Київський районний суд м. Одеси
________________________________________________________________________
____________________________________________________________
Справа № 520/3531/14-ц
Провадження № 2/520/3854/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.04.2014 року Київський
районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Реви С.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Першого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції про
виключення майна із-під арешту,суд, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з
вказаним позовом, в якому посилається
на те, що 07 серпня 2013 року Київський
районний суд м. Одеси постановив
рішення по справі № 520/8619/13-ц, яким
скасував постанову державного
виконавця Першого Малиновського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
від 14 серпня 2003 року за № АА 255066 та № АА
255068 про накладення арешту на нерухоме
майно та оголошення заборони на його
відчуження, а саме: 1/4 частини квартири
АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3, рішення
набрало законної сили.

На підставі вказаного рішення,
ОСОБА_1 звернулася до Реєстраційної
служби Одеського міського управління
юстиції із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень для
проведення державної реєстрації
припинення обтяження, а саме арешту 1/4
частини квартири АДРЕСА_1, яка належала
ОСОБА_3.

28 жовтня 2013 року державний
реєстратор прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції
постановив рішення за № 7295329, яким
відмовив ОСОБА_1 у державній реєстрації
припинення обтяження, оскільки у
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна відсутній
запис щодо наявності обтяження у
вигляді арешту 1/4 частини квартири
АДРЕСА_1, який був накладений на
підставі постанови Першого
Малиновського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції від 14 серпня 2003
року.

При цьому, державний реєстратор
прав на нерухоме майно у своєму рішенні
зазначив, що в Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна є
запис про наявність обтяження у
вигляді арешту на зазначений об'єкт
нерухомого майна, що накладений на
підставі постанови Приморського
районного відділення державної
виконавчої служби управління юстиції
м. Одеси.

12 грудня 2013 року ОСОБА_1
звернулася із заявою до Першого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про скасування
арешту з майна, яке належало
ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
який був накладений постановою
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції від 02 квітня 2001
року.

Листом від 28 січня 2014 року за № 878
Перший Приморський відділ державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції повідомив ОСОБА_1
про неможливість скасувати арешт,
оскільки завершені виконавчі
провадження зберігаються лише 3 роки,
після чого знищуються.

Оскільки на теперішній час зняти
арешт з майна ОСОБА_3 неможливо у
зв'язку із знищенням виконавчого
провадження, тому ОСОБА_1 просить суд
скасувати постанову Приморського
районного відділення державної
виконавчої служби управління юстиції у
м. Одеси (б/н) від 02 квітня 2001 року про
накладення арешту на нерухоме майно та
оголошення заборони на його
відчуження, а саме: 1/4 частини АДРЕСА_2,
яка належала ОСОБА_3, зареєстрованої в
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна за № 8170360.

У судовому зсіданні представник
позивачки ОСОБА_1 позов підтримав та
просив суд його задовольнити з підстав,
викладених у позові.

Представник відповідача Першого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції у судове засідання
не з`явився, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, однак про причини неявки суд не
повідомив.

Вислухавши пояснення
представника позивачки ОСОБА_1,
дослідивши матеріали справи в межах
заявлених позовних вимог та оцінивши
надані докази в їх сукупності, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
належала на праві спільної часткової
власності в рівних частках квартира
АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 10 жовтня
1994 року за № 1395 (а. с. 7).

25 грудня 2000 року Центральний
місцевий суд м. Одеси видав виконавчий
лист № 1-576 про конфіскацію майна, яке
належить ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
яке 19 липня 2002 року видав відділ
реєстрації актів громадянського стану
Жовтневого районного управління
юстиції м. Одеси.

05 квітня 2004 року ОСОБА_1
звернулася із заявою до Першого
Малиновського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 1-576 у
зв'язку із смертю ОСОБА_3.

27 травня 2004 року Перший
Малиновський відділ державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції виніс постанову про
закінчення виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 1-576 у зв'язку із смертю ОСОБА_3
та скасування постанов за № АА 255066 та
№ АА 255068 від 14 серпня 2003 року про
арешт майна боржника та заборону на
його відчуження.

08 червня 2012 року ОСОБА_1
звернулася із заявою до Першого
Малиновського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про скасування
арешту з майна, яке належало ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, яке
зареєстровано 13 січня 2010 року в єдиному
реєстрі відчуження об'єктів нерухомого
майна за № 9417043, але їй було відмовлено,
оскільки завершені виконавчі
провадження зберігаються лише 3 роки,
після чого знищуються.

У зв'язку з чим, ОСОБА_1 звернулася
до суду із відповідним позовом, який 07
серпня 2013 року був задоволений у
повному обсязі шляхом скасування
постанови державного виконавця
Першого Малиновського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції від 14
серпня 2003 року за № АА 255066 та № АА 255068
про накладення арешту на нерухоме
майно та оголошення заборони на його
відчуження, а саме: 1/4 частини квартири
АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3.Рішення
набрало законної сили.

На підставі вказаного рішення,
ОСОБА_1 звернулася до Реєстраційної
служби Одеського міського управління
юстиції із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень для
проведення державної реєстрації
припинення зазначеного вище обтяження.

Однак, державний реєстратор прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
рішенням № 7295329 від 28 жовтня 2013 року
відмовив ОСОБА_1 у державній реєстрації
припинення обтяження, оскільки у
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна відсутній
запис щодо наявності цього обтяження.

Крім того, з вказаного рішення
державного реєстратора вбачається, що
в Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна є запис про
наявність обтяження у вигляді арешту
на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, яка
належала ОСОБА_3, що накладений на
підставі постанови Приморського
районного відділення державної
виконавчої службиуправління юстиції м.
Одеси.

12 грудня 2013 року ОСОБА_1
звернулася із заявою до Першого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про скасування
зазначеного арешту, але листом від 28
січня 2014 року за № 878 державна
виконавча служба повідомила ОСОБА_1 про
неможливість скасувати арешт, оскільки
завершені виконавчі провадження
зберігаються лише 3 роки, після чого
знищуються.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України передбачає, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Право
приватної власності є непорушним.

Згідно із ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК
України, власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України
передбачено, що право власності є
непорушним, та ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Положеннями ст. 391 ЦК України
встановлено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним прав користування та
розпорядження своїм майном.

Вимоги статті 60 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачають, а саме особа, яка вважає,
що майно, на яке накладено арешт,
належить їй, а не боржникові, може
звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення
про зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. Копія постанови про зняття
арешту з майна надсилається боржнику
та органу (установі), якому була
надіслана для виконання постанова про
накладення арешту на майно боржника.

Таким чином, на підставі ст. 60
Закону України «Про виконавче
провадження» позивачка ОСОБА_1, як
власник має право вимагати від
відповідача усунення перешкод у
користуванні та розпорядженні
належною їй квартирою.

Відтак, позов ОСОБА_1 про
виключення майна із-під арешту, який
було накладено постановою
Приморського районного відділення
державної виконавчої службиуправління
юстиції у м. Одесивід 02 квітня 2001 року,
зареєстрованої в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна за № 8170360, на нерухоме майно та
оголошення заборони на його
відчуження, а саме: 1/4 частини АДРЕСА_2,
яка належала ОСОБА_3, підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215,
224-225 ЦПК України, на підставі ст. 41
Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 391
ЦК України, ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову Першого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції від 02 квітня 2001 року
(б/н), зареєстрованої в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна за № 8170360, про накладення арешту
на нерухоме майно та оголошення
заборони на його відчуження, а саме: 1/4
частини квартири АДРЕСА_4, яка належала
ОСОБА_3.

Дане заочне рішення може бути
переглянуто Київським районним судом
за письмовою заявою відповідача про
перегляд заочного рішення, яку може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення, рішення може бути
оскаржено до Апеляційного суду
Одеської області в загальному порядку
шляхом подання до Київського районного
суду міста Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів.

Суддя
Рева С. В.