Справа № 415/5454/13-ц
Провадження № 22ц/782/1223/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014року. Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного

суду Луганської області в складі:

головуючого Дронської І.О.

суддів: Карташова
О.Ю.,Яресько А.В.,

при секретарі Соловей А.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Луганську
цивільну справу по апеляційній скарзі
Публічного акціонерного товариства
«Луганськгаз» в особі філії
Лисичанського міжрайонного управління
з експлуатації газового господарства
на рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 14 лютого 2014 року
у цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Луганськгаз» в особі філії
Лисичанського міжрайонного управління
з експлуатації газового господарства
відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із зазначеним
позовом, в обґрунтування якого
посилався на те, що йому на праві
приватної власності належить будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
13.03.2012року до його будинку приїхали
працівники Лисичанського управління
по експлуатації газового господарства
ПАТ «Лисичанськгаз» які пояснили мету
свого приїзду - підозра у самовільній
врізці в газову мережу, а саме -
під'єднання гумового шлангу через
опору газової труби з метою крадіжки
природного газу, при цьому де саме
знаходиться самовільна врізка і в
якому місці знаходиться під'єднання
гумового шлангу через опору газової
труби до вуличного газопроводу не
показали. Після чого працівники
газового господарства демонтували
газовий лічильник, який позивач
купував за власні кошти, склали акт про
«порушення», незаконно відключили його
будинок від газопостачання, шляхом
газової обрізки та опломбування
газового вводу та викликали оперативну
групу Лисичанського МВ УМВС, при цьому
жодних врізок вони не виявили,
заборгованості за спожитий газ, станом
на 13.03.2012року позивач не мав. З метою
пошуку самовільної врізки
представники газового господарства
через декілька днів знову приїхали до
будинку позивача та ще раз провели
обстеження газової мережі при цьому
незаконно змусили позивача розбити
цегляну кладку стіни будинку розміром
0,4мх0,4м та незважаючи на його
заперечення вирізали приблизно
1м.труби газопостачання яка
знаходилась в стіні, але не виявивши
байпасної труби та жодних врізок в
газову магістраль склали відповідний
акт та поїхали. Після чисельних
перевірок з боку правоохоронних
органів за заявами відповідача були
винесені постанови про відмову у
порушення кримінальних справ відносно
позивача за відсутністю складу злочину
щодо його причетності до крадіжки газу.
В результаті незаконних дій
представників газового господарства
будинок позивача був відключений від
газопостачання шляхом обрізки та
опломбування газового вводу в будинок,
пошкоджена та приведена в
непридатність газова мережа в будинку,
порушена цегляна кладка стіни будинку,
демонтований та вилучений газовий
лічильник. У добровільному порядку
відповідач відмовляв позивачу в
прохані відновити постачання газу,
врізати на місце частину труби, яка
знаходилась в стіні будинку, повернути
та встановити на місце газовий
лічильник. Позивач вважає, що
відповідач навмисно залишив його
будинок в осінньо-зимовий період без
газопостачання.

Також позивач посилався на те, що
після незаконних дій відповідача він
вимушений був для опалення будинку в
осінньо-зимовий період 2012-2013р.р. за
власні кошти придбати електричний
котел вартістю 5450грн. та для
приготування їжі - електричну плиту
«ВЕКО», вартістю 2350грн., а також нести
витрати за додатково спожиту
електричну енергію за вимушене
використання зазначених електричних
приладів. Вважає, що діями відповідача
йому завдана матеріальна шкода в сумі
29785грн., що складається з витрат на:
відновлення цегляної кладки та
внутрішній ремонт стіни будинку -
1000грн.; відновлення газової мережі -
1200грн.; придбання електричного котла -
5450грн.; придбання електричної плити -
2350грн.; оплати за споживання
електричної енергії на опалення
будинку - 19385грн.; вартість газового
лічильника - 400грн. Також позивач
вважає, що діями відповідача йому
завдана моральна шкода, оскільки
тривалий час, а саме 18 місяців позивач,
який на той час був інвалідом 3 групи,
вимушений був жити у негативних
емоціях, необхідності докладання
додаткових зусиль для нормалізації
звичайного ритму життя, який був
порушений незаконними діями
відповідача, за рахунок відпочинку
витрачати час на вирішення спору з
відповідачем, у тому числі й у судовому
порядку, витрачати останні гроші на
відновлення стану не тільки свого
майна, а й свого здоров'я. Просив суд
стягнути з відповідача матеріальну
шкоду, завдану незаконними діями
представників Лисичанського МУЕГГ ПАТ
«Луганськгаз» в сумі 29785,00грн., моральну
шкоду в сумі 60000,00грн., судові витрати, а
також зобов'язати відповідача
підключити належний йому будинок до
газорозподільної мережі.

Рішенням Лисичанського міського
суду Луганської області від 14.02.2014року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені
частково. З відповідача на користь
ОСОБА_2 стягнуто майнову шкоду в сумі
10754,83грн., моральну шкоду в сумі 2500грн.,
судові витрати в сумі 222,55грн., а всього:
13477,38грн.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням ПАТ «Луганськгаз» в особі
Лисичанського МУЕГГ ПАТ «Луганськгаз»
подано апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи, що мають
істотне значення, невірну оцінку судом
доказів, апелянт просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог позивача.

Сторони, яких було повідомлено
належним чином про час та місце
розгляду справи, у судове засідання не
з'явились. Від апелянта повторно
надійшла телеграма про перенесення
судового засідання в зв'язку з
відпусткою представника, при цьому ні
до першої телеграми про перенесення
судового засідання (15.05.2014р.). ні до
телеграми, про перенесення розгляду
справи 19.06.2014року, апелянтом документи,
що підтверджують поважність причин
неявок представника, суду не надано,
що, з урахуванням повторної неявки, не
дає підстав для висновку про наявність
поважних причин відсутності
представника.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає скаргу такою, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, але апеляційний суд
не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

За результатами розгляду справи
судом першої інстанції були
встановлені наступні обставини.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що позивач, як власник
будинку за адресою: м.Лисичанськ,
Луганської області, вул.. Міліцейська,
156, був споживачем послуг з постачання
природного газу, які надавались
відповідачем.

З особового рахунку за послуги
газопостачання позивача вбачається, що
у належному останньому будинку
зареєстровано 4 мешканці; загальна
площа будинку складає 115,9 кв.м., житлова
площа - 79,7кв.м., нежитлова площа - 36,2кв.м.;
у будинку встановлені дві газові плити
ПГ4, газова колонка ВПГ-18, газовий котел,
дві опально-варочні печі.

13.03.2012року представниками
відповідача був складений акт зняття
лічильника газу на періодичну
перевірку. На період державної
перевірки знята пломба та опломбований
кран у зв'язку з байпасною лінією.

Рішенням Лисичанського міського
суду Луганської області від 20.05.2013року
за позовом ПАТ «Луганськгаз» до ОСОБА_1
про стягнення завданих збитків
встановлено, що 18.03.2013року за адресою
ОСОБА_1 був проведений демонтаж вводу
газового лічильника, газової труби,
газопостачання до помешкання
останнього припинено. Згідно з актом
від 16.04.2013року байпасної лінії не
виявлено, нанесення шкоди шляхом без
облікового споживання газу не
виявлено. У зв'язку з чим у задоволенні
позову відмовлено.

Також судом першої інстанції
встановлено, що позивач сплатив за
послуги електропостачання: 2012рік:
жовтень-500грн.; листопад- 2500грн.;
грудень-500грн. 2013рік: січень - 3900грн.;
лютий -3955грн.; березень- 3060грн.; квітень -
3070грн., а всього 17485грн.

Відповідно до видаткової накладної
від 14.08.2012року та товарного чеку
позивачем оплачена купівля
електрокотлу «Коспел», вартістю 5450грн.
та варочної поверхні «Беко», вартістю
2350грн.

