Справа № 265/8467/13-ц
Провадження № 2/265/224/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Адамової Т. С.,

при секретарях Хайтуловій Я.В.,
Скоробогатько Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Маріуполі Донецької області цивільну
справу за позовом виконавчого
комітету Маріупольської міської ради
до ОСОБА_1, діючого в своїх інтересах та
в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, про
визнання осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням, треті
особи: ККП «Керуюча компанія «Східна»
та Управління Служби безпеки України в
Донецькій області, -

В С Т А Н О В И В :

12 листопада 2013 року виконавчий комітет
Маріупольської міської ради в особі
Катан І.М. звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_1, діючого в своїх інтересах та
в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, про
визнання їх такими, що втратили право
користування жилим приміщенням
квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування
заявлених вимог посилалася на те, що
рішенням виконавчого комітету
Маріупольської міської ради від 21
лютого 2001 року № 56 відділу Управління
служби безпеки України в місті
Маріуполі була надана службова
квартира. 19 березня 2001 року на підставі
списку для заселення відділу
Управління служби безпеки України в
місті Маріуполі виконкомом було видано
ордер на спірну квартиру ОСОБА_1 на
склад сім'ї 3 чоловіка. Згідно копії
лицевого рахунку НОМЕР_1, виданого 04
листопада 2013 року ККП «УК «Східна» в
квартирі АДРЕСА_1 відповідачі - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Згідно відомостей, наданих ККП «УК
«Східна», відповідачі у вищезазначеній
квартирі не проживають з дня заселення
будинку, тобто більш десяти років, що
підтверджується актом обстеження
жилого приміщення від 31 жовтня 2013 року,
а також сусідськими показаннями.
Просить визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник
позивача Катан І.М., діюча на підставі
довіреності, позовні вимоги підтримала
та надала пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві. Додатково
пояснила, що квартира АДРЕСА_1 є
службовою, відповідач ОСОБА_1
пропрацював в органах служби безпеки
України менш 10 років, у зв'язку з чим
зазначена квартира не переходить в
його власність та він не має права нею
розпоряджатися. У зв'язку з тим, що у
ОСОБА_1 було змінено місце роботи, він
зобов'язаний був звільнити спірну
квартиру для надання її іншим особам,
які працюють в органах служби безпеки
України в місті Маріуполі та
потребують житла. Просила позовні
вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1, будучі присутнім у
судовому засіданні 07 квітня 2014 року,
позовні вимоги не визнав та пояснив, що
квартиру АДРЕСА_1 він отримав,
знаходячись на службі в СБУ України, до
цього він знаходився на обліку в даній
організації щодо отримання житла.
Згідно черговості йому була надана
вищевказана квартира, після того, як
він пішов у запас, в нього залишилося
невирішеним питання щодо приватизації
вищевказаної квартири. Зазначив, що він
проживає в даній квартирі, однак
постійно знаходиться у відрядженнях,
тому як це пов'язано з його роботою.
Офіційно його місце роботи
зареєстроване у Києві. З 2006 по 2008 роки
він працював в торговому будинку Росія.
Його донька ОСОБА_2 є інвалідом, вона
знаходиться два тижні на місяць на
лікуванні у Києві, а решта часу з ним у
Маріуполі, навчається у Києві
приватним образом. Зазначив, що він
знаходиться у шлюбі, від шлюбу є дитина.
Починаючи приблизно з 2009-2010 років, коли
він знаходиться у відрядженнях, за його
квартирою доглядає його далекий родич
ОСОБА_4. Він здійснює оплату за
комунальні послуги по квартирі або сам,
або через ОСОБА_4. Зазначив, що у спірній
квратирі знаходяться його особисті
речі та меблі. Просив відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5, діючий
на підставі нотаріально посвідченої
довіреності, позовні вимоги не визнав
та пояснив, що у 2000 році ОСОБА_1 була
надана службова квартира, з того
моменту пройшло вже майже 13 років.
ОСОБА_1 проживав у цій квартирі, робив в
ній ремонти, там знаходяться його
особисті речі. Однак у зв'язку з
характером роботи ОСОБА_1 часто буває
відсутній за своїм містом проживання, у
цей час за квартирою доглядає його
далекий родич ОСОБА_4. Зазначив, що
ОСОБА_1 не втратив зв'язку з квартирою, а
тому не може бути визнаний таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням. Просив відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Представник третьої особи Управління
Служби безпеки України в Донецькій
області Жук А.М., діючий на підставі
довіреності, позовні вимоги підтримав,
та пояснив, що ОСОБА_1 відслужив в
органах безпеки 8 календарних років 1
місяць 15 днів, пільгової військової
вислуги в нього немає. Для того, щоб
отримати право на приватизацію
отриманою ним квартири, треба
відслужити 10 календарних років. Просив
визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2, такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Представник третьої особи -
комунального комерційного
підприємства Маріупольської міської
ради «Керуюча компанія «Східна» не
з'явився, до суду надійшла заява від
директора ККП КК «Східна» з проханням
розглядати справу у відсутності їх
представника.

Представник служби у справах дітей
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради, залученої судом в якості третьої
особи, у судове засідання не з'явився,
від начальника служби надійшла заява з
проханням розглядати справу у
відсутності їх представника.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню, за
наступних підстав.

Згідно рішення виконавчого комітету
Маріупольської міської ради № 56 від 21
лютого 2001 року відділу Управління
Служби безпеки України для поліпшення
житлових умов було виділено одну
квартиру (а.с. 19-22).

Рішенням сумісного засідання
адміністрації та житлово-побутової
комісії Відділу Управління СБ України
в Донецькій області в місті Маріуполі
від 21 грудня 2000 року № 20 ОСОБА_1, як
співробітнику Відділу Управління СБ
України в Донецькій області в місті
Маріуполі, що знаходиться на
квартирному обліку, була виділена
трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1, площею
38,43/71,5 кв.м. на склад сім'ї 3 чоловіка
(а.с. 25).

19 березня 2001 року ОСОБА_1 був виданий
ордер на службове жиле приміщення № 15012
на склад сім'ї три чоловіка. 12 серпня 2003
року у квартиру АДРЕСА_1 зареєстровані
ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_7 та донька
ОСОБА_2. 13 серпня 2003 року ОСОБА_7 була
знята з реєстрації вказаної квартири
(а.с.а.с. 5, 23-24, 41).

Як вбачається з довідки за матеріалами
особової справи офіцера запасу СБУ
ОСОБА_1, останній проходив військову
службу в органах СБ України у період з 16
квітня 1996 року по 01 червня 2004 року на
офіцерських посадах оперативного
складу, звільнений з військової служби
на підставі п/п «а» п. 65 та п/п «д» п. 67 (за
власним бажанням) в запас СБ України
наказом Голови СБ України від 13 травня
2004 року № 1086-ос. Виключений зі списків
особового складу наказом начальника
Управління СБ України в Київській
області від 20 травня 2004 року № 28-ос з 01
червня 2004 року. Вислуга років на 01
червня 2004 року складає 08 років 01 місяць
15 днів (а.с. 17).

Згідно з ч.1 ст. 118 ЖК України службові
приміщення призначаються для
заселення громадянами, які у зв'язку з
характером їх трудових відносин
повинні проживати за місцем роботи або
поблизу від нього. Жиле приміщення
включається до числа службових
рішенням комітету районної, міської,
районної в місті Ради народних
депутатів. Під службові жилі
приміщення, виділяються, як правило,
окремі квартири.

Частиною 1 статті 119 ЖК України
передбачено, що перелік категорій
працівників, яким може бути надано
службові жилі приміщення,
встановлюється законодавством Союзу
РСР і Української РСР.

Як вбачається з Постанови РМ УРСР від 04
лютого 1988 року № 37 «Про службові
приміщення» перелік категорій
працівників, яким може бути надано
службові жилі приміщення, містить таку
категорію працівників, як
співробітники-військовослужбовці СБУ.

Відповідно до ст.. 123 ЖК України, порядок
користування службовими приміщеннями
встановлюється законодавством Союзу
РСР, ЖК та іншими актами законодавства
Української РСР. До користування жилим
приміщенням застосовуються правила
про договір найму жилого приміщення,
крім правил, передбачених статтями
73-76,79-83,85,90 ч.6 ст.101, ст.103-106 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 71,72 ЖК України
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Жиле приміщення зберігається за
тимчасово відсутнім наймачем або
членами його сім'ї понад шість місяців
у випадках, зокрема - тимчасового
виїзду з постійного місця проживання
за умовами і характером роботи, у
тому числі за кордоном, - протягом
усього часу виконання цієї роботи.

Згідно роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
Постанові «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» у справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК) необхідно з'ясувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного суду України № 2 від 12.04.1985
року «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового Кодексу України» громадяни,
відсутні у місці постійного проживання
за умовами і характером роботи (члени
екіпажів суден, працівники
геологічних, розвідувальних партій,
експедицій та інші працівники,
діяльність яких пов'язана з постійним
пересуванням), у період її виконання
можуть бути визнані на підставі ст.107
ЖК такими, що втратили право
користування жилим приміщенням, з
якого вони вибули у зв'язку з цією
роботою, в разі одержання жилої площі,
вселенні на жилу площу членів сім'ї або
в інших випадках забезпечення їх жилою
площею для постійного проживання (п.3
постанови Ради Міністрів СРСР від 16
квітня 1988 р. N 477 "Про гарантію
житлових прав громадян, тимчасово
відсутніх у місці постійного
проживання за умовами і характером
роботи").

У відповідності до ст. 47 Конституції
України кожен має право на житло.
Держава створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду. Громадянам, які
потребують соціального захисту, житло
надається державою та органами
місцевого самоврядування безоплатно
або за доступну для них плату
відповідно до закону. Ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

При вирішені справ про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, слід застосовувати
вимоги ст. 8 Конвенції про захист прав
людини та основних свобод від 04.11.1950 р,
яка ратифікована Верховною Радою
України 17.07.1997 р., та яка гарантує кожній
особі, окрім інших прав, право на повагу
до її житла, що охоплює, насамперед,
право займати житло, не бути виселеною
чи позбавленою свого житла. Пункт 2
статті 8 Конвенції чітко визначає
підстави, за яких втручання з боку
держави у використання особою прав,
зазначених у п.1 цієї ж статті, є
виправданим. Таке втручання повинно
бути передбачене законом і необхідне у
демократичному суспільстві, а також
здійснюватися в інтересах
національної і громадської безпеки або
економічного добробуту країни, для
охорони порядку і запобігання
злочинності, охорони здоров'я чи
моралі, або для захисту прав і свобод
інших осіб. Зазначений перелік підстав
для втручання є вичерпним і не підлягає
розширеному тлумаченню.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Всупереч зазначеним нормам закону
представник позивача не довів того
факту, що відповідачі не проживають у
спірному жилому приміщенні без
поважних причин.

Так, згідно акту від 31 жовтня 2013 року,
затвердженого директором ККП «УК
«Східна», у квартирі АДРЕСА_1,
зареєстрований ОСОБА_1, однак фактично
не проживає з моменту заселення
будинку по теперішній час, за квартирою
доглядають родичі. Даний акт
підписаний представниками ККП «УК
«Східна» Дорошенко Н.О. та Бухало С.М. та
сусідкою ОСОБА_10 (а.с. 6).

Проте допитані в якості свідків у
судовому засіданні представники ККП
«УК «Східна» не підтвердили викладені
в зазначеному акті обставини.

Так, свідок Дорошенко Н.О. пояснила, що
акт було складено нею зі слів сусідки
ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_2, сама вона
бачила ОСОБА_1 при заселенні, а зараз їй
невідомо проживає останній в даній
квартирі чи ні, заборгованість по
оплаті за житлово-комунальні послуги
даної квартири АДРЕСА_1. А свідок Бухало
С.М. пояснила, що вона не ходила
складати акт, а тільки підписала його
на робочому місті.

Свідок ОСОБА_10, зі слів якої було
складено акт про не проживання ОСОБА_1,
на неодноразові виклики суду для її
допиту не з'явилася та не підтвердила
дані обставини.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він не
знайом з ОСОБА_1, як і з половиною
мешканців будинку АДРЕСА_1 зазначеного
будинку.

Разом з тим свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 та
ОСОБА_14, які є сусідами ОСОБА_1 суду
пояснили, що можливо ОСОБА_1 постійно і
не проживає в спірній квартирі, однак
періодично приїжджає, вони його бачать
разом з донькою, останній раз бачили
перед Новим роком, до цього - влітку
минулого року. У періоди відсутності
ОСОБА_1 за спірною квартирою доглядає
ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він є
давнім знайомим ОСОБА_1 У 2008 році, коли
почалася криза, ОСОБА_1 поїхав
працювати до Києва, зараз він працює в
Казахстані, в Маріуполь приїжджає в
проміжках між відрядженнями. Приблизно
у 2009 році ОСОБА_1 попросив його
приглянути за квартирою, у зв'язку з чим
надав йому дублікат ключів. Іноді він
залишається ночувати в спірній
квартирі, навіть з дружиною. ОСОБА_1
оплачує квитанції за комунальні
послуги або сам, або надає гроші йому
для оплати.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 суду пояснили,
що знайомі з ОСОБА_1 за родом роботи,
останній раз бачили його взимку цього
року, підвозили його додому, а саме до
будинку АДРЕСА_3. До цього бачили
приблизно з періодичністю один раз в
півроку.

Як вбачається з довідок ТОВ
«Екоенерджі», наданих представником
відповідача, ОСОБА_1 є комерційним
директором зазначеної компанії та
представником генпідрядника з боку
України при Торговельно-промислової
Палаті Казахстану, та характер його
роботи пов'язаний з постійними
тривалими відрядженнями.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що відповідач ОСОБА_1
постійно не проживає в спірній
квартирі з поважних причин, пов'язаних
з характером роботи та постійними
відрядженнями, однак зв'язку з вказаною
квартирою ОСОБА_1 не втратив, про що
свідчать досліджені у судовому
засіданні докази, в тому разі й факт
відсутності боргів по оплаті
комунальних послуг. Отже, законних
підстав для визнання ОСОБА_1 та його
неповнолітньої доньки ОСОБА_2 такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, на
теперішній час немає.

Посилання представників позивача
та третьої особи на те, що квартира є
службовою, а ОСОБА_1 не пропрацював в
органах СБ України 10 років, у зв'язку з
чим не має право на спірну квартиру, суд
не приймає до уваги, оскільки позов
поданий з підстав, передбачених ст. ст.
71,72 ЖК України, тобто у зв'язку з
відсутністю відповідачів в спірній
квартирі більш шести місяців без
поважних причин.

Аналізуючи вищевикладене, враховуючи
відсутність правових підстав для
визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням квартири АДРЕСА_1, з
підстав передбачених ст..ст. 71, 72 ЖК
України, суд відмовляє у задоволенні
позовних вимог виконавчого комітету
Маріупольської міської ради у повному
обсязі.

Керуючись ст. ст. 88, 213-215 ЦПК
України , суд -

В
И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
виконавчого комітету Маріупольської
міської ради до ОСОБА_1, діючого в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2, про визнання
осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням
квартири АДРЕСА_1, треті особи: ККП
«Керуюча компанія «Східна» та
Управління Служби безпеки України в
Донецькій області, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя шляхом подачі в 10-дений строк
з дня проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
Т.С. Адамова