Справа № 407/760/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 року Антрацитівський
міськрайонний суд Луганської області
у складі:

головуючого-судді Лобарчук О.О.

при секретарі
Ряполовій Д.В.

адвоката
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Антрациту
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про припинення права власності
на частку у спільному майні за вимогою
інших співвласників, третя особа -
ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И
В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 та просить припинити її право
власності на 1/4 частку у спільному
майні - будинку, розташованому за
адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову вказав, що
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, є спільною частковою
власністю ОСОБА_4 - 1/2 частина, позивача
ОСОБА_2 - 1/4 частина та відповідачки
ОСОБА_3 - 1/4 частина.

До 2013 року 1/2 частка належала йому на
праві приватної власності згідно
договору купівлі-продажу від 25 грудня
1987 року.

З 20 квітня 1990 року він одружився із
відповідачкою ОСОБА_3 Але спільне життя
не склалося з причини частих сварок,
причиною яких була відповідачка, та з
грудня 2009 року їх сім'я фактично
розпалася.

Рішенням Антрацитівського
міськрайонного суду від 26 квітня 2012
року шлюб між ними було розірвано.

З 2009 року відповідачка постійно не
проживає у спірному будинку і мабуть
має інше житло.

Відповідачка всіляко перешкоджає його
нормальному проживанню у будинку, що
підтверджується показами свідків і
документами Антрацитівського МВ УМВС.
За житло відповідачка не сплачує і не
приймає участі у витратах на його
утримання.

Рішенням Антрацитівського
міськрайонного суду від 11 квітня 2013
року за ним та відповідачкою визнано
право сумісної власності на 1/2 частку
спірного будинку і визнано за ним та
відповідачкою право власності за
кожним на 1/4 частку спірного будинку і
вирішено вселити відповідачку у
будинок. Вказане рішення суду залишено
без змін ухвалою апеляційного суду
Луганської області від 26.06.2013 року і
набрало законної сили.

Однак сумісне проживання з
відповідачкою не можливе, внаслідок
неприязних стосунків та поганих
стосунків відповідачки з іншою
співвласницею ОСОБА_4, а частка
відповідачки є незначною і її виділити
в натурі неможливо.

За таких обставин, у відповідності зі
ст. 365 ЦК України, суд може припинити
право відповідачки на підставі позову
інших співвласників за умови
попереднього внесення позивачем
вартості цієї частки на депозитний
рахунок суду.

Рішенням Антрацитівського
міськрайонного суду від 11 квітня 2013
року встановлена вартість 1/2 частки
будинку у розмірі 45980 грн., з чого
виходить, що вартість частки
відповідачки складає 22990 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав
свої вимоги та послався на обставини,
викладені в позовній заяві. Крім цього
пояснив, що сумісне життя з
відповідачкою у спірному будинку не
можливе, оскільки між ними неприязні
стосунки. На даний час йому відомо, що
відповідачка мешкає з іншим чоловіком
у його будинку. ОСОБА_4 через
відповідачку не має змогу оформити
документи на будинок. Згоден сплатити
відповідачці вартість 1/4 частини
будинку - 22990 грн., виходить з розміру
вартості будинку, яка була встановлена
рішенням Антрацитівського
міськрайонного суду від 11.04.2013 року.
Просить припинити право власності
відповідачки на 1/4 частку у спільному
майні - будинку, розташованому за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідачка в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала. Пояснила, що
вона не може мешкати у спірному
будинку, оскільки позивач не дає їй
такої змоги, не пускає до будинку. Саме
24 квітня 2014 року рішення суду від 11.04.2013
року про її вселення у спірний будинок
буде примусово виконуватися. Не згодна
з вартістю будинку, оскільки в рішенні
суду від 11.04.2013 року визначена та
вказана вартість будівельних
матеріалів, а не вартість самого
будинку.

Представник відповідачки - адвокат
ОСОБА_1, який діє на підставі
довіреності, пояснив, що відповідачка
за рішенням суду від 11.04.2013 року визнана
власницею 1/4 частини будинку по
АДРЕСА_1. Цим же рішенням постановлено
вселити відповідачку у належне їй
майно, але в зв'язку з оскарженнями
рішення у касаційному порядку, до цих
пір рішення суду в частині вселення не
виконано. Вона здійснювала самостійні
спроби потрапити до свого житла, але
позивач не допускає її до власності . В
зв'язку з чим, вона буде вселена за
допомогою державних виконавців під час
виконання виконавчих дій по
примусовому вселенню її до оселі.
Іншого житла вона не має, проживає по
знайомим. Позивач просить припинити
право позивачки, викинувши її на
вулицю. За житло відповідачка не
сплачує, оскільки в ньому не мешкає з
вини позивача. Також позивачем не
повністю сплачено судовий збір,
оскільки жодним рішенням суду не
встановлена вартість будинку в сумі 45980
грн. Це є сума переобладнання, а сам
будинок коштує набагато більше.
Просить відмовити в задоволенні позову
та стягнути з позивача понесені
позивачкою витрати.

Третя особа- ОСОБА_4 до судового
засідання не з'явилася. Належним чином
про час та місце розгляду справи
повідомлена. Про причини неявки суд не
повідомила. (а.с.29)

Суд, заслухав позивача, відповідачку,
представника відповідачки, вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,
згідно рішення Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 11 квітня 2013 року було
вирішено вселити ОСОБА_3 у будинок за
адресою: АДРЕСА_1, також визнано
спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на 1/2 частку будинку по АДРЕСА_1
загальною площею 40,3 кв.м., житловою
площею 25,3 кв.м. та сараями під літ.
«Г,К», спорудами та огорожами №4,12,
визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право
власності за кожним на 1/4 частку
будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 40,3
кв.м., житловою площею 25,3 кв.м. та
сараями під літ. «Г,К», спорудами та
огорожами №4,12. (а.с.12-14)

Ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 26.06.2013 року рішення
Антрацитівського міськрайонного суду
від 11.04.2013 року залишено без
змін.(а.с.15-16)

Суд вважає, вимоги позивача ОСОБА_2 не
підлягають задоволенню, оскільки
позивачем не додано жодного доказу в
підтвердження своїх вимог.

При цьому суд виходить із
диспозитивності прав сторін за того, що
згідно зі ст. 10 ЦПК України, обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом загальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність та
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При досліджені і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Крім того, згідно ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на основу своїх вимог або
заперечень.

Відповідно до ст.11 ІЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Суд не може вийти за межі позовних
вимог, а саме, розглядати уточнення
вимог позивачем під час надання
позивачем пояснень щодо позовних вимог
щодо сплати ним відповідачці вартості
її 1/4 частки у спірному будинку,
оскільки позивачем не подано заяву до
початку розгляду справи по суті про
зміну предмету або підстав позову.

Пунктом 6 Постанови Пленуму ВС України
№7 від 04.10.1991р. «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок»
передбачено, що в окремих випадках суд
може, враховуючи конкретні обставини
справи і за відсутністю згоди власника,
що виділяється, зобов'язати решту
учасників спільної власності сплатити
йому грошову компенсацію за належну
частку з обов'язковим наведенням
відповідних мотивів. Зокрема, це може
мати місце, якщо частка у спільній
власності на будинок є незначною і не
може бути виділена в натурі чи за
особливими обставинами сумісне
користування ним неможливе, а власник
будинку не проживає і забезпечений
іншою жилою площею.

В судовому засіданні позивачем в
обгрунтування своїх вимог не надано
жодного доказу того, що відповідачка
перешкоджає йому та іншим власникам
користуватися та розпоряджатися
власністю, не надано доказів того, що
відповідачка має інше житло, а тому, суд
вважає, що підстав для задоволення
позову не має.

Також не підлягають задоволенню і
вимоги відповідачки щодо стягнення з
позивача на її користь судових витрат,
оскільки жодного доказу в
підтвердження понесених витрат нею не
надано.

В повному обсязі рішення складено 25
квітня 2014 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.
365 ЦК України, ст.ст. 10,11,60, 88, 213-215 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про припинення права власності
на частку у спільному майні за вимогою
інших співвласників, третя особа -
ОСОБА_4 - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку на
апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному суді Луганської області
через Антрацитівський міськрайонний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подачi апеляційної
скарги.

Суддя Антрацитівського

міськрайонного суду
О. О. Лобарчук