Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Експансія» на
рішення Рівненського міського суду від
14 травня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Експансія» про
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, заробітку з
урахуванням коефіцієнту трудової
участі та відшкодування моральної
шкоди,

В С Т А Н О
В И Л А :

Рішенням Рівненського міського суду
від 14 травня 2014 року позов задоволено
частково: стягнуто з товариства з
обмеженою відповідальністю
«Експансія» (далі - ТзОВ «Експансія») на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу на посаді
продавця продовольчих товарів відділу
гастрономії магазину №1 Рівненської
філії ТзОВ «Експансія» за період з 19
липня 2012 року по 18 червня 2013 року в сумі
13 251 грн. 81 коп., 500 грн. - в рахунок
відшкодування моральної шкоди та 2500
грн. витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ТзОВ «Експансія» в дохід
держави 229 грн. 40 коп. судового збору.

У поданій на вказане рішення
апеляційній скарзі представник ТзОВ
«Експансія» покликалася на його
незаконність та необґрунтованість в
частині задоволення позову через
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Вказувала, що суд помилково визначив
період, за який підлягав стягненню
середній заробіток з 19 липня 2012 року по
18 червня 2013 року, хоча позивач була
звільнена з 20 липня 2012 року. За 19 липня
2012 року з позивачем було проведено
повний розрахунок, що підтверджується
наданим суду табелем обліку робочого
часу та розрахунковим листом.

Доводила, що в рішенні суд не
обґрунтував, в чому полягає завдана
позивачу моральна шкода та якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно, з яких міркувань суд
виходив, визначаючи розмір шкоди у 500
грн. та якими доказами це
підтверджується.

Стверджувала, що суд стягнув на користь
позивача 2500 грн. витрат на правову
допомогу в порушення вимог ст. 88 ЦПК
України за відсутності належних
доказів, зокрема відповідних положень
договору про надання правової
допомоги, погодинного розрахунку
проведення адвокатом робіт, актів
виконаних робіт тощо.

Просила рішення Рівненського міського
суду від 14 травня 2014 року в частині
задоволення позову скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник ТзОВ «Експансія» ОСОБА_1 в
судовому засіданні доводи апеляційної
скарги підтримала та просила її
задовольнити.

________________________________________________________________________
____________________

Справа №569/23774/13ц
Головуючий в суді
І інст. - Діонісьєва Н.М.

Провадження № 22-ц /787/1447/2014р.
Суддя-доповідач
-Боймиструк С. В.

Позивач ОСОБА_2 подала заперечення на
апеляційну скаргу, в яких просить її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_3 просили апеляційну
скаргу відхилити, а рішення місцевого
суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що при
поновленні на роботі відповідачем
позивачці не було виплачено середній
заробіток за час лишеного прогулу.

Такий висновок місцевого суду в цілому
відповідає обставинам справи та
вимогам закону, однак при ухваленні
оскаржуваного рішення допущено
помилки, які підлягають виправленню.

Відповідно до ч. 2 ст.235 КЗпП України
передбачено право працівника при
поновленні його на роботі на отримання
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 17 червня 2013
року, яке залишено без змін ухвалою
Рівненського апеляційного суду
Рівненської області від 24 липня 2013
року, ОСОБА_2 поновлено на роботі на
посаді продавця продовольчих товарів
відділу гастрономії магазину № 1
Рівненської філії Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Експансія» з 19 липня 2012 року.

18 червня 2013 року на виконання
зазначеного рішення, допущеного до
негайного виконання, відповідачем було
видано наказ про поновлення ОСОБА_2 з 19
липня 2012 року на посаді продавця
продовольчих товарів відділу
«Гастрономія».

Однак, при вирішенні спору про
поновлення на роботі судом не було
стягнуто на користь ОСОБА_2 середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, а
відповідачем при виданні наказу про
поновленні на роботі також не було
вирішено питання про цю виплату.

Вирішуючи даний спір про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, місцевий суд відповідно до ч.1
ст.27 Закону України «Про оплату праці»
та Порядку обчислення середньої
заробітної плати затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року №100, правильно
визначив середньоденний заробіток
позивачки 61,78 грн., однак в кількість
днів вимушеного прогулу, що підлягають
до оплати з 19 травня 2012 року по 18 червня
2013 року, безпідставно включив день
звільнення з роботи - 19 липня 2012 року.

Згідно п. 2.27 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Мінпраці та
Мінсоцзахисту населення від 29 липня 1993
року № 58, зареєстрованої в Мінюсті 17
серпня 1993 року за № 110, «днем звільнення
вважається останній день роботи».

Як вбачається з розрахункового листа
ОСОБА_2 за липень 2012 року та табелю
обліку робочого часу за той же період,
день звільнення їй було оплачено, а
тому за цей день середній заробіток не
може бути стягнутий повторно (а.с. 41-42).

Отже, від суми визначеної місцевим
судом для стягнення на користь
позивачки за час її вимушеного прогулу
в розмірі 13251,81 грн. (61,78 грн./день х 214,5
днів) слід відняти одноденний
заробіток 61,78 грн. (за 19 травня 2012 року),
в зв'язку з чим ця сума зменшиться з 13 251
грн. 81 коп. до 13190,03 грн..

Щодо відшкодування витрат на правову
допомогу, то стягнута судом сума 2500 грн.
в повному обсязі не підтверджується по
справі.

Відповідно ст.1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати
у місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу,
у судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза
судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи, з
часу укладення договору про надання
правової допомоги від 26 грудня 2013 року
(а.с.31) адвокат ОСОБА_3 не приймав участь
у вчиненні окремих процесуальних дій
поза судовим засіданням, не
ознайомлювався з матеріалами справи в
суді та відповідного погодинного
розрахунку виконаної роботи суду не
подавав, а лиш двічі приймав участь у
судових засіданнях 14 березня та 14
травня 2014 року (а.с.49,96-97), тобто сумарно
на протязі 1 години 15 хвилин, що в
оплаті, виходячи з встановленої
мінімальної заробітної плати
відповідає 609 грн. (1218 * 40% * 1 ? ), а тому
стягнута сума 2500 грн. за надання
правової допомоги підлягає зменшенню
до 609 грн..

Що стосується стягнутої моральної
шкоди з відповідача на користь
позивачки в розмірі 500 грн., то
визначений розмір відповідає
характеру та тривалості моральних
страждань позивачки, від дати
незаконного звільнення до поновлення
на роботі - понад 1 рік.

Суд належно обґрунтував таке стягнення
нормами ст.23 та 1167 ЦК України та
душевними стражданнями, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї - наявністю факту
незаконного звільнення з роботи.

В іншій частині рішення не
оскаржувалось.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини, які мають
значення для справи, його висновки не в
повній мірі відповідають обставинам
справи, а тому рішення суду першої
інстанції підлягає до зміни.

Керуючись п.3 ч.1.ст. 307, ст. 309, ст.ст.
313-314,316,324-325 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Експансія» задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від
14 травня 2014 року змінити.

Зменшити суму стягнення за час
вимушеного прогулу на одноденний
заробіток 61,78 грн. (за 19 травня 2012 року) з
13 251 грн. 81 коп. на 13190,03 грн. та витрати
на правову допомогу з 2500 грн. на 609 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді :