Справа № 167/259/14-ц Провадження №
22-ц/773/956/14 Головуючий у 1 інстанції:
Сіліч І.І. Категорія: 20 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

при секретарі - Шоцькій О.В.,

з участю прокурора Хомича О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на автомобіль за
апеляційною скаргою особи, яка не брала
участі в справі - прокурора Волинської
області на рішення Рожищенського
районного суду Волинської області від
25 березня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі-продажу дійсним та
визнання права власності на
автомобіль.

Покликався на те, що згідно усної
домовленості, яка відбулася 13
листопада 2008 року між ним та
відповідачем, купив в останнього за 42000
гривень автомобіль марки «КАМАЗ-5320», 1984
року випуску, номер шасі НОМЕР_3,
реєстраційний номер НОМЕР_1 з причіпом
ГКБ-8350, реєстраційний номер НОМЕР_2, що
перебуває на обліку в ОРЕВ УДАІ
Волинської області. Вказував, що
починаючи з 13 листопада 2008 року і по
даний час автомобіль перебуває у його
розпорядженні.

Просив визнати дійсним договір
купівлі-продажу та право власності на
даний транспортний засіб.

Рішенням Рожищенського районного суду
Волинської області від 25 березня 2014
року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалено визнати дійсним договір
купівлі-продажу автомобіля марки
«КАМАЗ-5320», 1984 року випуску, номер шасі
НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 з
причіпом ГКБ-8350, реєстраційний номер
НОМЕР_2, укладений 13 листопада 2008 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Визнано право власності ОСОБА_1 на
даний транспортний засіб.

Особа, яка не брала участі у справі -
прокурор Волинської області подав
апеляційну скаргу на зазначене рішення
суду. Вважає, що рішення є незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а отже, підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення прокурора,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід
задовольнити, а рішення суду скасувати
та ухвалити нове з наступних підстав.

Задовольняючи позов, місцевий суд
вважав, що позивач заплативши ОСОБА_2
за автомобіль 42000 грн., виконав умови
укладеного між ними договору
купівлі-продажу автомобіля, який
починаючи з 13 листопада 2008 року
перебуває у його розпорядженні та
користуванні, а відтак наявні правові
підстави для визнання за ОСОБА_1 права
власності на спірний автомобіль.

З такими висновками суду погодитися не
можна, оскільки вони зроблені з
порушенням норм матеріального права та
без належного з'ясування дійсних
обставин справи.

Відповідно до положень статті 328 ЦК
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно з ч. 1 ст. 334 ЦК України право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як визначено ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони
досягли згоди з усіх істотних умов
договору.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) продає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Зі змісту ст. 662 ЦК України вбачається,
що продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу. Продавець повинен
одночасно з товаром передати покупцеві
його приналежності та документи
(технічний паспорт, сертифікат якості
тощо), що стосуються товару та
підлягають переданню разом із товаром
відповідно до договору або актів
цивільного законодавства.

Договір купівлі-продажу є оплатним,
двостороннім, зобов'язуючим та
консенсуальним, основною і
визначальною його ознакою є перехід
майна у власність покупця.

Автомобіль марки «КАМАЗ-5320», 1984 року
випуску, номер шасі НОМЕР_3,
реєстраційний номер НОМЕР_1 з причіпом
ГКБ-8350, реєстраційний номер НОМЕР_2
зареєстровані на ім'я ОСОБА_2 (а. с. 7).

13 листопада 2008 року ОСОБА_2 видав
довіреність на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
якою уповноважив останніх безоплатно
бути його представниками при вирішенні
питань, пов'язаних з відчуженням
(продажем, обміном), передачею в оренду,
заставу належних йому транспортних
засобів (а. с. 5, 6).

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що підписуючи дані довіреності
відповідачем фактично було укладено
договір купівлі-продажу автомобіля
марки «КАМАЗ-5320» з причіпом ГКБ-8350.

За таких обставин справи та відповідно
до зазначених норм матеріального
права, суд першої інстанції дійшов
хибного висновку про те, що договір
купівлі-продажу автомобіля можна
визнати дійсним.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу
України, способом захисту цивільних
прав та інтересів може бути визнання
правочину недійсним. Тобто, визнання
правочину дійсним за загальним
правилом в судовому порядку неможливо.

Разом з тим, Цивільний кодекс України
передбачає випадок, коли правочин може
визнаватися дійсним в судовому
порядку, а саме: нікчемний правочин у
випадках, встановлених Цивільним
кодексом України (ч. 2 ст. 215 Цивільного
кодексу України). Тобто, дійсним в
судовому порядку може визнаватися саме
нікчемний правочин.

Одним з випадків нікчемного правочину
є правочин, укладений сторонами з
недодержанням сторонами вимоги закону
про нотаріальне засвідчення договору
(ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 20 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна зі сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Закон не вимагає обов'язкового
нотаріального засвідчення договору
купівлі-продажу автомобіля, тому суд
безпідставно застосував до спірних
правовідносин положення п. 3 ст. 334 ЦК
України й визнав дійсним укладений між
сторонами договір купівлі-продажу
автомобіля.

У свою чергу довіреність, яка була
видана позивачу - це лише письмовий
документ, який згідно з положеннями
цивільного законодавства України,
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами, ґрунтується на договорі та
визначає правовідносини, в яких одна
сторона (представник) зобов'язана або
має право вчиняти правочин від імені
другої сторони, яку вона представляє
(ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України) і ніяким
чином ця довіреність не свідчить про
перехід права власності від однієї
особи до іншої.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає
підставними доводи апеляційної скарги
особи, яка не брала участі у справі про
відсутність факту укладення договору
купівлі-продажу та відсутність підстав
для переходу від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 права
власності на спірний автомобіль.

Крім цього, постановою Кабінету
Міністрів України від 07 вересня 1998 року
№ 1388 «Про затвердження Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів» також передбачено
письмову форму договору
купівлі-продажу автомобілів.
Відповідно до вимог зазначеного
Порядку перед відчуженням
транспортний засіб повинен бути знятий
з обліку в підрозділі ДАІ.

В матеріалах справи відсутні дані, які
б свідчили про зняття ОСОБА_2 з обліку
автомобіля марки «КАМАЗ-5320» з причіпом
ГКБ-8350 з метою його подальшої
реалізації.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, в Державному реєстрі обтяжень
рухомого майна під № .02.2012 року
внесено відомості про заборону
відчуження спірного транспортного
засобу на підставі постанови слідчого
прокуратури Волинської області від
09.02.2012 року про накладення арешту на
автомобіль марки «КАМАЗ-5320» з причіпом
ГКБ-8350.

Оскільки допущені судом першої
інстанції порушення норм
матеріального права призвели до
неправильного вирішення справи,
оскаржуване рішення слід скасувати і
ухвалити нове рішення про задоволення
позову відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України.

З врахуванням положень ст. 88 ЦПК
України з позивача підлягає стягненню
судовий збір в дохід держави в розмірі
243 гривні 60 копійок.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу особи, яка не брала
участі в справі - прокурора Волинської
області задовольнити.

Рішення Рожищенського районного суду
Волинської області від 25 березня 2014
року в даній справі скасувати та
ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання догов

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 243
гривні 60 копійок судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: