Ухвала

іменем україни

18 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Колодійчука В.М.,

Фаловської І.М., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення зі зняттям
з реєстраційного обліку, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 28
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 23 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
указаним позовом, в обґрунтування
якого зазначило, що рішенням
Івано-Франківського міського суду від
24 жовтня 2012 року звернуто стягнення на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка
належить відповідачам на праві
власності, що є підставою для виселення
всіх мешканців.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 28
листопада 2013 року, яке залишено без
змін ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 23 січня
2014 року, позов задоволено частково.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
з квартири АДРЕСА_1. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.
У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 28 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Івано-Франківської області від 23
січня 2014 року, ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права

Вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що рішенням
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 24
жовтня 2012 року позов ПАТ
КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено, звернуто
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1 шляхом надання банку права на
її продаж.

22 березня 2013 року відповідачам були
направлені вимоги про звільнення
квартири, які отримані останніми 29
березня 2013 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суди виходили з того, що відповідно до
ст. 40 Закону України «Про іпотеку»
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом. Після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору, всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з отримання цієї вимоги.
Якщо мешканці не звільняють житловий
будинок або житлове приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 03
липня 2008 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір, відповідно до умов
якого, банк надав позичальнику кредит у
сумі 28 869,49 доларів США строком до 03
липня 2018 року.

03 липня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк»
та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 був
укладений договір іпотеки, відповідно
до якого останні передали в іпотеку
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 24
жовтня 2012 року звернуто стягнення на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1,
шляхом надання права іпотекодержателю
- ПАТ КБ «ПриватБанк» на її продаж.

Згідно з ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.
Після прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги, якщо сторонами не
погоджено більший строк. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2
ст. 40 Закону України «Про іпотеку»
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом. Після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

У п. 43 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» судам роз'яснено, що
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов: якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Частина 2 ст. 109 ЖК
України визначає, що громадянам, яких
виселяють з жилих приміщень, одночасно
надається інше постійне жиле
приміщення, за винятком виселення
громадян при зверненні стягнення на
жилі приміщення, що були придбані ними
за рахунок кредиту (позики) банку чи
іншої особи, повернення якого
забезпечене іпотекою відповідного
жилого приміщення. Постійне жиле
приміщення, що надається особі, яку
виселяють, повинно бути зазначено в
рішенні суду.

Разом з тим судами
попередніх інстанцій не перевірено
обставин придбання спірної квартири,
зокрема, чи була вона придбана
іпотекодавцями за рахунок отриманих у
позивача кредитів, повернення яких
було забезпечене іпотекою.

При цьому, як вбачається із п. 33.3
договору іпотеки від 03 липня 2008 року
(а.с. 8), предмет іпотеки належить
іпотекодавцям на праві власності на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, видане 10 серпня 2006 року,
тобто до укладення кредитного
договору.

Враховуючи, що суди на зазначене не
звернули уваги, не встановили фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення не відповідають вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 28
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 23 січня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С.
Ткачук

Судді:

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська

О.В. Умнова