Справа №488/163/14-ц 16.06.2014 16.06.2014 16.06.2014
Провадження №22-ц/784/1638/14
Головуючий по 1 інстанції:
Суддя-доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої - Буренкової К.О.,

суддів - Базовкіної Т.М., Крамаренко
Т.В.,

із секретарем - Орельською Н.М.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідачки - ОСОБА_4 її
представника - ОСОБА_5, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 1 квітня 2014 року

за позовом

ОСОБА_6

до

ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітніх - ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, за участю
третьої особи - Органу опіки та
піклування виконавчого комітету
Миколаївської міської ради

про

визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2013 року ОСОБА_6 звернувся з
позовом до ОСОБА_4, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітніх -
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11, про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням
будинку АДРЕСА_2.

Позивач зазначав, що з 29 травня 1985 року
є власником вказаного будинку в якому
до 2009 року проживала його мати - ОСОБА_12

В 2003 році ОСОБА_4, яка є племінницею
ОСОБА_6, за домовленістю з останнім
вселилася разом зі своїм чоловіком та
донькою в будинок позивача, в якому
стала проживати разом з його матір'ю. У
2008 році, у зв'язку з неприязними
відносинами, які склалися між
чоловіком відповідачки та його матір'ю,
ОСОБА_4 зі своєю сім'єю переїхала на
постійне місце проживання до своєї
матері, яка проживає в трикімнатній
квартирі АДРЕСА_1. На теперішній час він
разом із сім'єю проживає в будинку.

Після народження дітей - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_5 року, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3
року та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 року
відповідачка зареєструвала їх в
спірному будинку, що належить позивачу.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 разом зі
своїми дітьми є тимчасовими мешканцями
оскільки разом ніколи не проживали та
не була членом його сім'ї, на підставі
ст.ст. 98,99 ЖК України та ст.ст. 317, 386, 391 ЦК
України позивач просив про задоволення
позову.

Рішенням Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 1 квітня 2014 року позов
задоволено. Визнано ОСОБА_4, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням в будинку АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі відповідачка
посилаючись на незаконність рішення
суду, просила його скасувати та
постановити ухвалу про закриття
провадження у справі.

В запереченнях на апеляційну скаргу,
ОСОБА_6 просив рішення суду залишити
без змін, а апеляційну скаргу
відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
докази по справі в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачі як тимчасові мешканці
можуть бути визнанні такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням на підставі ст.ст. 98, 99 ЖК
України.

Проте, з таким висновком погодитися не
можна, оскільки він не відповідає
вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи і
таке встановлено судом, на підставі
нотаріально посвідченого договору
дарування від 29 червня 1985 року ОСОБА_6 є
власником житлового будинку АДРЕСА_2
(а.с.7-9).

З дозволу ОСОБА_6 у 2003 році
відповідачка, яка є його племінницею,
разом із своїм чоловіком та донькою
вселилася в будинок. У квітні 2006 року
ОСОБА_4 та її неповнолітня донька
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, за згодою позивача
були зареєстровані у спірному будинку
(а.с.20).

В квітні 2008 року відповідачка разом із
своєю сім'єю змушена була переїхала
проживати до своєї матері, в квартиру
АДРЕСА_1.

Після народження у відповідачки дітей -
сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_4, вона зареєструвала їх за
місцем своєї реєстрації в будинку
позивача (а.с.22-23).

Наполягаючи на задоволенні позову про
визнання ОСОБА_4 та її малолітніх дітей
такими, що втратили право користування
житловим будинком з підстав,
передбачених ст. 98, 99 ЖК України,
позивач зазначав, що відповідачі не
проживають в спірному будинку з 2008 року
без поважних причин.

Із матеріалів справи видно, що між
сторонами існує спір з приводу
користування житловим будинком, що
належить позивачу.

Рішенням Корабельного районного суду м
Миколаєва від 21 березня 2011 року
позовні вимоги ОСОБА_4, діючої в своїх
інтересах та в інтересах своїх
малолітніх дітей до ОСОБА_6 про
вселення та усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням
задоволено. Вселено її разом із її
малолітніми дітьми до житлового
будинку АДРЕСА_2, а також зобов'язано
відповідача не чинити їм перешкод у
користуванні будинком та повернути
ключі від будинку. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
діючої в своїх інтересах та в інтересах
своїх малолітніх дітей про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим будинком
відмовлено (а.с.30-34).

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 5 липня 2011
року рішення Корабельного районного
суду м. Миколаєва від 21 березня 2011 року
в частині вирішення позовних вимог
ОСОБА_4 було скасовано та відмовлено у
задоволенні вимог ОСОБА_4, діючої в
своїх інтересах та інтересах своїх
малолітніх дітей до ОСОБА_6 про
вселення та усунення перешкод у
користуванні житловим будинком, та
залишено без змін рішення районного
суду в частині відмови у задоволенні
вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4, діючої в
своїх інтересах та інтересах своїх
малолітніх дітей про визнання такими,
що втратили право користування
житловим будинком.

Цим же рішенням встановлено, що ОСОБА_4
вселилася до будинку ОСОБА_6 за згоди
останнього та її проживання було
тимчасовим, а тому самостійного права
на користування житловим будинком
відповідачка разом із дітьми не набула
(а.с.35-38).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, апеляційним судом встановлено,
що ОСОБА_4 разом із дітьми в спірному
житловому будинку мають статус
тимчасових мешканців.

Відповідно до ст. 98 ЖК України наймач
жилого приміщення та члени його сім'ї,
які проживають разом з ним, можуть за
взаємною згодою дозволити тимчасове
проживання в жилому приміщенні, що є в
їх користуванні, інших осіб без
стягнення плати за користування
приміщенням (тимчасових жильців), в
тому числі опікуна чи піклувальника,
який не є членом сім'ї наймача.
Тимчасові жильці на вимогу наймача або
членів сім'ї, які проживають разом з
ним, зобов'язані негайно звільнити
приміщення, а в разі відмовлення -
підлягають виселенню в судовому
порядку без надання іншого жилого
приміщення.

Таким чином, положеннями статті 98 ЖК
України передбачено лише виселення
тимчасових мешканців. Визнання
тимчасових мешканців такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням ЖК України не передбачено.

На зазначені обставини справи та
положення закону суд першої інстанції
належної уваги не звернув, а тому
помилково задовольнив позовні вимоги
ОСОБА_6 про визнання відповідачів, які
є тимчасовими мешканцями такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням у будинку, що належить
позивачу.

За таких обставин, на підставі п.п.1,4 ч.1
ст. 309 ЦПК України рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_6

Доводи апеляційної скарги про те, що з
цих самих підстав позивач звертався з
позовом та є таке, що набрало законної
сили рішення суду, на увагу не
заслуговують, скільки ОСОБА_6 звертався
з позовом до відповідачів,
обґрунтовуючи свої вимоги ст.ст. 71, 72 ЖК
України та ст. 48 Закону України «Про
власність».

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 1 квітня 2014 року
скасувати та ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
яка діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_11 про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:

Судді: