У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

4 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Олійник А.С.,
Дербенцевої Т.П.,
Карпенко С.О.,

провівши попередній розгляд цивільної
справи за позовом ОСОБА_4 до дочірнього
підприємства «Союз» товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Приват-Плюс», товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Приват-Плюс» про визнання недійсними
договорів та стягнення коштів, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 14 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, просив визнати
недійсними договори, укладені між ним
та відповідачами № 02234 від 12 червня 2009
року; стягнути з дочірнього
підприємства «Союз» товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Приват-Плюс» (далі ДП «Союз» ТОВ
«Компанія «Приват-Плюс») на його
користь 8 000 грн та з товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Приват-Плюс» (далі - ТОВ «Компанія
«Приват-Плюс») 46 265 грн 60 коп. (з
урахуванням комісій банку).

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 12
червня 2006 року між ним та ТОВ «Компанія
«Приват-Плюс» було укладено договір
про надання консультаційних послуг
щодо можливості придбання на його
користь товарів широкого асортименту
на умовах договору, що укладаються та
підписуються з ТОВ «Компанія
«Приват-Плюс» та сплатив 46 265 грн 60 коп.
На виконання умов цього договору він
уклав ще один договір з ДП «Союз» ТОВ
«Компанія «Приват-Плюс», за умовами
якого він сплатив 8 000 грн. Оскаржувані
договори були укладені під впливом
обману, із застосуванням нечесної
підприємницької практики та не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 5 листопада 2013 року позов
задоволено частково. Визнано недійсним
з моменту укладення договір № 02234 від 12
червня 2009 року, укладений між ОСОБА_4 та
ДП «Союз» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс».
Визнано недійсним з моменту укладення
договір № 02234 від 12 червня 2009 року,
укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Компанія
«Приват-Плюс». Стягнуто з ДП «Союз» ТОВ
«Компанія «Приват-Плюс» на користь
ОСОБА_4 8 000 грн, сплачених за договором
№ 02234 від 12 червня 2009 року. Стягнуто з
ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» на користь
ОСОБА_4 38 265 грн 60 коп., сплачених за
договором № 02234 від 12 червня 2009 року.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 14 січня 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Статтею 332 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в позові, апеляційний суд
виходив із установлених обставин
справи, умов оскаржуваних договорів та
дійшов обґрунтованого висновку, що
вказані договори відповідають п. 7 ч. 3
ст. 19 Закону України «Про захист прав
споживачів», діяльність ТОВ «Компанія
«Приват-Плюс» з адміністрування
фінансових коштів підпадає під поняття
«фінансова послуга» відповідно до ч. 5
ст. 1 Закону України «Про фінансові
послуги та регулювання ринків
фінансових послуг».

Висновки апеляційного суду про відмову
в позові є обґрунтованими та
відповідають нормам матеріального і
процесуального права, а також
правовому висновку, викладеному у
постанові Верховного Суду України від
11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13,
який, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України,
є обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України.

Із матеріалів справи вбачається, що
доводи касаційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права судом
апеляційної інстанції не дають підстав
для скасування ухваленого судового
рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги і залишення рішення
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської
області від 14 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
А.С.
Олійник

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко