Справа № 366/517/14-ц Головуючий у І
інстанції Ткаченко Ю.В.Провадження №
22-ц/780/3151/14 Доповідач у 2 інстанції
ЯворськийКатегорія 47
РІШЕННЯ

Іменем України

10 червня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського
М.А.,

суддів:
Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі:
Бевзюк М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Іванківського районного суду
Київської області від 25 березня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зазначеним позовом у
відповідності до норм ст. 180 Сімейного
кодексу України та просила стягнути з
відповідача аліменти на її користь на
утримання неповнолітньої дочки у
твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн
щомісячно до її повноліття, починаючи з
дня подання заяви до суду.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
01.07.2006 р. між нею та відповідачем
зареєстровано шлюб (актовий запис № 594),
від якого вони мають неповнолітню
дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає
разом із позивачкою та перебуває на її
утриманні, так як останні 7 років
подружжя не проживає однією сім'єю,
хоча шлюб офіційно не розірвано.

Матеріальна допомога на дитину від
відповідача не здійснюється, однак
дуже необхідна, оскільки дитина
страждає хронічними захворюваннями,
перебуває на диспансерному обліку та
потребує частого обстеження та
лікування.

Рішенням Іванківського районного суду
Київської області від 25 березня 2014 року
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь
ОСОБА_2 на утримання їх спільної доньки
ОСОБА_3 у розмірі 900 грн щомісяця до
досягнення дитиною повноліття з
моменту подання позовної заяви та
стягнуто на користь держави судовий
збір у розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати вказане рішення
районного суду та відмовити в
задоволенні позову, посилаючись на те,
що суд не звернув уваги на той факт, що
на його утриманні знаходиться бабуся,
тому вважає, що рішення ухвалено з
порушенням норм процесуального та
матеріального права.

Не підтримуючи доводів апеляційної
скарги, позивачка подала заперечення, в
яких посилається на правомірність та
законність рішення, а тому просить
апеляційну скаргу відхилити, рішення
Іванківського районного суду
Київської області від 25 березня 2014 року
залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися на розгляд вказаної
справи, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги в межах визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
рішення суду повинно бути змінено, а
апеляційна скарга задоволена частково,
виходячи з наступного.

Згідно до ст. 309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
01 липня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був
укладений шлюб, зареєстрований у
відділі реєстрації актів цивільного
стану Шевченківського районного
управління юстиції м. Києва, актовий
запис № 594.

Від шлюбу мають неповнолітню доньку
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки № 79 від 23 січня 2014 року,
виданої виконавчим комітетом
Феневицької сільської ради
Іванківського району Київської
області встановлено, що ОСОБА_2
проживає в АДРЕСА_1 та згідно довідки №
153 від 12 лютого 2014 року разом з нею
проживає та знаходиться на її
утриманні - ОСОБА_3, 2006 р. н.

Відповідно до довідки від 14 лютого 2014
року КЗ Іванківської райради
«Іванківський центр первинної
медико-санітарної допомоги» ОСОБА_3
перебуває на диспансерному обліку у
зв'язку з гіпоплазмою правої нирки із
фактором ризику цукрового діабету.

Вирішуючи вказаний спір та
задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідач як батько дитини відповідно
до вимог ст. 180 СК України зобов'язаний
утримувати свою дитину до досягнення
нею повноліття, однак даного свого
зобов'язання не виконує, при цьому має
не офіційний дохід, тому, із врахування
обставин справи, визначив розмір
аліментів у твердій грошовій сумі в
розмірі 900 грн.

Колегія суддів не може погодитися із
зазначеним висновком суду в частинні
стягнення з відповідача на користь
позивачки розміру аліментів у сумі 900
грн виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач, матеріальної допомоги, яка
вкрай необхідна, на утримання доньки не
надає, участі у вихованні дитини не
приймає, так як протягом останніх семи
років сторони по справі не проживають
однією сім'єю.

Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного
Кодексу України батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Згідно ст. 181 СК України за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів,
відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків і т.д.

У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 при апеляційному розгляді
надано довідку, якою засвідчується
прийняття його на посаду рекламного
агента ТОВ «Ланет Нетворк» згідно
Наказу № 103-к від 07.04.2014 року з посадовим
окладом 2075 грн., що свідчить про
постійне місце роботи відповідача.

Виходячи з вищезазначеного, та
враховуючи, що відповідач має
офіційний щомісячний дохід, то з нього
слід стягнути у відповідності до норм
ч.1 ст. 183 СК України аліменти на
утримання неповнолітньої дочки у
розмірі ? частини від усіх видів
заробітку, але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 24 лютого
2014 року і до досягнення дитиною
повноліття.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
в частині стягнення з відповідача
аліментів у твердій грошовій сумі у
відповідності до норм ст. 309 ЦПК України
підлягає зміні у зв'язку з неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи, тому, викладені в
апеляційній скарзі доводи підлягають
частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 180 - 184 СК України,
ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Іванківського районного суду
Київської області від 25 березня 2014 року
в частині визначення розміру аліментів
змінити, стягнувши із ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Києва,
зареєстрованого і проживаючого у
АДРЕСА_2 ідентифікаційний податковий
номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання неповнолітньої
дочки ОСОБА_3 в розмірі ? частини від
усіх видів заробітку, але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з 24
лютого 2014 року і до досягнення дитиною
повноліття.

В іншій частині рішення Іванківського
районного суду Київської області від 25
березня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:
М.А.Яворський

судді:

Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв