У Х В А Л А

23 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Леванчука А.О.,

Мазур Л.М.,
Штелик С.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» про
визнання договору поруки припиненим,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 та Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк»), в якому просила визнати
припиненим договір поруки від 28
березня 2008 року
№ DNC0GI, укладений між нею, ОСОБА_4
та ПАТ КБ «ПриватБанк».

На обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що 28 березня 2008 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк», було укладено договір
про іпотечний кредит
№ DNC0GI.

Того ж дня з метою забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
договором між нею, ОСОБА_4 та банком
було укладено договір поруки №
DNC0GI, відповідно до умов якого вона
зобов'язалася відповідати за належне
виконання позичальником взятих на себе
зобов'язань.

Зазначила, що 19 січня 2009 року банк
направив позичальнику письмове
повідомлення-вимогу № щодо
повернення суми кредиту у повному
обсязі, нарахованих процентів, комісій
та штрафних санкцій в тижневий термін з
дати одержання цього повідомлення, яке
ОСОБА_4 отримав 11 лютого 2009 року.

16 лютого 2009 року банком повторно на
адресу позичальника було направлено
повідомлення-вимогу, яка отримана
останнім 28 лютого 2009 року.

Позивачка вважає, що укладений між нею,
банком та ОСОБА_4 договір поруки
припинив свою дію, оскільки ПАТ КБ
«ПриватБанк» протягом шести місяців з
дня настання строку виконання
основного зобов'язання за договором
про іпотечний кредит (18 лютого 2009 року)
не звернувся до неї з позовом, як до
поручителя.

Посилаючись на вищевикладене, просила
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.
Дніпропетровська від 14 листопада 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 січня
2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилено, рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від
14 листопада 2013 року залишено без
змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 лютого 2014 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у справі з підстав,
встановлених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України.

У травні 2014 року до суду касаційної
інстанції від ОСОБА_3 надійшла заява
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 лютого 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до вимог статті 355 ЦПК
України заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах може бути
подана виключно з підстав:
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на:

- копію ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 вересня 2013
року, постановленої за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Полонського районного суду
Хмельницької області від 28 грудня 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 29 квітня 2013
року у справі за позовом про припинення
договору поруки, якою оскаржувані
рішення про задоволення позовних вимог
залишено без змін;

- копію рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року,
ухваленого за результатами розгляду
касаційної скарги на рішення
Галицького районного суду м. Львова від
10 листопада 2011 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 12 червня 2012 року у справі за позовом
про стягнення заборгованості за
кредитним договором та зустрічним
позовом про визнання договору поруки
припиненим, яким оскаржувані рішення
про задоволення первісних позовних
вимог та відмову у задоволенні
зустрічних позовних вимог скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні первісних позовних вимог
та задоволено зустрічні позовні
вимоги;

- копію ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 лютого 2014
року, постановленої за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 30 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 27 серпня
2013 року у справі за позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та зустрічним позовом про
визнання договору поруки і
зобов'язання за цим договором
припиненими, якою оскаржувані рішення
про задоволення первісних позовних
вимог та відмову у задоволенні
зустрічних позовних вимог скасовано, а
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Пунктом 5 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11
«Про судову практику застосування
статей 353-360 Цивільного процесуального
кодексу України» роз'яснено, що
встановлений ст. 355 ЦПК перелік підстав
для подання заяви про перегляд
Верховним Судом України судових рішень
у цивільних справах є вичерпним і
розширеному тлумаченню не підлягає.
Неоднакове застосування норм
процесуального права не може бути
підставою для подання заяви про
перегляд судових рішень Верховним
Судом України згідно з п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК.

З ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 лютого 2014
року, на яку здійснюється посилання як
на приклад неоднакового застосування
норм матеріального права встановлено,
що оскаржувані судові рішення
скасовано, а справу направлено на новий
судовий розгляд.

З огляду на викладене колегія суддів
суду касаційної інстанції вважає за
необхідне зазначити, що посилання на
ухвалу суду касаційної інстанції від 26
лютого 2014 року, якою справу передано на
новий розгляд, не є підставою для
допуску справи для перегляду Верховним
Судом України, оскільки у цій справі
спір по суті остаточно не вирішено, а
також не висловлено правові позиції
щодо застосування норм матеріального
права, а її перегляд стосується процесу
доказування, встановлення фактичних
обставин, що є застосуванням норм
процесуального права.

Згідно із п. 6 постанови пленуму ВССУ
від 30 вересня 2011 року № 11, під
судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце неоднакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності у різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Постановляючи ухвалу від 20 лютого 2014
року про відмову у відкритті
касаційного провадження у цій справі,
суд касаційної інстанції, погоджуючись
із висновками судів попередніх
інстанцій, виходив із того, що порука не
припинилася, оскільки момент початку
обчислення шестимісячного строку від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання (28 березня 2015
року) ще не наступив.

Зі змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 вересня 2013 року, на яку
заявник посилається як на підставу
неоднакового застосування касаційними
судами ч. 4 ст. 559 ЦК України вбачається,
що суди попередніх інстанцій, з
рішеннями яких погодився й суд
касаційної інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних
вимог, виходили із того, що у зв'язку з
неналежним виконанням позичальником
умов кредитної угоди банк змінив строк
її виконання з 06 березня 2010 року на 19
березня 2009 року, проте в межах
шестимісячного строку від нової дати
виконання кредитної угоди не заявив
свої вимоги до поручителя.

Зі змісту рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року, на яке
заявник посилається як на підставу
неоднакового застосування касаційними
судами ч. 4 ст. 559 ЦК України вбачається,
що суд касаційної інстанції скасовуючи
рішення судів попередніх інстанцій та
ухвалюючи нове рішення про відмову у
задоволенні первісних позовних вимог
та про задоволення зустрічних позовних
вимог, виходив із того, що порука
припинилася, оскільки банком було
змінено строк виконання основного
зобов'язання (19 січня 2009 року), а
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку його виконання не
пред'явив вимоги до поручителя.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
ухвала Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 лютого 2014 року у справі №
6-8061ск14 та надані у приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права рішення суду
касаційної інстанції від 18 вересня 2013
року та від 27 листопада 2013
року містять ознаки неоднакового
застосування судами ч. 4 ст. 559 ЦК
України, а справа підлягає допуску до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» про визнання договору
поруки припиненим, за заявою ОСОБА_3 в
частині перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 лютого 2014 року за наданою у
приклад ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 лютого 2014 року, відмовити.

Допустити до провадження Верховного
Суду України справу за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» про визнання договору
поруки припиненим, за заявою ОСОБА_3 в
частині перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 лютого 2014 року за наданими у
приклад рішеннями Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 вересня 2013 року та від 27
листопада 2013 року.

Ухвалу разом із заявою про перегляд
судового рішення та доданими до неї
документами надіслати до Верховного
Суду України.

Копію ухвали разом із копією заяви
надіслати особам, які беруть участь у
справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:
М.В. Дем'яносов

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

С.П. Штелик