Справа 431/268/14-ц
Провадження 2/431/263/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М УКРАЇНИ

(повний текст)

23 квітня 2014 року.
Старобільський районний суд

Луганської області

у складі: головуючого - судді
Озерова В.О.,

при
секретарі
Дубініній О.О.,

позивача
ОСОБА_1

представника
позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Старобільську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
встановлення права користування чужою
земельною ділянкою (земельного
сервітуту),

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
встановлення права користування чужою
земельною ділянкою (земельного
сервітуту), в якому просила суд
встановити за нею право земельного
сервітуту - право проходу стосовно
земельної ділянки, яка належить
відповідачу, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1 та визначити межі
земельного сервітуту та порядок
користування нею.

В подальшому позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з уточненим позовом
до ОСОБА_3 про встановлення права
користування чужою земельною ділянкою
(земельного сервітуту), в якому просила
суд встановити за нею право земельного
сервітуту, постійно, у вигляді права
проходу та проїзду мотоблоком на
земельній ділянці шириною 1,5 метри, яка
належить відповідачу ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування свого позову позивач
ОСОБА_1 посилається на те, що згідно до
рішення виконавчого комітету
Чмирівської сільської ради від 25.03.2003
року № 150 мені було надано земельну
ділянку для ведення особистого
селянського господарства.

Відповідно до державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ № 888220 їй належить земельна
ділянка для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

Земельна ділянка, яка виділена
для ведення особистого селянського
господарства, знаходиться окремо від
належної їй земельної ділянки,
виділеної для будівництва та
обслуговування житлового будинку і на
неї потрапити можливо лише через
земельну ділянку відповідача. Він при
розподілі земельних ділянок залишив
вузьку стежку, яку потім обгородив
металевою сіткою і вона не має змоги
потрапити до виділеної їй земельної
ділянки, а крім цього їй необхідно її
обробляти та якимось чином перевозити
сільськогосподарську продукцію.

Таким чином, позивач позбавлена
свого права користуватись виділеною їй
земельною ділянкою, обробляти її та
вирощувати сільськогосподарську
продукцію. Відповідач не надає їй
дозволу скористатись його земельної
ділянкою.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги
та просила суд встановити за нею право
земельного сервітуту, постійно, у
вигляді права проходу та проїзду
мотоблоком на земельній ділянці
шириною 1,5 метри, яка належить
відповідачу ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 позовні вимоги
позивача ОСОБА_1 підтримав у повному
обсязі та також просив суд встановити
за позивачем ОСОБА_1 право земельного
сервітуту, постійно, у вигляді права
проходу та проїзду мотоблоком на
земельній ділянці шириною 1,5 метри, яка
належить відповідачу ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_3 позовні вимоги позивача ОСОБА_1
не визнав у повному обсязі, вважав їх
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Дійсно, він та позивач ОСОБА_1 мають на
праві власності земельні ділянки для
будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель і споруд (присадибні ділянки)
та ділянки для ведення особистого
селянського господарства. Дійсно ці
земельні ділянки є суміжними, та дійсно
для того, щоб позивачу ОСОБА_1 пройти на
свій огород необхідно перетинати
земельну ділянку, яка знаходиться у
його власності. Однак посилання
позивача на те, що він їй перешкоджає у
здійсненні нею права користуватися
своєю земельною ділянкою, не
відповідає дійсності, оскільки до
земельної ділянки позивача існує
усталений прохід у вигляді стежки, яка
виходить із її земельної ділянки,
проходить через його та на огород. Крім
цього, для безперешкодного проходу
позивача на її земельну ділянку, в
огорожі, яка розмежовує їхні двори є
отвір, через який вона має можливість
безперешкодно здійснювати своє право
на користування своєю земельною
ділянкою. Даний факт підтверджується
актом обстеження земельної ділянки від
11.03.2014 року складеного представниками
Чмирівської сільської ради, згідно із
яким: «...Для того аби потрапити на свою
ділянку гр. ОСОБА_1, доводиться
проходити через садок ОСОБА_3 Двір
ОСОБА_1, огороджений металевою сіткою
яка розрізана та отвір
використовується для проходу на свою
ділянку... гр. ОСОБА_3 не заперечує проти
того аби гр. ОСОБА_4 проходила на свою
ділянку через його садок, а також мала
можливість проводити оранку огороду
мотоблоком.» У свою чергу усталена
стежка та отвір в огорожі свідчать про
те, що позивачка безперешкодно
користується своєю земельною ділянкою,
а даний позов є нічим іншим, як спробою
з'ясувати стосунки між ними за
допомогою органів правосуддя на ґрунті
неприязних відносин, які виникли між
ними раніше та були предметом розгляду
у Старобільському РВ УMBС України в
Луганській області.

