Справа № 713/910/14-ц
Провадження №2/713/362/14
Вижницький районний суд
Чернівецької області в складі:
головуючого судді
за участю представника
позивачки ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вижниця цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору дарування
20.05.2014 року позивачка ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом про визнання
недійсним договору дарування
земельної ділянки до відповідачки
Посилається на те, що ОСОБА_3 є дочкою
її брата ОСОБА_4, а її племінницею,
народилась у ІНФОРМАЦІЯ_2, являється
інвалідом з дитинства та постійно
проживала за місцем свого народження
разом із батьками в АДРЕСА_1. За станом
здоров'я та необхідності зміни клімату
ОСОБА_3 разом з батьками в 2009 році
переїхали на постійне місце проживання
Згідно рішення 30-ої сесії V скликання
Міліївської сільської ради від 04.12.2009
року їй було надано безоплатно у
власність із земель запасу сільської
ради (землі с/г призначення рілля) для
ведення особистого селянського
господарства) земельну ділянку площею
0,20 га в урочищі «Коритниця»
Міліївської сільської ради
Вижницького району. Отримавши рішення
сільської ради, з метою здійснення на
даній земельній ділянці будівництва
житлового будинку для проживання
ОСОБА_3 з батьками, узгодивши з ними
питання будівництва, вона розпочала в
грудні 2009 року будівництво житлового
бу динку, а саме збудувала (заклала)
фундамент під житловий будинок і
господарські будівлі та споруди.
Оскільки, земельна ділянка з
розпочатим будівництвом житлового
будинку потребувала зміни цільового
призначення, а саме, із земель для
ведення особистого селянського
господарства на цільове призначення -
для будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель та споруд, вона призупинила
будівництво та почала здійснювати
виготовлення технічної документації і
свідоцтва про право власності на цю
земельну ділянку з відповідним
цільовим призначенням та здійснення
його державної реєстрації.
Отримавши свідоцтво про право
власності на вказану земельну ділянку
серії САЕ №530220, виданого 11.04.2013 року
реєстраційною службою Вижницького РУЮ
Чернівецької області, індексний номер:
2306071, кадастровий номер земельної
цільовим призначенням - для
будівництва і обслуговування житло
вого будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка), вирішила
подарувати цю земельну ділянку своїй
На підставі договору дарування
земельної ділянки від 27.05.2013 року, вона
як «Дарувальник», передала безоплатно
у приватну власність ОСОБА_3, як
«Обдаровуваній», земельну ді лянку
площею 0,2383га., кадастровий номер
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарсь ких
будівель і споруд (присадибна ділянка).
Договір було ними підписано та
посвідчено нотаріусом Вижницької
державної нотаріальної контори
Олійник Ю.М., 27 трав ня 2013 року за
реєстровим номером 407 та право
власності на вказану зе мельну ділянку
внесено до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_3
27.05.2013 року згідно витягу №3964497. Вона
оплатила всі витрати по нотаріальному
оформленню та державній реєстрації
вказаного договору дарування.
Однак, менше ніж як в місячний термін
після здійсненого дарунку земельної
ділянки, ОСОБА_3 разом з матір'ю, яка
розір вала шлюб з її братом, виїхала із
АДРЕСА_2, повернувшись до АДРЕСА_1.
Продовжувати надалі будівництво
вказаного житлового будинку, господар
ських будівель і споруд на вказаній
земельній ділянці відповідачка не мала
наміру, не здійснювала і не могла його
здійснювати, оскільки страждає
хворобою - епілепсією, а подальше
будівництво за попередніми
домовленостями між нею та її батьком
ОСОБА_4, мали здійснювати її батьки за
частковою її допомогою, і таким чином
хотіли набути право власності на
збудований житловий будинок з
надвірними господарськими будівлями.
ОСОБА_3 разом з матір'ю з серпня 2013 року
і по даний час почала активно
розміщувати в ЗМІ та інтернет мережах
свої повідомлення про продаж вказаної
Вважає, що ОСОБА_3 разом із своєю
матір'ю, не маючи дійсних намірів
проживати разом із батьком в АДРЕСА_2
та вести там будівництво житлового
будинку, ввела її в оману щодо цього, а
фактично мала намір обманним шляхом
заволодіти її земельною ділянкою та
розміщеним на ній самочинним і
незавершеним будівництвом житловим
будинком з метою подальшого набуття
права власності на нього, продажу та
отримання доходу, а тому з цією метою
уклала з нею удавану угоду про
дарування земельної ділянки, оскільки
житловий будинок який розпочато
будівництвом є незавершений, а також
він будуєть ся без відповідної
дозвільної та проектної документації,
тобто будівництво є самочинним.
Дізнавшись про це, вона пропонувала
ОСОБА_3 в добровільному порядку
розірвати вказаний договір дарування
земельної ділянки та повернути землю,
оскільки він укладений з порушеннями
вимог закону та з метою при ховати
інший правочин, а саме насправді
укладений для придбання та набу ття
права власності на розташований на цій
земельній ділянці житловий бу динок і
господарські споруди, однак
відповідачка не погоджується на
добровільне розірвання договору
Просить визнати недійсним, як такий, що
є удаваним, договір дарування
земельної ділянки укладеного 27 травня
2013 року між ОСОБА_2, як «дарувальником»
та ОСОБА_3, як «обдарованою», площею 0,2383
га., цільовим призначенням - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд (присадибна
що розташована в АДРЕСА_3, посвідчений
Вижницькою державною нотаріальною
конторою 27.05.2013 року за реєстровим №407
та зареєстрованого в державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
на ім'я ОСОБА_3 27.05.2013 року.
В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не
з'явилася, належним чином повідомлена
про час та місце розгляду справи, про що
є відомості в матеріалах справи.
В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_1 підтримала позовні
вимоги в повному об'ємі, дала пояснення
аналогічні викладеним в позові,
просила позов задовольнити. Зазначила,
що з пояснень позивачки, ОСОБА_3 26.05.2013
року повернула ОСОБА_2 вартість
будівельного матеріалу для
будівництва фундаменту під житловий
будинок у сумі 5000,00 грн. Не заперечувала
щодо розгляду справи у заочному
В судове засідання відповідачка ОСОБА_3
не з'явилась, належним чином
повідомлена про час та місце розгляду
справи, про що є відомості в матеріалах
справи, про причини неявки суд не
повідомила, заяви про розгляд справи за
її відсутності суду не надано, в
зв'язку з чим суд вважає за можливе
розглянути справу за її відсутності.
Зі згоди представника позивачки суд
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає положенням ст.224
Суд, заслухавши представника
позивачки, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши всі
фактичні обставини на яких ґрунтуються
позовні вимоги, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення справи по суті,
прийшов до висновку, що в задоволенні
позову ОСОБА_2 необхідно відмовити.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів у спосіб
встановлений законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до статті 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Згідно статті 58 ЦПК України, належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.
Судом встановлено, що згідно рішення
Міліївської сільської ради 30 серії
п'ятого скликання від 04.12.2009 року про
надання земельних ділянок безоплатно у
власність для ведення особистого
селянського господарства із земель
запасу сільської ради ОСОБА_6 надано
безоплатно у власність земельну
ділянку із запасу сільської ради (землі
с/г призначення рілля) для ведення
особистого селянського господарства,
земельну ділянку площею 0,20 га в урочищі
«Коритниця» Міліївської сільської
ради, Вижницького району Чернівецької
області, що підтверджується копією
рішення.

Згідно довідки Міліївської сільської
ради, Вижницького району Чернівецької
області №709 від 02.04.2014 року вбачається,
що будівництво житлового будинку в
АДРЕСА_3 розпочате забудовником,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - жителькою
с.Кибаки, у листопаді 2009 року (забито
фундамент).

Відповідно до договору дарування
земельної ділянки укладеного 27.05.2013
року та посвідченого державним
нотаріусом Вижницької державної
нотаріальної контори Олійник Ю.М.,
зареєстрованого в реєстрі за №407,
ОСОБА_2 як «дарувальник» та ОСОБА_3 як
«обдаровувана», ознайомившись із
загальними вимогами, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
повністю усвідомлюючи значення своїх
дії та згідно з вільним волевиявленням,
котре відповідає внутрішній волі,
попередньо ознайомлені нотаріусом з
наслідками вчинюваного правочину, з
вимогами чинного законодавства щодо
недійсності правочинів, уклали
договір, згідно якого ОСОБА_2, як
«дарувальник» передала безоплатно у
приватну власність ОСОБА_3, як
«обдаровуваній», а остання прийняла
безоплатно у власність дар від
«дарувальника» ОСОБА_2 земельну
ділянку, площею 0,2383 га., кадастровий
номер :001:0161, цільовим
призначенням - для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибна ділянка), що розташована в
АДРЕСА_3.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. За вимогами ст.638 ЦК
України, договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст. 235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для відповідно приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили. Якщо буде встановлено, що
правочин був вчинений сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили, відносини сторін
регулюються правилами щодо правочину,
який сторони насправді вчинили.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму
Верховного суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» за удаваним
правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини. На відміну від
фіктивного правочину, за удаваним
правочином права та обов'язки сторін
виникають, але не ті, що випливають зі
змісту правочину. Встановивши під час
розгляду справи, що правочин вчинено з
метою приховати інший правочин, суд на
підставі статті 235 ЦК має визнати, що
сторонами вчинено саме цей правочин, та
вирішити спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин. Якщо правочин,
який насправді вчинено, суперечить
закону, суд ухвалює рішення про
встановлення його нікчемності або про
визнання його недійсним. До удаваних
правочинів наслідки недійсності,
передбачені статтею 216 ЦК, можуть
застосовуватися тільки у випадку, коли
правочин, який сторони насправді
вчинили, є нікчемним або суд визнає
його недійсним як оспорюваний.

Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 60
ЦПК України позивачка ОСОБА_2,
заявляючи вимогу про визнання
правочину недійсним з підстав ст.235 ЦК
України, повинна довести: факт
укладання правочину, що за її думкою є
удаваним, спрямованість волі сторін в
удаваному правочині на встановлення
інших цивільно-правових відносин, ніж
ті, які передбачені правочином, тобто
відсутність у сторін іншої мети ніж
приховати інший правочин, настання між
сторонами інших прав та обов'язків, ніж
ті, що передбачені удаваним правочином.
За таких обставин, для визнання угоди
удаваною позивачці ОСОБА_2 необхідно
надати відповідні докази, а суду -
встановити, що обидві сторони договору
діяли свідомо для досягнення якоїсь
особистої користі, їх дії направлені на
досягнення інших правових наслідків і
приховують іншу волю учасників
договору.

В ході судового розгляду справи
позивачкою ОСОБА_2 не були надані
допустимі докази того, що договір
дарування, вчинений між позивачкою
ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3,
приховував намір останньої набути
право власності на житловий будинок і
належні до нього господарські будівлі
та споруди, що розташовані на спірній
земельній ділянці.

Відповідно до п.2 договору дарування
від 27.05.2013 року позивачка ОСОБА_2 так і
відповідачка ОСОБА_3 підтвердили той
факт, що на даній земельній ділянці ,
будівель та/або інших споруд не має,
будівельні роботи не проводяться.

Відповідно до п.9 договору дарування
від 27.05.2013 року ОСОБА_2 підтвердила, що
дарування здійснено за доброю волею,
без будь-яких погроз, примусу чи
насильства, як фізичного, так і
морального.

Згідно п.13 договору дарування від 27.05.2013
року6 - договір спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним; - договір не має
характеру фіктивного та удаваного
правочину.

Крім того, відповідно до акту перевірки
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил від
29.04.2014 року встановлено, що в ході
позапланової перевірки дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил,
виявлено порушення вимог ч.1 ст.29 ЗУ
«Про планування і забудову територій»,
який діяв на момент вчинення
правопорушення та ч.1 ст.34 ЗУ «Про
регулювання містобудівної
діяльності». Стан будівництва:
фундамент. На час перевірки будівельні
роботи не проводились. Приписом про
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил
зобов'язано з метою усунення виявлених
порушень - до 30.06.2014 року об'єкт
будівництва привести у відповідність
до вимог чинного містобудівного
законодавства; будівельні роботи
виконувати після реєстрації
повідомлення про початок виконання
будівельних робіт, що підтверджується
копією акту та припису від 29.04.2014 року.

Відповідно до ч.1, 2 ст.376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважається
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотним порушенням будівельних норм і
правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України до
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Зі змісту позовної заяви та пояснень в
судовому засіданні представника
позивачки вбачається, що позивачка
ОСОБА_2 під час укладення договору
дарування земельної ділянки
сподівалась, що відповідачка разом з
батьками побудує житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
та буде в ньому проживати, проте коли
вона дізналась про наміри відповідачки
ОСОБА_3 продати вказану земельну
ділянку, на якій розташований
фундамент, то вирішила, що відповідачка
мала намір заволодіти земельною
ділянкою з розташованим на ній
фундаментом для побудови житлового
будинку.

Однак ці обставини, на які посилається
позивачка ОСОБА_2, не можуть бути
підставами для визнання недійсним
договору дарування земельної ділянки,
з підстав ст.235 ЦК України, як удаваний,
так як позивачкою належним чином не
надано доказів, що підтверджують дані
обставини, крім того відповідно до п.13
договору дарування від 27.05.2013 року
вбачається, що як позивачка ОСОБА_2 так
і відповідачка ОСОБА_3 підтвердили той
факт, що договір дарування не має
характеру фіктивного та удаваного
правочину, а тому, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не
підлягають.

На підставі ст.ст.713, 235 ЦК України, п. 25
постанови Пленуму Верховного суду
України №9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 218, 224-227 ЦПК
України, Суд ,-

В И Р І Ш И
В :

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання недійсним договору
дарування земельної ділянки
укладеного 27 травня 2013 року між ОСОБА_2,
як «дарувальником» та ОСОБА_3, як
«обдарованою», площею 0,2383 га., цільовим
призначенням - для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибна ділянка), кадастровий номер
:001:0161, що розташована в АДРЕСА_3,
посвідчений Вижницькою державною
нотаріальною конторою 27.05.2013 року за
реєстровим №407, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. Апеляційна скарга
на рішення суду може бути подана
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а в разі проголошення
вступної та резолютивної частини
рішення - з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
до Апеляційного суду Чернівецької
області через Вижницький районний суд
Чернівецької області.

Дане заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Суддя:
І. А. Кибич