Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/1576/14
Головуючий у 1 інстанції: Федоренко
Суддя-доповідач: Стрелець
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі:
Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Запорізький
завод феросплавів» на рішення
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 11 лютого 2014 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Запорізький
завод феросплавів» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ПАТ «Запорізький завод
феросплавів» звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування позову зазначав, що
відповідачі проживають в квартирі
АДРЕСА_1, який перебуває на балансі ПАТ
«Запорізький завод феросплавів».

Відповідачі несвоєчасно та не в
повному обсязі здійснюють оплату
послуг, що надаються, у зв'язку з чим за
період з листопада 2009 року по грудень
2013 року, з урахуванням встановленого
рішенням суду обов'язку перерахунку
вартості комунальних послуг, у
відповідачів виникла заборгованість в
розмірі 7525,30 грн.

В добровільному порядку відповідачі
відмовляються погасити
заборгованість.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ
«Запорізький завод феросплавів»
просив стягнути з відповідачів в
солідарному порядку заборгованість в
розмірі 7525,30 грн. та 229,40 грн. судового
збору.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 11 лютого 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Запорізький
завод феросплавів» зазначає, що
рішення суду не відповідає обставинам
справи, ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому просить його скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
з наступних підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Судом першої інстанції встановлені ті
обставини, що відповідачі
зареєстровані та мешкають за адресою
АДРЕСА_1 Будинок перебуває на балансі
ПАТ „Запорізький завод феросплавів".

За період з листопада 2009 року по
грудень 2013 року за відповідачами
рахується заборгованість за
житлово-комунальні послуги у розмірі
7525 грн. 30 коп.

З матеріалів справи вбачається, що
розглядаючи справу, суд першої
інстанції не додержав вимог ст.213 ЦПК
України щодо законності та
обґрунтованості рішення суду.
Процесуальний закон визнає, що рішення
є законним, якщо суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Не відповідає оскаржуване рішення і
вимогам ст. ст. 214,215 ЦПК України,
оскільки в ньому не вирішене питання
щодо наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин і яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин, при
цьому в мотивувальній частині рішення
не відображено які докази беруться до
уваги, а які відхиляються та з яких
мотивів.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові
суд першої інстанції послався на те, що
рішенням Заводського районного суду
від 01.03.2012 року, залишеного в силі
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 27.02.2013 року ПАТ
„Запорізький завод феросплавів"
зобов'язано зробити перерахунок
вартості комунальних послуг за період
2009-2011 рік з урахуванням їх якості, але
це зроблено не в повному обсязі. З
даним висновком суду першої інстанції
погоджується колегія суддів.

Довід апеляційної скарги про те, що
судом не враховано факт здійснення
перерахунку згідно рішення суду від
01.03.2012 року у грудні 2013 року в сумі 520
грн. не є переконливим, оскільки в
рішенні суду міститься правове
обґрунтування з цього питання.

Проте відмовляючи в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі, суд
першої інстанції не звернув уваги на
те, що позовні вимоги заявлені про
стягнення заборгованості за період з
листопада 2009 року по серпень 2013 року.
Під час розгляду справи позовні вимоги
були збільшені і позивач просив суд
стягнути заборгованість по оплаті
житлово-комунальних послуг за період з
листопада 2009 року по грудень 2013 року у
розмірі 7525 грн.30 коп. ( т.1, а.с. 144-146) Тобто
стосовно заборгованості, яка
утворилась з січня 2012 по грудень 2013 р.р.
у позивача не було зобов'язань щодо
перерахунку відповідно до рішення суду
від 01.03.2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Згідно ст. 13 Закону України від 24.06.2004
року „Про житлово-комунальні послуги" ,
залежно від функціонального
призначення житлово-комунальні
послуги поділяються, зокрема, на
комунальні послуги(централізоване
постачання холодної та гарячої води,
водовідведення, газо-та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); послуги з утримання
будинку і споруд та прибудинкових
територій.

За вимогами п.5 ч.3 ст. 20 зазначеного
Закону, оплачувати житлово-комунальні
послуги у строки, встановлені
договором або законом, є обов"язком
споживача.

Як видно з матеріалів справи, зокрема
витягу з особового рахунку № 150201145
заборгованість у відповідачів виникла
по оплаті за утримання будинку за
період з листопада 2009 року по грудень
2013 року. Даний особовий рахунок містить
відомості, щодо нарахування абонплати
та плати за централізоване опалення.
Між тим, колегія суддів встановила, що
заборгованість по оплаті абонплати та
плати за централізоване опалення у
відповідачів відсутня.

Заперечуючи проти позову відповідачі
посилались на те, що позивач не надає їм
послуги по утриманню будинку та при
будинкової території. На
підтвердження своїх заперечень надали
чисельні копії звернень до позивача та
претензії складені від імені
відповідачів, та інших мешканців
будинку. ( т. 2 , а.с.24-65).

Між тим відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 18
Закону України „Про житлово -
комунальні послуги" у разі порушення
виконавцем умов договору споживач має
право викликати його представника для
складання та підписання акта-претензії
споживача, у якому зазначаються строки,
види, показники порушень тощо,
акт-претензія складається споживачем
та представником виконавця і
скріплюється їхніми підписами.

У матеріалах справи відсутні акти
претензії, складені та підписані у
встановленому законом порядку за
період 2012-2013 рр., з яких можливо було б
дійти висновку про неналежність
отриманих відповідачами послуг.

Посилання відповідачів на невірне
розрахування тарифів не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки виходять за
встановлені ст. ст. 11, 303 ЦПК України
межі розгляду справи судом першої та
апеляційної інстанції, оскільки
питання тарифів не є предметом спору у
даній справі і позовних вимог щодо
тарифів у справі не заявлено.

З урахуванням викладеного колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
в частині відмови в задоволенні
позовних вимог, щодо стягнення
заборгованості за комунальні послуги
за період з січня 2012 р. по грудень 2013 р.
за виключенням централізованого
опалення підлягає стягненню в сумі 3434
грн.90 коп.

В силу ст. 88 ЦПК України на користь ПАТ
„Запорізький завод феросплавів"
підлягають стягненню з відповідачів
судові витрати зі сплати судового
збору в суді першої та апеляційної
інстанції в сумі 351,20грн. (229,40грн. +
121,80грн.).

Усього солідарному стягненню з
відповідачів, підлягає 3786 грн.10 коп.
(3434,90 + 351,20).

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Запорізький
завод феросплавів» задовольнити
частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 11 лютого 2014 року в цій
справі скасувати та ухвалити нове
рішення наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_4,
ІПН НОМЕР_2, ОСОБА_5, ІПН НОМЕР_3
солідарно на користь Публічного
акціонерного товариства „Запорізький
завод феросплавів" 3786 грн.10 коп. ( три
тисячі сімсот вісімдесят шість грн. 10
коп.)з яких 3454 грн. 90 коп. заборгованість
за комунальні послуги за виключенням
централізованого опалення, за період з
січня 2012 по грудень 2013 роки, та 351 гривна
20 коп. судові витрати.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: