Справа № 261/1694/13-ц
Провадження № 2/261/33/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

м. Донецьк
20 червня
2014 р.

Петровський районний суд м. Донецька в
складі: головуючий - суддя Трінька О.В.,
при секретарі Кулик Н.Р., за участю
прокурора Ледвіної О.В, представника
позивача Шевченко О.Є., відповідачів -
ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника
відповідачів - ОСОБА_4, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовною заявою

Публічного акціонерного товариства
«Перший Український Міжнародний Банк»
до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про
примусове виселення, -

В с т а н о в и в :

ПАТ «Перший Український Міжнародний
Банк» звернувся до суду з позовною
заявою про примусове виселення ОСОБА_6,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, неповнолітньої ОСОБА_7.

Позовні вимоги ПАТ «Перший Український
Міжнародний Банк» мотивовані тим, що 23
липня 2008 р. між ЗАТ «Перший
Український Міжнародний банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Перший
Український Міжнародний Банк» та
відповідачем ОСОБА_6 укладено
кредитний договір № 6671097. Відповідно до
умов кредитного договору позивач
забов'язався надати ОСОБА_6 кредит у
розмірі 70 000 доларів США, а відповідач
використати кредит за цільовим
призначенням, сплатити проценти за
користування кредитом та повернути
банку кредит частинами у розмірах, в
порядку та в строки, визначені
кредитним договором. З метою
забезпечення виконання забов'язань за
кредитним договором, між банком та
ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки
№6671158 від 23.07.2008 р., згідно з яким ОСОБА_6
передано в іпотеку житловий будинок
АДРЕСА_1, реєстраційний №18264998,
загальною площею 106,5 кв.м., житловою
площею 59,9 кв.м.. 15.08.2008 р. відповідачем
ОСОБА_6 складена заяву, що на момент
укладання іпотечного договору,
малолітніх та неповнолітніх дітей, які
мають право на користування будинком
не має, а також малолітні та
неповнолітні діти у цій квартирі не
проживають. В порушення взятих на себе
договірних зобов'язань відповідач
ОСОБА_6 ігнорувала умови кредитного
договору та за наслідком чого 25 серпня
2010 р. приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_8
здійснено Виконавчий напис,
зареєстрований в реєстрі за №7198, яким
запропоновано звернути стягнення на
предмет іпотеки для задоволення вимог
позивача до відповідача ОСОБА_6 за
кредитним договором в розмірі 73 905,78
доларів США та 7 584,23 грн.. Зазначений
Виконавчий напис 30 серпня 2010 р. було
пред'явлено на виконання до відділу
державної виконавчої служби
Петровського районного управління
юстиції у м. Донецьку, яким винесено
постанову про відкриття виконавчого

провадження ВП №21571512. В ході виконання
зазначеного виконавчого провадження
державним виконавцем було описано та
арештовано предмет іпотеки. Однак,
ОСОБА_6 заважає подальшому проведенню
виконавчих дій та організації
проведення торгів для продажу предмету
іпотеки, перешкоджаючи доступ до нього.
Згідно з п. 7.4 договору іпотеки, без
попереднього письмового погодження
іпотекодержателя, іпотекодавець не має
права реєструвати третіх осіб на
житловій площі, що входить до складу
предмета іпотеки. ОСОБА_6 в порушенні
умови вищевказаного пункту договору
іпотеки та без попередження та дозволу
позивача прописані в спірному будинку:
батько ОСОБА_2, мати ОСОБА_3 та дочка
ОСОБА_7. Невиконання відповідачами
вимог позивача про виселення зі
спірного будинку перешкоджає його
реалізації, внаслідок чого порушується
право позивача на звернення стягнення
на предмет іпотеки. З наведених підстав
позивач просить суд примусово
виселити ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
неповнолітню ОСОБА_7 та стягнути з
відповідача ОСОБА_6 судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги щодо
примусового виселення ОСОБА_6, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, неповнолітню ОСОБА_7, просив
задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» про
виселення, не визнав, просив відмовити
у задоволенні позову. У судовому
засіданні пояснив, що 1978 р. він зі своєю
дружиною ОСОБА_3 на виділеній земельній
ділянці, побудував житловий будинок,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В
1980 р. він отримав свідоцтво про право
власності на спірний будинок. З часу
побудування житлового будинку та по
теперішній час він зі своєю сім'єю
мешкає в цьому будинку. Іншого житла в
його сім'ї не має. Він та його дружина є
пенсіонерами. Разом з ними в будинку
мешкали дочка ОСОБА_6 та онука ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1. В січні 2013 р. по пошті він
отримав вимоги про виселення з будинку.
Про існування договору іпотеки
укладеного між ПАТ «ПУМБ» та його
дочкою ОСОБА_6, ані йому ані його
дружині раніше відомо не було. Після
отримання вимог про виселення, з
розмови з дочкою йому стало відомо про
існування кредитного договору та
договору іпотеки. ОСОБА_6 зізналася, що
23 липня 2008 р., коли вона запросила його
та його дружину до нотаріуса, щоб вони
надали згоду на реструктуризацію боргу
за кредитом, вона їх обдурила та
приховала факт оформлення договору
купівлі-продажу будинку, згідно якого
він продав будинок дочці. Договір
купівлі-продажу він прочитав лише в
січні 2013 р., коли забрав договір у дочки.
Тобто ОСОБА_6 шляхом обману та
зловживання довірою заволоділа
спірним будинком. На теперішній час
він не знає, де знаходиться його дочка -
ОСОБА_6, а він проживає у спірному
будинку з дружиною і неповнолітньою
онукою - ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1 і іншого
житла його сім'я не має.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» про
виселення, не визнала, дала аналогічні
пояснення, просить відмовити у
задоволенні позову про виселення, так
як їх сім'я іншого житла не має і з нею
проживає з моменту народження
неповнолітня онука ОСОБА_7-
ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання
не з'явилась за невідомою суду причини,
про дату та час слухання справи
повідомлена належним чином.

Представник третьої особи Органу опіки
та піклування Петровської районної у м.
Донецьку ради Чепікова Я.В. в судове
засідання не з'явилася, надала заяву в
якій просить розгляд справи проводити
у її відсутність, позовні вимоги не
підтримала, оскільки в спірній
квартирі мешкає малолітня дитина
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка іншого житла
не має, дозволу на реалізацію майна
боржника ОСОБА_6, яке знаходиться

за адресою: АДРЕСА_1, в якій мешкає
малолітня дитина орган опіки та
піклування Петровської районної у м.
Донецьку ради не надає, реалізація
квартири приведе до порушення прав
дитини.

Представник Третьої особи відділу
державної виконавчої служби
Петровського районного управління
юстиції у м. Донецьку в судове
засідання не з'явився, надавши заяву
про розгляд справи у його відсутність.

Прокурор Ледвіна О.В. в судовому
засіданні позовні вимоги не
підтримала, просила відмовити у їх
задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення прокурора,
сторін, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги ПАТ «Перший
Український Міжнародний Банк» про
примусове виселення ОСОБА_6, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, неповнолітньої ОСОБА_7 не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 23
липня 2008 р. між ЗАТ «Перший
Український Міжнародний банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Перший
Український Міжнародний Банк» та
відповідачем ОСОБА_6 укладено
кредитний договір №6671097. Відповідно до
умов кредитного договору позивач надав
ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 70 000
доларів США. (а.с. 16-23)

Суд також встановив, що на забезпечення
виконання цього договору кредиту у той
же день 23 липня 2008 року між позивачем та
ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки №
6671158, посвідчений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу, і предметом цієї іпотеки є
нерухоме майно житловий будинок
АДРЕСА_1, реєстраційний №18264998,
загальною площею 106,5 кв.м., житловою
площею 59,9 кв.м., який згідно із
договором іпотеки належить на праві
приватної власності ОСОБА_6. (а.с.7-15)

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_6 мала заборгованість з виплати
кредиту за договором кредиту від 23
липня 2008 року, в звязку з чим внаслідок
невиконання позичальником умов
кредитного договору 25 серпня 2010 року
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу, був
вчинений виконавчий напис про
звернення стягнення на нерухоме майно
на вищезазначений будинок. Ці
обставини підтверджуються копією
виконавчого напису (а.с.34).

Відповідно до статті 40 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців. Після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом 1 місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Суд встановив, що в звязку з
предьявленям виконавчого напису до
виконання стягвачем - державним
виконавцем відділу ДВС Петровського
РУЮ в м. Донецьку 10.09.2010 року було
відкрите виконавче провадження за цим
виконавчим написом.

Але, відповідно до домової книги та
довідки комітета мікрорайону «Тихий»,
в Петровському районі м. Донецька від 28
квітня 2014 року, за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстровані: ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і
неповнолітня ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за даною
адресою з моменту народження.

Спірні правовідносини, що склалися між
сторонами регулюються нормами
Конституції України, Сімейного кодексу
України , Законом України "Про охорону
дитинства" від 26.04.2001 р. № 2401 -ПІ, Законом
України "Про органи і служби у справах
дітей та спеціальні установи для дітей"
від 02.06.2005 р. №2623-VI та Іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Одночасно Конституцією
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Законом, який визначає охорону
дитинства в Україні як стратегічний
загальнонаціональний пріоритет і з
метою забезпечення реалізації прав
дитини на життя, охорону здоров'я,
освіту, соціальний захист та всебічний
розвиток встановлює основні засади
державної політики у цій сфері є Закон
України "Про охорону дитинства" від
26.04.2001 р. № 2401-III (далі - Закон № 2401-III).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2401 -III
дитина - особа віком до 18 років
(повноліття). якщо згідно з законом,
застосовуваним до неї, вона не набуває
прав повнолітньої раніше.

Згідно із ст. 5 Закону № 2401-III основні
засади охорони дитинства та державну
політику у цій сфері визначає Верховна
Рада України шляхом затвердження
відповідних загальнодержавних
програм.

Місцеві органи виконавчої влади та
органи місцевого самоврядування
відповідно до їх компетенції,
визначеної законом, забезпечують:
проведення державної політики у сфері
охорони дитинства, розроблення і
здійснення галузевих та регіональних
програм поліпшення становища дітей,
вирішення інших питань у цій сфері;
розвиток мережі навчальних закладів,
закладів охорони здоров'я, соціального
захисту, а також позашкільних
навчальних закладів, діяльність яких
спрямована на організацію дозвілля.
відпочинку і оздоровлення дітей,
зміцнення їх матеріально-технічної
бази: вирішення; питань щодо
встановлення опіки і піклування,
створення інших передбачених
законодавством умов для виховання
дітей, які внаслідок смерті батьків,
позбавлення батьків батьківських прав,
хвороби батьків чи з інших причин
залишилися без батьківського
піклування, а також для захисту
особистих і майнових прав та інтересів
дітей.

Статтею 18 Закону № 2401-III передбачено, що
діти - члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.

Захист прав та інтересів дітей під час
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна передбачений ст. 12 Закону України
"Про основи соціального захисту
бездомних осіб І безпритульних дітей"
від 02.06.2005 р. X" 2623-VI. Відповідно до
вказаної статті держава охороняє і
захищає права та інтереси дітей під час
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна. Неприпустиме зменшення або
обмеження прав та інтересів дітей під
час вчинення будь-яких правочинів щодо
жилих приміщень. Органи опіки та
піклування здійснюють контроль за
дотриманням батьками та особами, які їх
замінюють, житлових прав і
охоронюваних законом Інтересів дітей
відповідно до закону. Для вчинення
будь-яких правочинів щодо нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким мають діти.
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону. Посадові особи
органів опіки та піклування несуть
персональну відповідальність за
захист прав та інтересів дітей при
наданні дозволу на вчинення правочинів
щодо нерухомого майна, яке належить
дітям.

Частиною 4 ст. 177 Сімейного кодексу
України визначено, що дозвіл на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна дитини надається органом опіки
та піклування після перевірки, що
проводиться протягом одного місяця, і
лише в разі гарантування збереження
права дитини на житло.

Відповідно до частини 10 названої
статті Сімейного кодексу України
порядок провадження органами опіки та
піклування визначеної законом
діяльності, пов'язаної із захистом
майнових прав дитини, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 24
вересня 2008 р. № 866 (далі - далі - Порядок
№ 866).

Згідно пункту 67 Порядку № 866
провадження органами опіки та
піклування визначеної законом
діяльності, пов'язаної із захистом
майнових прав дитини дозвіл на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким має дитина надається
районною, районною у м. Києві та
Севастополі держадміністрацією,
виконавчим органом міської, районної в
місті ради за поданням служби у справах
дітей після проведення зазначеною
службою перевірки документів за місцем
знаходження майна протягом одного
місяця з дня надходження заяви на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна дитини лише у разі гарантування
збереження її права а житло і
оформляється рішенням, витяг з якого
видається заявникам службою у справах
дітей.

Відповідно до п. 7 ч. 5 ст- 177 Сімейного
кодексу України органи опіки та
піклування можуть відмовити у наданні
дозволу на вчинення правочинів щодо
нерухомого майна дитини з одночасним
зверненням до нотаріуса щодо
накладення заборони відчуження такого
майна лише у випадках, якщо ними
встановлено, що вчинення правочину
призведе до звуження обсягу існуючих
майнових прав дитини та/або порушення
охоронюваних законом інтересів дитини.

Згідно статті 177 Сімейного кодексу
України, а саме. п. 7 ч. 2, відповідно до
якого реалізація вказаної вище
квартири призведе до звуження обсягу
існуючих майнових прав дитини та/або
порушення охоронюваних законом
інтересів дитини.

Крім того, згідно Закону України « Про
мораторій на стягування майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави зі ст.4 Закону
України «Про заставу» та або
предметом іпотеки згідно із ст. 5
Закону України «Про іпотеку», якщо
таке майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України (
позичальника або майнового поручителя)
за споживчими кредитами, наданими йому
кредитними установами - резидентами
України в іноземній валюті та за умови,
що : таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника, майнового
поручителя, яке перебуває в іпотеці за
умови, що у позичальника або у
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
позовні вимоги про виселення та зняття
з реєстраційного обліку мешканців
житлового будинку, який розташований
за адресою: АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_6,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, неповнолітньої ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 не підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
Законом України "Про охорону дитинства"
від 26.04.2001 р. № 2401 -ПІ, Законом України
"Про органи і служби у справах дітей та
спеціальні установи для дітей" від
02.06.2005 р. №2623-VI, Законом України « Про
мораторій на стягування майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний Банк» до
ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про
примусове виселення - відмовити .

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Петровський районний суд міста
Донецька шляхом подачі в десятиденний
строк з дня його проголошення
апеляційної скарги, а в разі
відсутності у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя :
О.В. Трінька