Згідно із ст. 402 ЦК України сервітут
може бути встановлений договором,
законом, заповітом або рішенням суду.
Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки. Договір про встановлення
земельного сервітуту підлягає
державній реєстрації в порядку,
встановленому для державної
реєстрації прав на нерухоме майно. У
разі недосягнення домовленості про
встановлення сервітуту та про його
умови спір вирішується судом за
позовом особи, яка вимагає
встановлення сервітуту.

Таким чином відповідач вважає, що
судовий порядок встановлення
сервітуту застосовується у разі
недосягнення домовленості про його
встановлення у договірному порядку.
Позивач у свою чергу не довела у
судовому засіданні ті обставини, на які
посилається у своєму позові, а саме те,
що він перешкоджає їй користуватися
земельною ділянкою і те, що вона
застосовувала будь-які заходи для
встановлення сервітуту у позасудовому
порядку.

Свідок ОСОБА_5 в судовому
засіданні показала, що вона є сусідкою
позивача ОСОБА_1 Їй відомо, що позивач
не має можливості ходити на свій огород
через земельну ділянку відповідача,
оскільки він їй перешкоджає, а з осені
ходить на свій огород через її (свідка)
земельну ділянку.

Свідок ОСОБА_6. в судовому засіданні
показала, що вона є кумою позивача
ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 Їй відомо,
що позивач ходить на свій огород через
сусідську земельну ділянку, оскільки
відповідач не дає їй змоги проходити
через його земельну ділянку.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
дала аналогічні показання тим
показанням, які дали попередні свідки.

Суд, вислухавши сторони, свідків,
дослідивши письмові докази, приходить
до наступного.

Позивачу ОСОБА_1 на праві
приватної власності належить
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі свідоцтва про право власності
від 17 червня 2003 року (а.с. 9) та земельні
ділянки площею 0,1134 га та 0,0308 га (а.с. 11,
12).

Відповідачу ОСОБА_3 на праві
приватної власності належить
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, та
земельна ділянка за вищеназваною
адресою.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_3 визнав той факт, що позивач може
потрапити до належної їй земельної
ділянки виключно через ділянку належну
відповідачу. Також вказаний факт
підтверджується актом Чмирівської
сільської ради від 11 березня 2014 року
(а.с. 37).

У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК
України, обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ст. 401 ЦК України, право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом. Сервітут
може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій, конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно ст. 402 ЦК України, сервітут
може бути встановлений договором,
законом, заповітом або рішенням суду.

Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
для державної реєстрації прав на
нерухоме майно.

У разі недосягнення домовленості про
встановлення сервітуту та про його
умови спір вирішується судом за
позовом особи, яка вимагає
встановлення сервітуту.

У відповідності до ст. 403 ЦК України,
сервітут визначає обсяг прав щодо
користування особою чужим майном.

Аналогічні вимоги містять положення
ст. ст. 98, 99 Земельного кодексу України.

Таким чином, вимоги позивача ОСОБА_1 є
такими, що обґрунтовані діючим
законодавством.

Заперечення відповідача ОСОБА_3, щодо
відсутності спору між сторонами та у
зв'язку з чим, як він вважає, відсутні
підстави для встановлення сервітуту,
суперечать актам сільської ради та
самим поясненням відповідача.

Право проходу та проїзду мотоблоком
позивача по земельній ділянці,
належній відповідачу, шириною 1,5 метри,
є такими, що відповідають інтересам
позивача і суттєво не обмежують права
відповідача.

На підставі викладеного, ст. ст. 98,
99 ЗК України, ст. ст. 402, 403, 404 ЦК України,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, 218, 294
ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
встановлення права користування чужою
земельною ділянкою (земельного
сервітуту) - задовольнити у повному
обсязі.

Встановити за ОСОБА_1 право
земельного сервітуту, постійно, у
вигляді права проходу та проїзду
мотоблоком на земельній ділянці
шириною 1,5 метри, яка належить ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду Луганської області через
Старобільський районний суд шляхом
подачі скарги протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.О. Озеров