Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської
області у складі:

головуючого судді
Суходольського О.М.

при секретарі
Івлєвій С.М.

з участю позивачки
ОСОБА_1

представника позивачки адвоката
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представників третіх осіб
Вдовиченко Н.О.,
Толюпи О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Черкаси цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті
особи без самостійних вимог ДВС
Черкаського районного управління
юстиції та ПАТ КБ «Приватбанк» про
розподіл спільного сумісного майна
подружжя, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного
майна подружжя, мотивуючи позов тим, що
з 1989р. по даний час сторони перебувають
в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу
сторони придбали автомобіль Volkswagen
Transporter Т4, фургон малотонажний-В,
д.н.НОМЕР_1 та домоволодіння по АДРЕСА_1.
Позивачка вказує, що зазначений
автомобіль було придбано за її власні
кошти, які були отримані від продажу
майна - земельної ділянки та житлового
будинку в АДРЕСА_1, одержаних за
заповітом після смерті її родички, тому
вважає автомобіль своєю приватною
власністю згідно п.3 ч.1 ст.57 СК України.
Даний факт відомий відповідачу, однак з
цим він не погоджується. Також, сторони
не можуть дійти згоди про порядок
володіння та користування спірним
майном, тому, позивачка і звернулась з
даним позовом до суду, просила визнати
за нею право власності на автомобіль
Volkswagen Transporter Т4, д.н.НОМЕР_1; розділити
між сторонами домоволодіння по
АДРЕСА_1, визнавши право власності по ?
частині домоволодіння за кожним;
припинити право спільної сумісної
власності на вказане майно.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі, просили позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_3 позов визнав повністю, вказавши,
що сторони дійсно перебувають у шлюбі;
спірне майно дійсно було придбане у
шлюбі, однак автомобіль Volkswagen Transporter Т4,
фургон малотонажний-В, д.н.НОМЕР_1 був
придбаний в березні 2012р. за особисті
кошти позивачки, які були вилучені від
продажу майна, яке позивачка отримала у
спадщину. Тому, відповідач не
заперечував щодо визнання за
позивачкою права власності на вказаний
автомобіль та щодо поділу будинку по
АДРЕСА_1 між сторонами в рівних частках.

Представник третьої особи: ДВС
Черкаського районного управління
юстиції ОСОБА_4 заперечила щодо
позовних вимог, просила в задоволенні
позову відмовити, оскільки державною
виконавчою службою Черкаського РУЮ
здійснюється виконавче провадження з
приводу примусового виконання рішення
Черкаського районного суду від 11.09.2013р.
по справі №707/1550/13ц, згідно якого було
стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6
борг в сумі 878837грн. ДВС накладено арешт
на автомобіль Volkswagen Transporter, д.н.НОМЕР_1
та житловий будинок з надвірними
спорудами по АДРЕСА_1. Арешт на даний
час не знятий. Тому, вважає, що розподіл
вказаного майна між сторонами є
намаганням сторін ухилитись від сплати
боргу, що вплине на інтереси стягувача
ОСОБА_6 Боржником та його дружиною
ОСОБА_1 проводяться всі можливі заходи
для відчуження майна, зокрема
автомобіль Volkswagen Transporter Т.4, д.н.НОМЕР_1
був знятий з обліку 10.12.2013р. в
Черкаському Центрі ДАІ та поставлений
на транзитні номери.

Представник третьої особи: ПАТ КБ
«Приватбанк» Толюпа О.В. заперечив щодо
позовних вимог, просив в задоволенні
позову відмовити, мотивуючи тим, що
12.04.2011р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
на суму 283345грн. З метою забезпечення
виконання вказаного зобов'язання
12.04.2011р. був укладений договір іпотеки,
згідно якого ОСОБА_3 надав в іпотеку
житловий будинок з надвірними
спорудами, розташований по АДРЕСА_1.
ОСОБА_1 дала письмову згоду на
укладення її чоловіком договору
іпотеки. Крім цього, ОСОБА_1 і банк
уклали договір поруки від 12.04.2011р., за
яким поручитель відповідає перед
кредитором за виконання обов'язків за
кредитним договором в тому розмірі, що
і боржник. ОСОБА_3 порушує умови
кредитного договору, і станом на
23.04.2014р. має заборгованість по кредиту в
сумі 232250,14грн., з них прострочена -
47200грн. У разі наявності ще одного
співвласника майна - предмета іпотеки -
це є підставою для зміни або розірвання
відповідних договорів. Тому ПАТ КБ
«Приватбанк» вважає, що даний позов
подано з метою ухилення від виконання
зобов'язань по кредитному договору.

В судовому засіданні були
допитані свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 (син
сторін по справі), ОСОБА_9 (кума
позивачки), які вказали, що позивачка
ОСОБА_1 перебуваючи у шлюбі, отримала у
спадок будинок із земельною ділянкою в
АДРЕСА_1, які продала, а за отримані
кошти подружжям ОСОБА_1 в подальшому
був придбаний автомобіль Volkswagen Transporter
Т4.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши матеріали справи, суд
встановив наступні фактичні обставини
справи та відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено, що з 1989р. по даний
час ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають в
зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу
сторони придбали автомобіль Volkswagen
Transporter Т4, фургон малотонажний-В,
д.н.НОМЕР_1 та домоволодіння по АДРЕСА_1.

Вказаний будинок оформлений на
відповідача згідно договору
купівлі-продажу будинку від 19.11.1997р.
Автомобіль Volkswagen Transporter Т4, фургон
малотонажний-В, 2001року випуску,
д.н.НОМЕР_1 зареєстрований на
відповідача згідно свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу від
24.03.2012р.

Суд враховує, що відповідач позов
визнав повністю, однак дана обставина
не зобов'язує суд задовольняти позовні
вимоги, оскільки рішення суду має
ґрунтуватись на нормах закону, не
суперечити діючому законодавству та не
порушувати прав, свобод і інтересів
інших осіб.

Право на поділ спільного сумісного
майна подружжя дійсно передбачено
ст.ст.60, 69, 70 Сімейного кодексу України,
на що посилається позивачка.

Судом встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
22.04.2009р. ОСОБА_1 продала ОСОБА_10 земельну
ділянку в АДРЕСА_1 за 45880грн. Згідно
договору купівлі-продажу житлового
будинку від 22.04.2009р. ОСОБА_1 продала
ОСОБА_10 житловий будинок з надвірними
спорудами в АДРЕСА_1, 55 за 76700грн. Згідно
доводів позивачки вказане майно вона
отримала у спадщину, однак належних
доказів, які б підтверджували дану
обставину (заповіт, свідоцтво про право
на спадщину) позивачка до суду не
надала.

Спірний автомобіль Volkswagen Transporter Т.4 був
придбаний сторонами 24.03.2012р., тобто
майже через три роки після відчуження
позивачкою земельної ділянки та
житлового будинку в АДРЕСА_1.

Сторонами не надано до суду належних і
допустимих доказів того, що кошти від
відчуження позивачкою земельної
ділянки та житлового будинку в АДРЕСА_1
у 2009р. є саме тими коштами, що витрачені
на придбання автомобіля Volkswagen Transporter Т.4
у 2012р.

Пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про походження коштів на
придбання автомобіля - суд оцінює
критично, оскільки ОСОБА_8 є сином
сторін по справі, ОСОБА_9 є кумою
позивачки, тому, на думку суду, вказані
особи в силу родинних зв'язків та
кумівських відносин зацікавлені в
задоволенні позову. Згідно пояснень
ОСОБА_7 про факт продажу спадщини і
придбання автомобіля їй повідомила
позивачка.

Судом встановлено, що державною
виконавчою службою Черкаського РУЮ
здійснюється виконавче провадження з
приводу примусового виконання рішення
Черкаського районного суду від 11.09.2013р.
по справі №707/1550/13ц, згідно якого було
стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6
борг в сумі 878837грн.

01.11.2013р. ДВС накладено арешт на житловий
будинок з надвірними спорудами по
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, а 09.01.2014р.
накладено арешт на автомобіль Volkswagen
Transporter, д.н.НОМЕР_1. Арешт на автомобіль
та на будинок на даний час не знятий,
постанови ДВС про накладення арешту є
чинними.

09.02.2014р. ДВС Черкаського РУЮ
складено акт опису й арешту майна -
автомобіля Volkswagen Transporter, д.н.НОМЕР_1.
Вказаний акт опису є також чинним.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЗУ «Про виконавче
провадження», особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт,
належить їй, а не боржникові, може
звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Суд констатує, що позивачка не
заявляла позовних вимог про зняття
арешту із спірного майна.

При вирішенні даного спору, суд
також враховує, що 12.04.2011р. між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір на суму 283345грн. З
метою забезпечення виконання
вказаного зобов'язання 12.04.2011р. був
укладений договір іпотеки, згідно
якого ОСОБА_3 надав в іпотеку житловий
будинок з надвірними спорудами,
розташований по АДРЕСА_1. ОСОБА_1 дала
письмову згоду, яка нотаріально
посвідчена, на одержання ОСОБА_3
кредитних коштів, укладення її
чоловіком договору іпотеки нерухомого
майна. Крім цього, ОСОБА_1 і ПАТ КБ
«Приватбанк» уклали договір поруки від
12.04.2011р., за яким поручитель відповідає
перед кредитором за виконання
обов'язків за кредитним договором в
тому розмірі, що і боржник. Станом на
23.04.2014р. ОСОБА_3 має заборгованість по
кредиту в сумі 232250,14грн., з них
прострочена - 47200грн.

Суд вважає, що кошти в сумі 538970грн.
та 10000доларів США були позичені ОСОБА_3
у ОСОБА_6 в інтересах сім'ї, оскільки в
розписці ОСОБА_1 вказала, що з умовами
даного договору згідна. По вказаній
розписці була стягнута заборгованість
із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 в сумі
878837грн. згідно рішення Черкаського
районного суду від 11.09.2013р. по справі
№707/1550/13ц, що набрало законної сили.

Згідно ч.4 ст.65 Сімейного кодексу
України договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

Згідно ч.2 ст.73 СК України
Стягнення може бути накладено на майно,
яке є спільною сумісною власністю
подружжя, якщо судом встановлено, що
договір був укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї і те, що було
одержане за договором, використано на
її потреби.

Під час отримання ОСОБА_3 кредиту
в ПАТ КБ «Приватбанк» та надання
нерухомого майна в іпотеку, позивачка
надала свою письмову згоду щодо цього,
їй були роз'яснені її права та ризики,
які можуть виникнути при невиконанні
зобов'язань її чоловіком за кредитним
та іпотечним договорами. Позивачка не
зверталась до суду із позовом про
визнання вказаних договорів
недійсними з приводу того, що вони
укладені без її відома.

При таких обставинах, суд
приходить до висновку, що кошти у ПАТ КБ
«Приватбанк» (кредит) та у ОСОБА_6 були
отримані ОСОБА_3 на споживчі цілі та
використовувались на потреби усієї
сім'ї, тому позивачка також має
відповідати своєю часткою майна, що
знаходиться у спільній сумісній
власності.

Дана позиція викладена і в
Правовому Висновку Верховного Суду
України у спорі про поділ спільного
майна подружжя від 20.06.2013р., відповідно
до якого договір, укладений одним із
подружжя, створює обов'язки для другого
з подружжя в разі, якщо його укладено в
інтересах сім'ї, а одержане за цим
договором майно фактично використано
на задоволення потреб сім'ї.

Суд вважає, що даний позов подано з
метою ухилення ОСОБА_3, ОСОБА_1 від
виконання зобов'язань по кредитному
договору та ухилення сторін від
виконання рішення суду по іншій справі
№2/707/779/2013, по якій проводиться
виконавче провадження.

У зв'язку з цим, суд вважає, що в
задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно
відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.65, 69, 73 Сімейного кодексу України,
ст.369 ЦК України, ЗУ «Про виконавче
провадження», ст.ст.212-215 ЦПК України,
суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
треті особи без самостійних вимог ДВС
Черкаського районного управління
юстиції та ПАТ КБ «Приватбанк» про
розподіл спільного сумісного майна
подружжя: автомобіля Volkswagen Transporter Т4,
фургон малотонажний-В, д.н.НОМЕР_1 та
домоволодіння по АДРЕСА_1 - відмовити
повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення через суд першої
інстанції.

Повний текст рішення складений 28
квітня 2014 року.

Суддя: О. М. Суходольський