Зазначені обставини повністю
відповідають матеріалам справи.

Задовольняючи (частково) позовні
вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з того, що відключення
житлового будинку позивача від
газопостачання було протиправним,
оскільки у позивача не було
встановлено порушень Правил надання
населенню послуг з газопостачання,
затверджених постановою КМУ №2246 від
09.12.1999року, що було встановлено
рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 20.05.2013року, яке
набрало законної сили, та вказані
обставини, в силу ч.2 ст.61 ЦПК України, є
такими, що не підлягають доказуванню.

Внаслідок відключення від системи
газопостачання у позивача з'явилась
об'єктивна необхідність утримувати
своє майно та переобладнати
опалювальну систему будинку з газової
на електричну.

Розраховуючи розмір відшкодування за
споживання електричної енергії, суд
першої інстанції, з урахуванням
доведених позивачем витрат за
електричну енергію за період з березня
2012року по квітень 2013року, та різниці
між фактично понесеними позивачем
витратами електроенергії та витратами
на оплату послуг газопостачання і
звичайними витратами на
електроенергію за аналогічний період,
а саме: березень 2010року- квітень 2011року,
прийшов до висновку, що з відповідача
на користь позивача підлягає стягненню
10754,83грн., при цьому суд першої
інстанції не прийняв у якості доказу
витрати позивача за оплату
електроенергії за період:
березень-червень 2012року в загальній
сумі 1595грн. з тих підстав, що на той час
позивач ще не придбав ні опалювальний
котел ні варочну поверхню, а інших
доказів наявності причинного зв'язку
між витратами та протиправною
поведінкою відповідача суду позивачем
не надано.

Частково задовольняючі позовні
вимоги позивача щодо відшкодування
моральної шкоди, враховуючі негативні
емоції, душевні та моральні страждання,
які позивач зазнав у зв'язку з
протиправними діями відповідача, а
також необхідність докладання
позивачем додаткових зусиль для
нормалізації порушеного ритму життя,
суд першої інстанції прийшов до
висновку, що саме сума у розмірі 2500грн.
служитиме належним відшкодуванням
моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, відповідно до вимог ст. 212
ЦПК України, повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі
та надані сторонами, в їх сукупності,
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і
закон, який їх регулює і прийшов до
вірного висновку щодо задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 в частині
відшкодування майнової шкоди ( витрати
на додаткове споживання електричної
енергії) та компенсацію завданої
протиправними діями відповідача
моральної шкоди, у визначеній судом
першої інстанції сумі.

Відмова у задоволенні іншої частини
позовних вимог позивачем ОСОБА_1 (
стягнення вартості електричного
котла, електричної варочної поверхні,
вартості відновлення цегляної кладки
та внутрішнього ремонту стіни,
відновлення пошкодженої газової
мережі, вартості газового лічильника),
позивачем не оскаржувалась, а тому,
відповідно до принципу
диспозитивності, колегія суддів не
робить висновків щодо правильності
відмови у задоволенні зазначеної
частини позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

В порядку ст.ст. 10,60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Аналізуючи доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
наступного.

Як вбачається з апеляційної
скарги, апелянт вважає, що судом першої
інстанції у повному обсязі не було
досліджено коли і на яких умовах було
встановлено електричне обладнання для
опалення у будинку позивача та не було
витребувано у позивача потужності
електричного обладнання та не було
досліджено на які потреби використана
електрична енергія.

Інших доводів незаконності та
необґрунтованості рішення суду першої
інстанції, за доводами апеляційної
скарги, апелянтом не зазначено.

Як вбачається з позовної заяви
ОСОБА_2, позивач просить стягнути з
відповідача завдані майнову та
моральну шкоду, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що діями відповідача, який
керувався безпідставною підозрою у
самовільній врізці в газову мережу та
крадіжкою ОСОБА_2 газу, належний йому
будинок відповідачем було відрізано
від газопостачання, при цьому була
розбита цегляна кладка стіни будинку,
шляхом вилучення газової труби із
стіни будинку пошкоджена та приведена
в непридатність газова мережа в
будинку, протягом 18 місяців до його
будинку не надавалось газопостачання,
у тому числі й у осінньо-зимовий період,
що стало підставою для витрачання
коштів на придбання позивачем
електричного котлу для обігріву
будинку та електричної поверхні для
приготування їжі, вимушена
експлуатація яких потягла за собою
додаткові витрати за спожиту
електричну енергію, понесені витрати
позивач оцінює як завдану відповідачем
майнову шкоду, а порушення немайнових
прав останнього - як моральну шкоду.

Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Предметом доказування у
зазначеному спорі є: факт спричинення
шкоди; розмір заподіяної шкоди,
наявність прямої дійсної шкоди;
протиправність дії (бездіяльності)
відповідача; наявність причинного
зв'язку між протиправними діями
(бездіяльністю) і заподіяною шкодою;
причина спричинення шкоди; наявність
вини позивача та ступінь вини
останнього.

Колегія суддів вважає, що позивачем
доведено факт завдання діями
відповідача як майнової так і
моральної шкоди, протиправність дій
відповідача, наявність причинного
зв'яку між діями відповідача і
заподіяною шкодою, безпідставність
спричинення шкоди, а також відсутність
вини ОСОБА_1 у спричиненні діями
відповідача йому шкоди.

Апелянтом не спростовується те, що
діями представників газового
господарства житловий будинок
позивача безпідставно було відрізано
від мережі газопостачання, оскільки
при обстеженні газової труби байпасної
лінії не виявлено ( акт комісії
Лисичанського МУЕГГ ПАТ «Луганськгаз»
від 16.04.2013року).

Відсутність байпасної лінії та
відсутність порушень позивачем ОСОБА_1
Правил надання населенню послуг з
газопостачання, затверджених НКРЕ
України №475 від 29.05.2003року щодо без
облікове споживання ОСОБА_1 газу
встановлено рішенням Лисичанського
міського суду Луганської області від
20.05.2013року, яке набрало законної сили.

Також відповідачу було відмовлено у
порушенні кримінальних справ у
відношенні ОСОБА_1 щодо крадіжки газу
за ч.1 ст.185 КК України та пошкодження
або руйнування магістральних нафто-,
газо- та нафтопродуктопроводів за ч.1
ст.192 КК України, за відсутністю в діях
ОСОБА_1 складу злочину, ( постанова № 946
від 20.04.2012року та постанова від
20.04.2012року), що відповідачем- апелянтом
не заперечується.

Також апелянтом не доведена
можливість відновлення стану позивача
без понесення останнім матеріальних
збитків, пов'язаних з необхідністю
опалення у осінньо-зимовий період
будинку, в якому зареєстровані та
мешкають чотири особи, а також
приготування їжі, при неможливості
використання газових приладів, якими
був обладнаний будинок позивача ( дві
газові плити ПГ4, газова колонка ВПГ-18,
газовий котел, дві опально-варочні
печі).

Щодо потужності електричного
обладнання, за доводами апеляційної
скарги, яка, (потужність), як вважає
апелянт, судом першої інстанції не була
з'ясована, також апелянт вважає, що
судом першої інстанції не було
досліджено на які потреби позивачем
була використана електрична енергія,
що, за доводами апеляційної скарги, є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу
апелянта на те, що відповідно до
мотивувальної частини рішення суду
першої інстанції, з посиланням на
арк..справи 7,8, що повністю відповідає
матеріалам справи, 14.08.2012року позивачем
був придбаний електрокотел «Коспел»,
вартістю 5450грн. та 05.04.2013року - варочна
поверхня «Беко», вартістю 2350грн.

Судом першої інстанції були
досліджені як видаткова накладна №
РНц-ЛС005383 від 14.08.2012року, а.с.7, яка
містить параметри котлу, у т.ч. й
потужність - 15кВт., а також товарний чек
від 05.04.2013року, а.с.8. При цьому з
наданого позивачем гарантійного
талону на електричну поверхню «ВЕКО»
вбачаються й технічні параметри
поверхні, а.с.19.

Колегія суддів вважає, що
відповідачем не надано доказів того, що
для опалення житлового будинку,
загальною площею 115,9 кв.м. можливе
використання котлу меншої потужності.

Крім того, колегія суддів вважає, що
експлуатація позивачем одного котлу та
однієї варочної поверхні, для
відновлення первісного стану, не
свідчить про зловживання останнім
ситуацією, що виникла внаслідок дій
відповідача, оскільки до 13.03.2012року
належний йому будинок було обладнано
двома газовими плитами ПГ4, газовою
колонкою ВПГ-18, газовим котлом та двома
опально-варочними печами.

Щодо встановлення потреби у
використанні зазначеної позивачем
кількості електричної енергії, за
доводами апеляційної скарги, то
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
зазначену обставину.

Судом першої інстанції проведено
порівняльний аналіз використання
електричної енергією за аналогічний
період позивача до та після події -
відключення будинку від мереж
газопостачання, з'ясовано вартість
витрат на газопостачання, виключено
місяці, за які позивачем не доведено
збільшення споживання електричної
енергії з підстав відсутності
газопостачання, підрахована різниця
між фактично понесеними і доведеними
позивачем витратами електричної
енергії, за виключенням звичайних
витрат на електроенергію та
газопостачання.

Колегія суддів вважає, що
встановлена судом сума витрат позивача
на електричну енергію повністю
відповідає вимушеним витратам
останнього, які викликані об'єктивними
обставинами, наявність яких позивачем
суду доведена.

Також колегія суддів вважає, що
апелянтом не спростований висновок
суду першої інстанції про завдання
діями відповідача моральної шкоди
ОСОБА_1

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.23
ЦК України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Щодо розміру моральної
шкоди, завданої відповідачем позивачу
ОСОБА_1, то колегія суддів приходить до
наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК
України моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз'яснень, що
містяться у пункті 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (з відповідними
змінами), розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням у
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховуються характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
наслідки тілесних ушкоджень,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках.

Колегія суддів, виходячи з вимог
розумності та справедливості,
враховуючи душевні страждання, які
позивач зазнав у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо нього, а
також пошкодженням його майна та
необхідності приведення майна у
первинний стан, необхідність
додаткових зусиль для організації
свого життя, ( приготування їжі,
відсутність гарячої води, а також
опалення будинку у осінньо-зимовий
період), тривалість негативного впливу
- 18 місяців, а також наявність душевних
страждань щодо захисту від звинувачень
відповідача у крадіжці газу та
пошкодження газової магістралі (
звернення останнього до
правоохоронних органів з заявою про
вчинення ОСОБА_1 злочину), а також
захисту від позовних вимог відповідача
щодо завдання збитків, завданих ОСОБА_1
без обліковим споживанням газу (
рішення Лисичанського міського суду
від 20.05.2013року), колегія суддів вважає
вірним визначений судом розмір
компенсації завданої ОСОБА_1 моральної
шкоди.

На підставі вищевказаного доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи, що мають
істотне значення, невірну оцінку судом
першої інстанції наданих сторонами
доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Рішення суду, переглянуте
судовою колегією в межах доводів
апеляційної скарги, в повній мірі
відповідає вимогам закону, тому
підстав для скасування рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст.307,
ст.ст.308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України,
колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Луганськгаз»
в особі філії Лисичанського
міжрайонного управління з
експлуатації газового господарства,
відхилити.

Рішення Лисичанського міського
суду Луганської області від 14 лютого 2014
року у цивільній справі за позовною
заявою ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Луганськгаз»
в особі філії Лисичанського
міжрайонного управління з
експлуатації газового господарства
відшкодування матеріальної шкоди,
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді: