У Х В А Л А

13 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Оніпко О.В., Собіна І.М.

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.

за участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне на
ухвалу судді Рівненського міського
суду від 14 травня 2014 року у справі за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Рівне до Державної
податкової інспекції у м. Рівне
головного управління Міністерства
доходів і зборів України у Рівненській
області, ОСОБА_1 про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою судді Рівненського міського
суду від 14 травня 2014 року Управлінню
Пенсійного фонду України в м. Рівне
(далі - УПФ у м. Рівне) відмовлено у
відкритті провадження у справі за його
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Рівне головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Рівненській області,
ОСОБА_1 про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії.

У поданій апеляційній скарзі УПФ у м.
Рівне покликається на порушення норм
процесуального права.

На її обґрунтування зазначалося про те,
що відповідач у спірних відносинах не
наділений функціями суб'єкта владних
повноважень, а виступав організацією,
установою, яка мала надати документи,
необхідні для перерахунку пенсії
органам, що їх призначають, а тому спір
повинен розглядатися в порядку
цивільного судочинства. Вважає, що
згідно зі ст.101 Закону України від 05.11.1991
року № 1788-ХІІ „Про пенсійне
забезпечення" органи, які призначають
пенсії, мають право вимагати
відповідні документи від підприємств,
організацій і окремих осіб, а також в
необхідних випадках перевіряти
обґрунтованість їх видачі. Ця правова
позиція висловлена Верховним Судом
України у Постанові від 18.06.2013 року у
справі №21-204а13 та Пленумом Вищого
адміністративного суду України у
постанові № 8 від 20.05.2013 року „Про
окремі питання юрисдикції
адміністративних судів" (зі змінами від
14.02.2014 року).

Крім того, висновки судді першої
інстанції щодо відсутності позовних
вимог до відповідача ОСОБА_1 суперечать
правилам ч.1 ст. 121 ЦПК України, оскільки
позовна заява в цьому випадку повинна
була бути залишена без руху для
усунення наведеного недоліку.

З цих міркувань просить ухвалу судді
Рівненського міського суду від 14
травня 2014 року скасувати, а питання про
відкриття провадження у справі
передати для вирішення судом першої
інстанції.

У поданих запереченнях ОСОБА_1,
вважаючи оскаржувану ухвалу законною і
обґрунтованою, просила апеляційну
скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі та з'явились
в судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи УПФ у м.
Рівне, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Відмовляючи у відкритті провадження в
справі, суддя першої інстанції
правильно виходив з того, що спір між
сторонами не є спором з приводу захисту
порушених прав в розумінні цивільного
судочинства, тобто приватно-правовим, а
стосується оскарження рішення суб'єкта
владних повноважень. Тому справа не є
підсудною загальному суду і повинна
розглядатися в порядку
адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 6, п. 5 ч. 1 ст. 17
КАС України справа адміністративної
юрисдикції - це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в т.ч. на виконання
делегованих повноважень. Суб'єкти
владних повноважень мають право
звернутися до адміністративного суду у
випадках, передбачених Конституцією та
законами України. Юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема на
спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України.

Стаття 101 Закону України "Про пенсійне
забезпечення", на яку посилається
позивач, передбачає право органів, що
призначають пенсії, вимагати
відповідні документи від підприємств,
організацій і окремих осіб, а також в
необхідних випадках перевіряти
обґрунтованість їх видачі.

З роз'яснень, даних Пленумом Вищого
адміністративного суду України в абз.
шостому п. 16 своєї постанови від 20.05.2013
року №8 "Про окремі питання юрисдикції
адміністративних судів", вбачається, що
відповідно до покладених завдань і
функцій Пенсійний фонд України є
суб'єктом владних повноважень у сфері
правовідносин, що виникають із
застосування Законів України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", "Про пенсійне
забезпечення" та Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах, районах у містах, а
також у містах та районах, що
затверджене постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002
року №8-2, а спори, що виникають між
учасниками цих відносин, є
публічно-правовими, тому їх вирішення
належить до адміністративних судів.

За таких обставин у разі виявлення
необґрунтованості змісту довідки
органу державної податкової інспекції
первинним документам (відомостям по
виплаті заробітної плати на час
виникнення права на здійснення
перерахунку пенсії) ця довідка може
бути оспорена управлінням Пенсійного
фонду України в районі, місті, районі у
місті та районі у судовому порядку.
Такі вимоги повинні вирішуватися у
порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України
підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення є додержання
вимог закону судом першої інстанції
при постановленні оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне
головного управління Міністерства
доходів і зборів України у Рівненській
області відхилити, а ухвалу судді
Рівненського міського суду від 14
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: Судді: