Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2014 року
місто
Василівка

Василівський районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого судді
Задорожка Д.А.

при секретарі
Яблонській Я.Л..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Василівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором та
стягнення моральної шкоди, суд,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, про стягнення боргу за
договором позики та стягнення
моральної шкоди, завданої в результаті
злочину. Позивач зазначив, що 19.05.2012
ОСОБА_2 скоїв злочин за ст.128 КК України
відношенню до нього. В результаті
нанесених тілесних ушкоджень, позивач
тривалий час вимушений був лікуватись
та став інвалідом. Кримінальна справа
розглядалась Василівським районним
судом Запорізької області. Під час
розгляду кримінального провадження
ОСОБА_2 прохав позивача примиритись.
Судом було винесено ухвалу про
примирення сторін та про залишення
позовної заяви без розгляду. 14.10.2013
ОСОБА_2 отримав у борг у позивача кошти
в розмірі 27 000 грн.. та обіцяв повернути
кошти до 14.04.2014 частинами, однак до
теперішнього часу ОСОБА_2 кошти не
повернув. Позивачу необхідні кошти на
проведення операції, а тому він
декілька разів звертався до
відповідача про повернення коштів, але
відповідач не бажає виконувати свої
зобов'язання. Виниклі обставини
викликають у позивача нервові зриви,
він перебуває у стані депресії, а тому
позивач просить стягнути з відповідача
борг у розмірі 27 000 грн. та моральну
шкоду у розмірі 12 000 грн., а всього 39 000
грн..

В судове засідання позивач не з'явився,
але надав суду заяву з проханням
розглядати справу за його відсутності,
уточнені позовні вимоги підтримує у
повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2
не з'явився, але надав суду заяву з
проханням розглядати справу за його
відсутності, не заперечує проти
задоволення уточнених позовних вимог.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини
справи, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи, давши їм оцінку у
сукупності з оголошеними та
дослідженими матеріалами справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно положень ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.533 Цивільного кодексу
України грошове зобов'язання має бути
виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

З викладеного виходить, що підставою
для пред'явлення вимоги позикодавцем
до позичальника про повернення
грошових коштів та сплати грошової
суми відповідно до ст. 625 ЦК України є
невиконання або несвоєчасне виконання
позичальником свого зобов'язання.

Згідно ст.545 ЦК України прийнявши
виконання зобов'язання, кредитор
повинен на вимогу боржника видати йому
розписку про одержання виконання
частково або в повному обсязі. Якщо
боржник видав кредиторові борговий
документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Договір позики є укладений з моменту
передання грошей. Договір позики
укладається у письмовій формі. На
підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника.

Згідно ст. ст. 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України
за договором позики одна сторона
передає у власність іншій стороні
грошові кошти, а позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
грошові кошти у тій самій сумі, що були
передані йому позикодавцем у строк та в
порядок, що встановлені договором.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та
порядок, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав (частина 1); моральна шкода
полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи (частина 2); моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості
(частина 3); моральна шкода
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування (частина
4).

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ
№ 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», суду при вирішенні
вказаного питання необхідно в кожній
справі з'ясовувати характер
правовідносин сторін і встановлювати
якими правовими нормами вони
регулюються, чи допускає відповідне
законодавство відшкодування моральної
шкоди при даному виді правовідносин,
коли набрав чинності законодавчий акт,
що визначає умови і порядок
відшкодування моральної шкоди в цих
випадках, та коли були вчинені дії,
якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору. Особа (фізична чи
юридична) звільняється від
відповідальності по відшкодуванню
моральної шкоди, якщо доведе, що
остання заподіяна не з її вини.
Відповідальність заподіювача шкоди
без вини може мати місце лише у
випадках, спеціально передбачених
законодавством.

Пунктом 9 вказаної Постанови
передбачено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Як встановлено в судовому засіданні,
19.05.2012 ОСОБА_2 обвинувачувався у
вчиненні злочину, передбаченого ст.128
КК України, в результаті якого,
позивачу було завдано необережне тяжке
тілесне пошкодження.

Ухвалою Василівського районного суду
Запорізької області від 14.10.2013, ОСОБА_2
звільнений від кримінальної
відповідальності на підставі ст.. 46 КК
України в зв'язку з примиренням
обвинуваченого з потерпілим. Цивільний
позов позивача залишено без розгляду.
14.10.2013 ОСОБА_2 взяв у борг у позивача
кошти в розмірі 27 000 грн. та обіцяв
повернути до 14.04.2014 частинами, однак до
теперішнього часу ОСОБА_2 суму боргу за
договором позики не повернув. Вказані
обставини підтверджуються ухвалою
суду від 14.10.2013, розпискою про отримання
коштів відповідачем в розмірі 27 000 грн.
від 14.10.2013 та не оспорювалося
відповідачем.

Враховуючи вищевказані обставини, суд
вважає необхідним позов в цій частині
задовольнити та стягнути з відповідача
на користь позивача суму боргу за
договором позики в розмірі 27 000 грн.

В результаті вчинення злочинних дій з
боку відповідача позивач став
інвалідом третьої групи та зазнав
моральних страждань, пов'язаних з
фізичним болем та стражданнями, яких
він зазнав у зв'язку з каліцтвом,
нервовими переживаннями, змінами в
нормальному укладі життя. Вказані
обставини підтверджуються довідкою до
акту огляду МСЕК та не оспорювалися
відповідачем.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача на користь позивача 12 000
грн. в якості відшкодування завданої
злочином моральної шкоди, обґрунтовані
та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК
України суд вважає необхідним стягнути
з відповідача витрати по сплаті
судового збору в розмірі 370 грн., які
понесені позивачем та документально
ним підтверджені, а також на користь
держави 20 грн.

Керуючись ст.ст. 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 15, 30, 62 209, 212, 214, 215,
224-226 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором та стягнення
моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 27 000 грн.
в рахунок погашення заборгованості за
договором позики, 12 000 грн. моральна
шкода, а також судовий збір у розмірі 370
грн. 00 коп., а всього 39 370 (тридцять
дев'ять тисяч триста сімдесят) грн. 00
коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області

Д.А. Задорожко