Номер провадження: 22-ц/785/3166/14
Номер справи місцевого суду: 1518/1715/2012
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Плавич Н.Д.

суддів: Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М.

при секретарі - Орловій С.І.

у відкритому судовому засіданні у
присутності представника ОСОБА_2, по
ордеру і договором про надання
правової допомоги,

розглянула апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Любашівського районного
суду Одеської області від 21.01.2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3

про встановлення факту спільного
сумісного проживання однією сім'єю як
чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу,
визнання права власності на ? частину
житлового будинку з господарськими
будівлями,-

ВСТАНОВИЛА:

в листопаді 2012р. позивач ОСОБА_2
звернувся до Любашівського
районного суду із позовом до ОСОБА_3
про встановлення факту спільного
сумісного проживання однією сім'єю,
поділ спільного майна. Уточнив позовні
вимоги просив встановити факт
спільного сумісного проживання однією
сім'єю із відповідачем ОСОБА_3 як
чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу
в період з травня 2007 року по червень 2012
року та визнати за ним право власності
на ? ідеальну частину житлового будинку
із надвірними спорудами за адресою:
АДРЕСА_2 (а.с.168). В обґрунтування
позовних вимог позивач посилався на те,
що вони з відповідачем ОСОБА_3 25.11.2002
року зареєстрували шлюб, який між ними
було розірвано в 2005 році, між тим,
незважаючи на те, що шлюб між ними було
розірвано, з 2007 року вони почали знову
проживати однією сім'єю, вели спільне
господарство. 11.07.2009 року в них
народилася друга дитина, син ОСОБА_4, 08
серпня 2009 року за свої спільні кошти та
кошти їхніх батьків вони придбали
житловий будинок, що розташований по
АДРЕСА_2. Для придбання будинку у травні
2008 року він взяв кредит в ПАТ «
ПРИВАТБАНК» в сумі 15000 грн., також
позивач працював водієм на КАМАЗі, з
лютого 2009 р. по лютий 2012 р. він працював
охоронцем. Будинок був старий,
потребував ремонту, він з відповідачем
поступово провели ремонтні роботи:
поставили пластикові вікна,
поштукатурили кімнати, придбали
необхідний інвентар для
обслуговування будинку, меблі,
побутову техніку, замінили ворота,
огорожу навколо будинку. У 2010 році
побудували сарай, а в 2011 р. веранду.
Вартість домоволодіння становить 109602
грн. Сімейне життя не склалося, на
початку травня 2012 року відповідач
вигнала його з будинку, який вони
придбали під час сумісного проживання.
Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив про задоволення його
позову.

Відповідач ОСОБА_3 в суді 1 інстанції
позов не визнала, пояснювала, що вони з
позивачем відновили стосунки в 2007
році оскільки відповідач бажала, щоб у
дитини був батько. Між тим відновити
сім'ю не вдалося, позивач лише
періодично приходив до дітей раз у
тиждень до дому, в додальшому раз на
місяць. Будинок придбала за свої кошти,
допомогали батьки, позивач раніше
ніколи не претендував на будинок, іноді
допомогав з ремонтом, домовлявся за
будівельні матеріали. Не заперечувала,
що позивач працював, але гроші їй як
дружині не приносив, аліменти не
сплачував. З вини позивача в 2008 році
сталося ДТП, під час ДТП позивач розбив
свій автомобіль і ще три автомобіля,
кредит ним був оформлений для сплати
суми збитків. У вересні 2009 р. вона із
дітьми поселилася в спірний будинок, в
той час позивач був в м. Одесі на роботі,
приїжджав в будинок до дітей і до своєї
матері.

Рішенням суду 1 інстанції від 21.01.2014р. в
позові ОСОБА_2 відмовлено в повному
обсязі(а.с.71-72,т2).

В апеляційній скарзі апелянт, позивач
ОСОБА_2, просить рішення місцевого суду
від 21.01.2014р. скасувати, постановити нове
рішення про задоволення його позовних
вимог в повному обсязі, посилаючись на
порушення місцевим судом вимог
матеріального і процесуального права.

В апеляційному суді представник
апелянта доводи апеляційної скарги
підтримав.

Позивач, відповідач, представник
відповідача ОСОБА_3 не з'явилися до
апеляційного суду, про день і час
розгляду справи сповіщені, що
підтверджується зворотними
повідомленнями, які приєднані до
матеріалів справи.

У відповідності з вимогами ст. 305ч2 ЦПК
України неявка сторони, яка сповіщена
про день і час розгляду справи не
пререшкоджає її розглядові.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю - доповідача, доводи
скарги, колегія дійшла висновку
апеляційну скаргу відхилити з настуних
підстав.

По матеріалам справи встановлено, що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 25 листопада 2002 року, на підставі
рішення Любашівського районного суду
від 24 травня 2005 року шлюб між
сторонами розірвано (ас.158,т.1).
Сторони мають двох неповнолітніх
дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.150-151т.1).

На підставі договору купівлі - продажу
від 08 серпня 2009 року ОСОБА_6 продав, а
ОСОБА_3 ( відповідач) купила житловий
будинок по АДРЕСА_2 (а.с.7-8,т.1). Згідно
висновку Любашівського РБТІ вартість
житлового будинку із господарськими
будівлями складає 109602 грн., в тому числі
самочинно побудовано веранду та сарай
вартістю 68477 грн. (а.с.14,т1).

Позивач заявив позовні вимоги про
встановлення факту спільного
сумісного проживання однією сім'єю як
чоловіка і жинки без реєстрації шлюбу,
визнання права власності на ? частину
житлового будинку з господарськими
будівлями. В обгрунтування своїх
доводів посилався на те, що незважаючи,
що шлюб між ним і відповідачем було
розірвано, вони не припиняли сімейних
стосунків, проживали разом, у них
народилася дитина, разом за сумісні
кошти купили в 2009р. житловий будинок.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Згідно п. 20 постанови пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» при
застосуванні ст. 74 СК України, що
регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю (спільне
проживання, спільне ведення домашнього
господарства та спільний бюджет,
придбання майна для потреб сім'ї).

Враховуючи вимоги закону і роз'яснення
постанови Пленуму для визнання
відносин сторін як відносин фактичного
подружжя необхідно виявити факт
спільного співжиття жінки та чоловіка,
взаємну матеріальну допомогу та
підтримку, взаємне визнання та
виявлення подружніх відносин перед
третіми особами, інші обставини, що
свідчать про проживання жінки та
чоловіка однією сім'єю.

Частиною 2 ст. 21 СК України
встановлено, що проживання однією
сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є
підставою для виникнення у них прав та
обов'язків подружжя.

В ході розгляду справи не було зібрано
доказів тому, що між сторонами,
колишнім подружжям ОСОБА_3, після
розірвання шлюбу в травні 2005р.
залишилися відносини, які притаманні
подружжю.

В ході розгляду справи встановлено, що
позивач ОСОБА_2 зареєстрований АДРЕСА_1,
що підтверджується довідкою
Любашівської селищної ради та
відміткою про реєстрацію в паспорті
позивача (а.с.6, 161 т.1).

При розгляді справи були допитані
свідки з обох сторін, між тим, за їх
поясненнями не можна зробити висновок,
що сторони проживали разом як дружина і
чоловік. Свідки зі сторони позивача,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в ході
розгляду справи підтверджували, що на
прохання позивача ОСОБА_2 вони
виконували ремонтно-будівельні роботи
за адресою спірного будинку по АДРЕСА_2.
Між тим, сама відповідач не
спростовувала того факту, що позивач
надавав їй допомогу щодо організації
проведення ремонтних робіт в будинку
після укладання нею угоди. Свідок зі
сторони позивача, ОСОБА_11 в судовому
засіданні пояснював, що він приходив
до ОСОБА_2, коли той жив по вул.
Радянській, але в будинок не заходив.
Відповідач ОСОБА_3 також не
заперечувала, що позивач приходив в
будинок до неї, дітей. Факти приїзду
позивача у спірний будинок не
заперечувала і мати відповідача
ОСОБА_3, але вказаний свідок пояснювала,
що колишні подружжя після розлучення в
травні 2005р. лише намагалися в 2007р.
відновити сімейні стосунки, це було
тимчасово, тому що вони більше
сварилися внаслідок того, що позивач не
цінив сім'ю, любив вільно проводити час,
не відчував відповідальність. Гроші, що
зароблялися позивачем він витрачав на
особисті потреби. Такі саме пояснення
надала свідок ОСОБА_12

В ході розгляду справи судом 1
інстанції були перевірені доводи
позивача про те, що для укладання угоди
щодо спірного будинку він брав гроші в
Банку в кредит в розмірі 15000грн..
Встановлено, що в ПАТ «ПРИВАТБАНК»
позивач не отримував однією сумою
кредит в розмірі 15000 грн., а
користувався кредитною карткою в
період із 23.05.2008 р. по 31.08.2012 року,
отримавши за вказаний період кредит
частинами в розмірі 14710 грн. 53 коп. Крім
того в судовому засіданні не доведено,
на які потреби був використаний кредит
(а.с.18-21,т1). Крім того, позивач в судовому
засіданні пояснив, що перша сума за
будинок була сплачена в розмірі 8000
доларів, але його пояснення не
відповідають дійсності, оскільки
ОСОБА_6 та відповідач стверджували, що
перша сума була сплачена в гривнях, яка
по курсу складала 4000 доларів. За
висновком суду, цей факт є доказом тому,
що позивачу взагалі не були відомі
умови угоди щодо купівлі будинку .

Дав оцінку доказам, що зібрані по
справі і предствлені сторонами, суд 1
інстанції дійшов висновку, що
позивачем не був доказаний факт
спільного проживання позивача та
відповідача однією сім'єю, оскільки
відсутні докази сімейно-побутових
стосунків сторін, ведення ними
спільного господарства, єдиного
бюджету, придбання ними за спільні
кошти майна та продуктів харчування,
та інших суттєвих обставин, що
характеризують усталені відносини, що
притаманні подружжю і відмовив в
позові ОСОБА_2 в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт, позивач
не спростовув того, що не був щодня
дома, але пояснював це тим, що працював
в іншій місцевості, заробляв гроші для
сім'ї. Апелянт також посилається на те,
що відповідач, його дружина не
працювала, була вагітна, після пологів
повернулася до роботи в 2012р., стверджує,
що у відповідача взагалі не було грошей
сплатити по договору купівлі - продажу
за будинок. Вказані доводи не дають
підстав для скасування рішення суду 1
інстанції. Договір купівлі - продажу
спірного будинку був укладений
відповідачем 08.08.2009р., у вказаний період
сторони не перебували у
зареєстрованому шлюбі. Позивачем не
надано допустимих доказів тому, що
гроші за будинок за вказаною угодою
сплачувалися ним та відповідачем
разом. Позивачем також не надано
доказів тому, що на час укладання угоди
сторони проживали разом як дружина і
чоловік. Ті факти, що позивач
відвідував періодично відповідача,
свою першу дитину, відвідував дружину
у період вагітності, не дає підстав для
висновку про те, що після розірвання
шлюбу у травні 2005р. сторони
продовжували проживати разом однією
сім'єю як чоловік і дружина.

Позивач в апеляційній скарзі також
посилається на те, що відповідач
забрала виконавчий лист у виконавчій
службі по стягненню аліментів в 2007р. і
відновила свої вимоги щодо аліментів
лише в вересні 2012р., це є прямим доказом
тому, що з 2007р. по 2012р. вони з
відповідачем проживали разом однією
сім'єю. Вказаний довід колегія
проаналізувала, але вважає, що аліменти
позивач сплачує на дитину, не виключно,
що у вказаний період часу, у зв'язку з
народженням другої дитини позивач
добровільно допомогав колишній
дружині.

Крім того, позивач стверджує, що
спірний будинок не був оформлений на
нього, оскільки він є винним у ДТП і не
бажав, щоб за рахунок вартості будинку
відшкодовувалися збитки. Колегія
звертає увагу, що договір купівлі -
продажу був укладений 08.08.2009р. Рішення
суду щодо стягнення з позивача
грошових сум в порядку регресу за
наслідками ДТП було ухвалено 14.10.2011р.

З урахуванням зазначеного, колегія
відхиляє апеляційну скаргу, рішення
суду 1 інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч1 п1, 308, 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
рішення Любашівського районного суду
Одеської області від 21.01.2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
встановлення факту спільного
сумісного проживання однією сім'єю як
чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу,
визнання права власності на ? частину
житлового будинку з господарськими
будівлями залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно після
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: Плавич Н.Д.

Ващенко Л.Г.

Вадовська Л.М.