Справа № 304/952/14-ц Провадження №
6/304/42/2014 У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 червня 2014 року м. Перечин
Перечинський районний суд
Закарпатської області у складі:
головуючого - судді Амаровича В. П.,
при секретарі - Ковач М.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду подання
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Перечинського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження
боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
Головний державний виконавець відділу
ДВС Перечинського РУЮ звернулася до
суду з поданням, у якому просить
тимчасово обмежити у праві виїзду за
кордон ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця
АДРЕСА_1. Мотивує його тим, що на
примусовому виконанні у відділі ДВС
Перечинського районного управління
юстиції перебуває виконавче
провадження за №ЄДРВП 42252169 з
примусового виконання наказу
Перечинського районного суду
№2-н-136/2008, виданого 06 жовтня 2008 року про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі
грн. витрат на ІТЗ розгляду. 25 лютого 2014
року в порядку ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП №42252169, яку
у порядку ст. 31 цього Закону надіслано
сторонам до відома та виконання та
відповідно до якої боржнику надано
строк для самостійного виконання
рішення суду- до 04 березня 2014 року.
Згідно довідки з Державної податкової
служби України № від 26 лютого 2014
року у боржника відсутні розрахункові
рахунки у банківських та інших
фінансових установах та фізичну особу -
підприємця припинено. Згідно
інформаційної довідки з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
відділу Держкомзему у Перечинському
районі, РКП «БТІ» №41 від 28 травня 2014
року за ОСОБА_1 не зареєстроване на
праві власності нерухоме майно та
земельні ділянки. 30 квітня 2014 року
державним виконавцем, керуючись ст. 57
Закону України «Про виконавче
провадження» для забезпечення
реального виконання рішення суду
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження. Згідно довідки з
Державної податкової служби України
№ від 26 квітня 2014 року про джерела
отримання доходів встановлено, що
боржник ОСОБА_1 є керівником приватного
Закарпатського обласного акціонерного
товариства по туризму та екскурсіях
«Закарпаттурист», юридична адреса
місцезнаходження якого: м. Ужгород, вул.
Кошицька, №30. Згідно довідки УПФУ в
Перечинському районі №1014/04 від 16
травня 2014 року, ОСОБА_1 перебуває на
обліку та отримує пенсію. При виході по
місцю реєстрації боржника в с. Т.Поляна,
вул. Зелена, №43 Перечинського району
для перевірки майнового стану,
провести виконавчі дії по опису майна
боржника не вдалося, оскільки боржник
за даною адресою лише зареєстрований, а
фактично ніхто у вказаному будинку не
проживає. 29 травня 2014 року від ЛОД ПАТ
«Раййфайзен Банк Аваль» до відділу ДВС
Перечинського РУЮ за вих. №С14-114-0-100-313
від 16 травня 2014 року надійшло
клопотання про звернення до суду про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_1 до виконання
зобов'язань за рішенням суду. Тому з
метою повного, всебічного та
своєчасного виконання рішення суду
просить подання задовольнити.

У судове засідання головний державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби Перечинського
районного управління юстиції не
з'явилася, будучи належним чином
повідомленою про час та місце його
розгляду, однак у поданому поданні
просить розглянути таке без її участі.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали подання,
приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно з п. 2 ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, ратифікованої
Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997
року, кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною.
Відповідно до п. 3 ст. 2 Протоколу № 4 на
здійснення цих прав не можуть бути
встановлені жодні обмеження, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» від 21 січня 1994 року
регулює порядок здійснення права
громадян України на виїзд з України і
в'їзд в Україну, порядок оформлення
документів для зарубіжних поїздок,
визначає випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзді боржника - фізичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язання за рішенням.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Зі змісту наведених норм вбачається, що
тимчасове обмеження у праві виїзду
боржника за межі України можливе лише
за умов саме ухилення боржника від
виконання зобов'язань покладених на
нього за рішенням суду або Законом
України «Про виконавче провадження».
Обов'язок доказування факту ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України, покладається в даному випадку
на державного виконавця, який
звертається до суду із відповідним
поданням. Тим паче, що особа, стосовно
обмеження права якої внесено подання,
фактично позбавлена можливості
довести суду, що нею було вжито усіх
залежних від неї заходів щодо
належного виконання зобов'язання.

В порушення вказаних норм, державним
виконавцем взагалі не надано жодного
належного та допустимого доказу на
підтвердження ухилення боржника від
виконання зобов'язання, покладених на
нього рішенням, оскільки на момент
звернення до суду з поданням вказаний
факт повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.
Про таке ухилення може свідчити
невиконання ним своїх обов'язків,
передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України
«Про виконавче провадження», зокрема,
утримання від вчинення дій, які
унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; надання у строк,
встановлений державним виконавцем,
достовірних відомостей про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; своєчасна явка
за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

Також до подання не додано відомостей
про обізнаність боржника щодо
наявності відкритого виконавчого
провадження та строків його
добровільного виконання.

Крім цього, у матеріалах подання
взагалі відсутні будь-які докази
використання державним виконавцем
передбачених законом інструментів і
повноважень для стягнення боргу без
обмеження свободи пересування
боржника, що є додатковим заходом
забезпечення виконання судового
рішення, якщо загальновживані заходи
стягнення є недостатніми, вичерпані
тощо. Таке обмеження не повинно
застосовуватися, якщо не є вкрай
необхідним і обґрунтованим.

За таких обставин, суд вважає, що у
задоволенні подання головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Перечинського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження
боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
України слід відмовити.

Керуючись ст. 33 Конституції України,
Законом України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України», Законом України «Про
виконавче провадження», ст.ст. 10, 60, 377-1
ЦПК України, с у д, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Перечинського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження
боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
України - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Закарпатської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в п'ятиденний строк
з дня проголошення ухвали. У разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Головуючий: Амарович В. П.