АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3635/14
Головуючий 1 інстанції -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого - судді Яцини
В.Б.

суддів колегії -
Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

при секретарі
Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3,ОСОБА_4 на рішення Київського
районного суду м.Харкова від 26 лютого
2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Київський РВ ГУМВС України в
Харківській області про визнання права
користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

29.11.2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду з
позовною заявою, якою просила визнати
за нею право користування квартирою
АДРЕСА_1 та зареєструвати її за
вищезазначеною адресою.

В обґрунтування своїх вимог позивачка
зазначила, що вона 14.10.2000 року
зареєструвала шлюб з відповідачем.
Після реєстрації шлюбу вона
переселилася проживати до чоловіка у
квартиру АДРЕСА_1. Чоловік є основним
наймачем квартири. У квартирі
зареєстровані чоловік, його матір та
дочка чоловіка від першого шлюбу.

З 2000 року вона мешкає з відповідачем,
вселилася у квартиру за згодою
чоловіка, тому вважає, що набула права
користуватися житловим приміщенням у
спірній квартирі

Рішенням Київського районного суду м
Харкова від 26 лютого 2014 року позов
задоволено та визнано за ОСОБА_5 право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з таким рішенням,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі
поставили питання про скасування
рішення першої інстанції та просили
ухвалити нове рішення яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5,
посилаючись на порушення норм
процесуального та матеріального
права;неповне з'ясування обставин
справи, які мають значення по справі і
на які позивач посилався на
обґрунтування своїх вимог;
недоведеність обставин, які суд вважав
доведеними, також послалися на
недотримання позивачкою порядку
вселення до квартири та залучення до
справи Харківської міської ради, яка
здійснює повноваження власника
квартири.

Судова колегія відповідно до ст. 303 ЦПК
України перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити з наступних
підстав.

Судом встановлено, що з 14.10.2000 року
позивачка з відповідачем знаходяться у
шлюбі, після чого позивачка у якості
члена його сім'ї вселилася до
ізольованої трьохкімнатної квартирі
АДРЕСА_1 житловою площею 43,92 кв.м. по
АДРЕСА_1, яка перебуває у комунальній
власності міста. Основним наймачем
квартири є відповідач.

Крім нього у квартирі зареєстровані та
мешкають мати відповідача, ОСОБА_3 та
дочка від першого шлюбу, ОСОБА_4.

Задовольняючи позов, районний суд з
посиланням на ч.2 ст.65 ЖК, за якою особи,
що вселилися в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням,
виходив з того, що позивачка вже
тривалий час, понад тринадцяти років,
проживає у спірній квартирі, веде з
відповідачем спільне господарство, на
даний час іншого житла не має.

Однак при цьому районний суд не взяв до
уваги, що наведена норма матеріального
права у якості умови для набуття права
користування жилим приміщенням
передбачає згоду усіх членів сім'ї
наймача на таке вселення, доказів чого
матеріали справи не містять, не були
вони наданій до суду й під час
апеляційного її розгляду. Районний
суд всупереч вимог ст.. 213 ЦПК України
про законність та обґрунтованість
рішення і у світлі наведених вимог ст..
65 ЖК України не з'ясував, чи був
дотриманий при вселенні установлений
законом порядок, чи була письмова згода
всіх членів сім'ї наймача, які
проживають разом з ним. Так, відповідно
до талону зняття з реєстрації місця
проживання в Україні ОСОБА_5 до 21.08.2013
року була постійно зареєстрована за
іншою адресою: у квартирі АДРЕСА_2, що
свідчить про відсутність у неї умислу
на постійне проживання при вселенні до
спірної квартири у 2000 році та
відсутності при цьому згоди на її
постійне проживання від наймача
спірної квартири та інших членів його
сім'ї, зокрема його матері ОСОБА_3, яка
мешкала разом з ним на день вселення до
спірної квартири.

Таким чином, оскільки районний суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи; порушив норми
матеріального права, тому з
передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підстав судова колегія
апеляційного суду скасовує рішення
районного суду від 26 лютого 2014 року та
ухвалює нове рішення про відмову у
задоволенні позову, за його
недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст.
309, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України, судова
колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити..

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 26 лютого 2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: