жовтня 1999 року перебували
в зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано рішенням Кіровського
районного суду м.Донецька від 04 липня
2012 року. За час шлюбу ними було
придбане майно, яке складається з 1/3
частини квартири, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 та автомобілю «ДЕУ
Ланос», державний номерний знак
НОМЕР_1. Оскільки домовленості про
поділ даного майна між нею та ОСОБА_2 не
досягнуто, просила визнати за нею право
власності на 1/6 частину зазначеного
нерухомого майна та ? частину
автомобілю.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Донецька від 19 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково. Поділено майно, що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
визнано за ОСОБА_1 право власності на
1/2 автомобіля «ДЕУ Ланос», державний
номерний знак НОМЕР_1. В задоволенні
визнання за позивачкою право власності
на 1/6 частину квартири за адресою:
АДРЕСА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Ленінського
районного суду м. Донецька від 10 квітня
2014 року вирішено питання про судові
витрати.

З рішенням суду від 19 листопада
2013 року не погодився відповідач ОСОБА_2
та подав на нього апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити в повному обсязі. При цьому
зазначив, що суд першої інстанції не
дав належної оцінки доказам по справі,
які свідчать про те, що спірний
автомобіль є його особистою власністю,
оскільки був придбаний за позичені у
його батька гроші та отримані ним
грошові кошти від продажу автомобіля
ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_2,
який він придбав до укладення шлюбу з
позивачем.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
адвокат ОСОБА_3, в судовому засіданні
апеляційного суду підтримали
апеляційну скаргу, просили її
задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 просила апеляційну
скаргу як необґрунтовану відхилити,
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін та представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені в
апеляційній скарзі доводи, апеляційний
суд вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

У відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції при вирішенні
справи встановлено, що з 23 жовтня 1999
року по 04 липня 2012 року сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі,
під час якого придбали легковий
автомобіль «ДЕУ Ланос», державний
номер НОМЕР_1(а.с.19-21).

Також, згідно договору купівлі-продажу
від 25 липня 2005 року ОСОБА_2 придбав 1/3
частину квартири, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
у відповідності до вимог сімейного
законодавства, автомобіль придбаний
під час шлюбу підлягає поділу між
сторонами в рівних частках, а частина
квартири не може бути поділена з тих
підстав, що не проведена її державна
реєстрація, з моменту якої виникає
право власності на нерухоме майно.

В частині відмови у задоволенні позову
рішення суду першої інстанції не
оскаржується, тому на предмет
законності та обґрунтованості
апеляційним судом не перевіряється.

З висновком суду в частині задоволення
позову в повній мірі погодитись не
можна.

Так, згідно ч. 1 та 2 ст. 60 СК
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу) та вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 70 СК
України, у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними.

Разом з тим, згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК
України, особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є: майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто.

Апеляційним судом встановлено, що з 23
жовтня 1999 року сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано рішенням Кіровського
районного суду м.Донецька від 04 липня
2012 року.

09 червня 2007 року ОСОБА_2 за 18000 грн.
продав належний йому на праві
особистої власності автомобіль, марки
ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_2,
а 12 червня 2007 року за 47935 грн. придбав
автомобіль «ДЕУ Ланос», державний
номерний знак НОМЕР_1 (а.с.36, 19-21).

Обставини з продажу автомобіля марки
ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_2,
який належав відповідачу до шлюбу
сторін були підтверджені позивачем як
у суді першої, так і апеляційної
інстанції.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК
України, обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про поділ спірного автомобілю
між сторонами в рівних частках, не
врахував зазначені вимоги
процесуального закону та не звернув
уваги на те, що позивач визнавала той
факт, що частина коштів, що була
сплачена за автомобіль «ДЕУ Ланос» в
сумі 18000 грн була особистою власністю
відповідача і це складає приблизно 1/ 3
частину цього транспортного засобу.

З огляду на наведене, є підстави для
визнання за позивачкою права власності
на 1/ 3 частину автомобілю «ДЕУ Ланос»,
державний номерний знак НОМЕР_1, а за
відповідачем на 2/ 3 частини вказаного
майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач решту коштів на придбання
спірного автомобілю позичив в свого
батька, апеляційний суд вважає
необґрунтованими, оскільки на
підтвердження цих заперечень ОСОБА_2
не надав належних та допустимих
доказів.

З урахуванням наведеного, оскаржуване
рішення підлягає зміні в частині
поділу між сторонами спірного
автомобілю «ДЕУ Ланос», державний
номерний знак НОМЕР_1, а в іншій частині
апеляційний суд вважає необхідним
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314-316 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ВИРІШИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Донецька від 19 листопада 2013 року
змінити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/
3 частину автомобілю «ДЕУ Ланос»,
державний номерний знак НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/
3 частини автомобілю «ДЕУ Ланос»,
державний номерний знак НОМЕР_1.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді