АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року
м.
Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

Головуючого : Винту Ю. М.

Суддів : Заводян К.І., Лисак І.Н.

При секретарі : Кусяк М.Д.

За участю : відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за
апеляційною скаргою ПАТ КБ
«Приватбанк» на рішення
Першотравневого районного суду
м.Чернівці від 12 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з
позовною заявою до ОСОБА_1 з про
стягнення заборгованості, посилаючись
на наступне.

Відповідно до укладеного договору №б/н
від 22.12.2005 року відповідач отримав
кредит в розмірі 2580,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 48,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Оскільки ОСОБА_1 не виконував умов
кредитного договору належним чином, у
нього утворилась заборгованість перед
банком станом на 03.11.2013 року в сумі 14098,96
грн., в тому числі: заборгованість за
кредитом - 1740,16 грн., заборгованість по
процентам за користування кредитом -
11211,23 грн., штраф (фіксована частина) -
500,00 грн., штраф (процентна складова) -
647,57 грн.

Просив суд стягнути з відповідача на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість в сумі 14098,96 грн. за
кредитним договором №б/н від 22.12.2005
року, яка складається з: заборгованості
за кредитом - 1740,16 грн., заборгованості
по процентам за користування кредитом -
11211,23 грн., штрафу (фіксованої частини) -
500,00 грн., штрафу (процентної складової) -
647,57 грн. та судові витрати.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про
застосування строку позовної давності.

Рішенням Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 12 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» просить рішення
Першотравневого районного суду
м.Чернівці від 12 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити його позовні вимоги.

Приймаючи рішення по справі, суд
першої інстанції, дав неправильну
оцінку зібраним доказам, зробив
висновки, які не відповідають
обставинам справи, порушив норми

________________________________________________________________________
________________

№22ц-794/709/14 р.
Головуючий у 1
інстанції: Скуляк І.А. Категорія :
19/27
Доповідач: Винту
Ю.М.

матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Суд помилково застосував
позовну давність до правовідносин, що
склалися між сторонами на підставі п.1
ч.2 ст.259 ЦК України та ч.2 ст.267 ЦК
України, відмовивши в задоволенні
позову. Правовідносини між сторонами
не припинялися, оскільки клієнт не
виконав зобов'язання перед банком.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що позивач пропустив строк
позовної давності для звернення до
суду, встановлений договором, в зв'язку
з чим законних підстав для стягнення
заборгованості з ОСОБА_1 не було.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до укладеного договору №б/н
від 22.12.2005 року відповідач ОСОБА_1
отримав кредит в розмірі 2580,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 48,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом /а.с.5-9/.

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Станом на 03.11.2013 року у ОСОБА_1 виникла
заборгованість в сумі 14098,96 грн., в тому
числі: заборгованість за кредитом - 1740,16
грн., заборгованість по процентам за
користування кредитом - 11211,23 грн., штраф
(фіксована частина) - 500,00 грн., штраф
(процентна складова) - 647,57 грн. /а.с.4/.

Ст.1049 ЦК України передбачено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцем позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосувати якої заявлено стороною у
справі, є підставою для відмови у
позові.

В апеляційній скарзі банк посилається
як на підставу для скасування рішення
на збільшення сторонами строку
позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Проте, доводи позивача зводяться лише
до припущень, оскільки в матеріалах
справи відсутні будь-які докази щодо
збільшення строку позовної давності.

Щодо стосується доводів скаржника про
продовження терміну дії кредитного
договору, необхідно зазначити
наступне.

Як видно з підписаної ОСОБА_1 заяви
клієнта від 22.12.2005 року (а.с.5), строк дії
кредитного ліміту відповідає строку
дії карти. Аналогічні умови містить
п.5.4. Договору, відповідно до якого
строк погашення кредиту в повному
обсязі повинен бути здійснений не
пізніше останнього дня місяця,
вказаного на платіжній картці в полі
MONTH.

В той же час, в матеріалах справи
відсутні докази які б підтверджували
кінцевий термін дії карти.

У доданому скаржником до позовної
заяви розрахунку заборгованості за
договором №б/н від 22.12.2005 року, а саме, у
графі «сальдо поточної заборгованості
за кредитом», датою останнього платежу
у сумі 31,94 грн. зазначено 30.08.2008 року,
тобто логічним є припущення про
закінчення терміну дії карти саме
30.08.2008 року.

Апелянт також вважає безпідставним
застосування судом першої інстанції
позовної давності.

Як слідує з підписаної відповідачем
заяви клієнта від 22.12.2005 року,
заборгованість по кредиту погашається
щомісячними платежами у розмірі 7% від
суми затрат.

П.5.4. кредитного договору також містить
умову про щомісячне погашення
відсотків по кредиту за минулий місяць.

Таким чином, між сторонами був
встановлений графік погашення
платежів, за якими клієнт
зобов'язувався сплачувати платежі
щомісячно.

Відповідно до ч.1,5 ст.261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня коли особа довідалась або могла
довідатись про порушення свого права.
За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Таким чином, оскільки за умовами
кредитного договору погашення кредиту
повинно було здійснюватись частинами
кожного місяця, початок позовної
давності по вимогам про стягнення
платежів необхідно обчислювати з
моменту невиконання кожного з
прострочених платежів.

Отже, враховуючи ту обставину що
останній платіж ОСОБА_1 здійснив 30.12.2006
року, 01.02.2007 року було порушено
встановлені кредитним договором
зобов'язання щодо сплати
заборгованості та відсотків за січень
2007 року, та відповідно з 01.02.2007 року
почався перебіг позовної давності по
вимогам про стягнення з відповідача
заборгованості та відсотків за січень
2007 року.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_1
зобов'язувався відповідно до умов
кредитного договору повністю сплатити
заборгованість до 30.08.2008 року (як слідує
з доданого Скаржником до позовної
заяви розрахунку заборгованості за
договором № б/н від 22.12.2005 року, а саме
графи сальдо поточної заборгованості
за кредитом) перебіг позовної давності
по вимогам про стягнення
заборгованості та відсотків за серпень
2008 року почався з 01.09.2008 року.

Необгрунтованими є доводи апеляційної
скарги про поновлення сторонами строку
позовної давності для звернення до
суду з позовом, оскільки остання
проплата заборгованості за кредитом
повинна була здійснена відповідачем
30.08.2008 року, як вбачається з розрахунку
заборгованості.

Відповідно до п.4.8 умов надання
кредитних послуг доданих позивачем до
договору кредиту банк зобов'язаний
продовжити дію картки з новою датою
закінчення строку дії за наявності
коштів в межах платіжного ліміту на
відповідному картковому рахунку.

Позивачем не було надано суду належні
та допустимі докази про продовження
дії карткового рахунку оформленого на
відповідача, як і доказів про строк дії
карткового рахунку оформленого на
нього відповідно договору від 22.12.2005р.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін. Суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони
зобов'язані подати свої докази чи
повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання у
справі. Докази подаються у строк,
встановлений судом з урахуванням часу,
необхідного для подання доказів.
Докази, подані з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

Всупереч вимогам ст.ст.60, 131
ЦПК України, ПАТ КБ «Приватбанк» не
надав суду першої інстанції
обґрунтовані докази про наявність
підстав для стягнення з ОСОБА_1
заборгованості після закінчення
строку позовної давності.

Враховуючи наведене,
колегія приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає нормам матеріального й
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для його скасування.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» -
відхилити.

Рішення Першотравневого районного
суду м.Чернівці від 12 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :