У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Державний
Ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 26 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 27 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Державний Ощадний банк
України» (далі - ПАТ «Державний Ощадний
банк України») звернувся до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
29 травня 2008 року між банком та ОСОБА_3
укладено кредитний договір на суму 350
тис. грн. зі сплатою 20,5% річних за
користування кредитом, з кінцевим
строком повернення 28 травня 2018 року. У
забезпечення виконання кредитного
договору між ОСОБА_4 та банком 29 травня
2008 року укладено договір поруки.

Через неналежне виконання
позичальником зобов`язань за вказаним
кредитним договором, станом на 16
вересня 2013 року утворилася
заборгованість по сплаті кредиту - 266 192
грн. 21 коп.; пеня за кредитом - 30 992 грн. 67
коп.; пеня по процентам - 12 310 грн. 14 коп.,
яку банк просив стягнути солідарно з
відповідачів.

Рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 26 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Донецької області від 27 січня 2014
року, позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно зі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь ПАТ «Ощадбанк»
заборгованість за кредитним договором
у сумі 210 775 грн. 48 коп., суму пені за
кредитом - 29 573 грн., суму пені по
процентах - 6 726 грн. 63 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат. У
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судові рішення та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

ОСОБА_3 ухвалені у справі рішення у
касаційному порядку не оскаржила.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що у зв'язку з
неналежним виконанням боржником
зобов'язань за кредитним договором
утворилася заборгованість, яка на
підставі ст. ст. 1054, 1059, 554 ЦК України
підлягає солідарному стягненню з
боржника та поручителя.

З такими висновками судів повністю
погодитись не можна, оскільки ці
висновки суперечать вимогам закону та
не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення у повній мірі не відповідають.

Судом установлено, що 29 травня 2008 року
між ВАТ «Державний Ощадний банк
України», після реорганізації - ПАТ
«Державний ощадний банк України», та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір на
суму 350 тис. грн. зі сплатою 20,5%
річних за користування кредитом, з
кінцевим строком повернення 28 травня
2018 року (а. с. 3-5).

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 29 травня 2008 року
між ОСОБА_4 та банком укладено договір
поруки № 2359, згідно якого поручитель
зобов'язується перед кредитором
відповідати солідарно у повному обсязі
за своєчасне та повне виконання
боржником зобов'язань за кредитним
договором № 1358 від 29 травня 2008 року,
додатковими угодами до нього тощо (а. с.
9-10).

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 553 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки
(ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Внаслідок неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором станом на 16 вересня 2013 року
утворилася заборгованість по сплаті
кредиту - 266 192 грн. 21 коп.; пеня за
кредитом - 30 992 грн. 67 коп.; пеня по
процентам - 12 310 грн. 14 коп. (а. с. 11).

За таких обставин суди дійшли
правильного висновку про існування
правових підстав для стягнення
кредитної заборгованості.

Проте не можна погодитися з висновками
судів у частині позовних вимог до
ОСОБА_4

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст.
1050 ЦК України у разі, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

У п. 3.4 Кредитного договору закріплено
право банку вимагати від позичальника
дострокового повернення суми кредиту в
цілому, або у визначеній банком
частині, сплати процентів за його
користування та інших платежів, що
належать до сплати за цим договором, та
у випадку невиконання чи неналежного
виконання позичальником будь-яких
зобов'язань за цим договором або
невиконання чи неналежного виконання
позичальником та/або майновим
поручителем будь-яких зобов'язань за
іпотечним договором.

У п. 2.5 договору поруки зазначено, що
поручитель зобов'язується протягом
п'яти календарних днів з моменту
отримання повідомлення кредитора або
боржника згідно з п. 2.4 даного договору
виплатити несплачену боржником суму
кредитору.

Як вбачається з матеріалів справи,
заочним рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 02 жовтня 2009 року позов
Костянтинівського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
ВАТ «Державний ощадний банк України»
філія Костянтинівське відділення -
№ 2866 до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки
задоволено. У рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 1358 від 29 травня 2008 року у розмірі 394 986
грн. 29 коп. звернено стягнення на
предмет іпотеки - нежиле вбудоване
приміщення АДРЕСА_1, загальною площею
86,70 кв.м (а. с. 26-27).

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК
України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя (правова позиція
згідно з постановою Верховного Суду
України № 6-155 цс13 від 29 січня 2014 року).

Суди на вищевказані обставин уваги не
звернули, не встановили коли у позивача
виникло право вимоги до ОСОБА_4 та
відповідно не з'ясували, чи не
припинилася порука.

Таким чином суди у порушення вимог ст.
ст. 212-214, 315 ЦПК України не врахували
норми матеріального та процесуального
права, які регулюють спірні
правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи,
відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалені у справі судові рішення у
частині позовних вимог ПАТ «Державний
Ощадний банк України» до ОСОБА_4
підлягають скасуванню з передачею
справи у цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 26 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 27 січня 2014 року у частині позовних
вимог публічного акціонерного
товариства «Державний Ощадний банк
України» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
скасувати, справу у цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В іншій частині судові рішення
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко