Справа № 372/124/14-ц Головуючий у І
інстанції Мора О.М.Провадження №
22-ц/780/3217/14 Доповідач у 2
інстанції ОлійникКатегорія 46
УХВАЛА

Іменем України

18 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Іванової І.В., Фінагєєва
В.О.,

при секретарі Власенко О.В.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Обухівського районного
суду Київської області від 20 березня
2014 року в справі за позовом
Трипільської сільської ради
Обухівського району до ОСОБА_2, ОСОБА_1
про зобов'язання звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року Трипільська сільська
рада Обухівського району Київської
області звернулася з вказаним позовом
до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про зобов'язання
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку, посилаючись на те, що
відповідачі самовільно, без оформлення
передбачених ст.ст.125, 126 Земельного
кодексу України документів, займають
незаконно земельну ділянку площею 0,11
га по АДРЕСА_1, яка знаходиться між
земельними ділянками ФОП ОСОБА_3 та
гр.ОСОБА_4 у селі Трипілля Обухівського
району Київської області.

Трипільською сільською радою рішенням
№55 від 05 липня 2013 року «Про утворення
комісії щодо здійснення контролю за
дотриманням земельного законодавства
на території Трипільської сільської
ради» утворено комісію щодо здійснення
контролю за дотриманням земельного
законодавства на території
Трипільської сільської ради.

Даною комісією 17 липня 2013 року була
здійснена перевірка ОСОБА_2 та ОСОБА_1
щодо дотримання ними земельного
законодавства при використанні
земельної ділянки по АДРЕСА_1 та
зафіксовано незаконне використання
земельної ділянки площею 0,11га без
будь-яких правовстановлюючий
документів.

Комісія склала акт перевірки
дотримання земельного законодавства
на території Трипільської сільської
ради від 17 липня 2013 року та здійснила
фотофіксацію порушення гр.ОСОБА_2 та
гр.ОСОБА_1, який є її представником.

Позовач зазначав, що відповідно до
вказаного вище акту та наявних фото
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 самовільно займають
земельну ділянку площею 0,11 га під
розміщення будівельних матеріалів
(блоки). Ділянка огороджена парканом і
доступ на земельну ділянку обмежений.

Також Державна інспекція сільського
господарства Київської області в особі
державного інспектора-головного
спеціаліста відділу оперативного
контролю за дотримання вимог
земельного законодавства Ковальчук
Ю.В. та провідним фахівцем ОСОБА_6 була
проведена перевірка з питання
дотримання вимог земельного
законодавства гр.ОСОБА_2 та її
представником ОСОБА_1

За наслідками перевірки було складено
акт №124/77 від 03 вересня 2012 року в якому
зазначено, що відповідачі
використовують земельну ділянку
орієнтовною площею 0,11 га під
розміщення пасіки, яка огороджена
парканом (сітка металева). Документи
які передбачені ст.ст.125, 126 Земельного
кодексу України не надані.

Позивач вважав, що оскільки земельна
ділянка по АДРЕСА_1 у селі Трипілля
належить до комунальної власності села
Трипілля Обухівського району
Київської області, то виключно
Трипільська сільська рада має право
розпоряджатися нею.

Встановлено, що будь-яких рішень про
передачу вказаної земельної ділянки
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Трипільською
сільською радою не приймалося і
документи, що посвідчують право
користування нею у відповідачів
відсутні.

Трипільська сільська рада
Обухівського району Київської області
зазначала, що відповідачами при
самовільному захопленні земельної
ділянки порушено ряд норм Земельного
кодексу України, а тому представник
позивача просив позовні вимоги
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 20 березня 2014
року позовні вимоги Трипільської
сільської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про
зобов'язання звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
площею 0,11га по АДРЕСА_1 в селі Трипілля
Обухівського району Київської області,
привівши її до первісного та
придатного для використання стану
шляхом демонтажу паркану та звільнення
її від будівельних матеріалів.

Вирішено стягнути з ОСОБА_2 та з ОСОБА_1
в рівних частинах суму сплаченого
судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп.
на користь Трипільської сільської ради
Обухівського району Київської області.

В апеляційній скарзі з підстав
порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться
питання про скасування рішення та
ухвалення нового, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що Трипільською
сільською радою рішенням №55 від 5 липня
2013 року «Про утворення комісії щодо
здійснення контролю за дотриманням
земельного законодавства на території
Трипільської сільської ради» утворено
комісію щодо здійснення контролю за
дотриманням земельного законодавства
на території Трипільської сільської
ради.

Даною комісією була здійснена 17 липня
2013 року перевірка ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо
дотримання ними земельного
законодавства при використанні
земельної ділянки по АДРЕСА_1 та
зафіксовано незаконне використання
земельної ділянки площею 0,11 га без
будь-яких правовстановлюючий
документів.

Комісія склала акт перевірки
дотримання земельного законодавства
на території Трипільської сільської
ради від 17 липня 2013 року і здійснила
фотофіксацію порушення ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, який є її представником.

За наслідками перевірки було складено
акт №124/77 від 3 вересня 2012 року, в якому
зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (її
представник) використовують земельну
ділянку орієнтовною площею 0,11 га під
розміщення пасіки.

Судом першої інстанції також вірно
встановлено, що в судовому засіданні
відповідачами по справі не надано
належних документів, передбачених
Земельним кодексом України, які
посвідчують право власності чи право
користування за відповідачем спірною
земельною ділянкою.

За ст.17 Земельного кодексу України
передача земельних ділянок у
колективну та приватну власність
проводиться Радами, на території яких
розташовані земельні ділянки.

Відповідно до ст.118 даного кодексу
«громадянин, зацікавлений у одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної державної
адміністрації або ради за місцем
знаходження земельної ділянки; у заяві
зазначаються бажані розміри та мета її
використання; відповідна
адміністрація або рада розглядає заяву
і в разі згоди на передачу земельної
ділянки надає дозвіл на розробку
проекту її відведення».

За ст.14 Конституції України право
власності на землю гарантується. Це
право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону, а згідно ст.19 Конституції
України - органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст.ст.125,126 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником документу, що посвідчує
право власності на земельну ділянку, та
його державної реєстрації; право
власності на земельну ділянку
посвідчується державними актами.

Відповідно до 81 ЗК України громадяни
України набувають право власності на
земельні ділянки на підставі придбання
за договором купівлі-продажу,
дарування, міни, іншими
цивільно-правовими угодами,
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності.

За ч.2 ст.373 ЦК України право власності
на землю (земельну ділянку) набувається
і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд і має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
кодексу. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст.212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене, судом першої
інстанції вірно зазначено, що
відповідачами у справі належних
доказів на підтвердження заперечень
проти позовних вимог не наведено, а їх
доводи ґрунтуються на припущеннях та
не підтверджуються матеріалами справи.

Згідно зі ст.152 Земельного кодексу
України власник земельної ділянки може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язанні з позбавленням
права володіння земельною ділянкою і
відшкодування завданих збитків.

Статтею 212 Земельного кодексу України
визначено, що самовільно зайняті
земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або
землекористувачам без відшкодування
витрат, понесених за час незаконного
користування, повернення самовільно
зайнятих земельних ділянок
провадиться за рішенням суду.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку. задовольнивши
позовні вимоги в повному обсязі,
оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 всупереч
вимог закону використовують спірну
земельну ділянку без
правовстановлюючих документів, а тому
земельна ділянка відповідно до вимог
ст.212 Земельного кодексу України
підлягає звільненню та поверненню
власнику з приведенням її у придатний
для використання стан.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права безпідставні,
спростовуються матеріалами справи та
висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 20 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської
області набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:
Олійник В.І.

Судді:
Іванова І.В.

Фінагєєв В.О.