Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді
Григоренка М.П.,

суддів: Ковальчук Н.М.,
Максимчук З.М.,

секретар судового засідання Демчук
Ю.Ю., з участю представника відповідача
ОСОБА_1, розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення
Володимирецького районного суду від 09
квітня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права
на спадкування,

В С Т А Н О
В И Л А :

20 листопада 2013 року ОСОБА_3
звернулася в Володимирецький районний
суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просила
усунути останню від права на
спадкування за законом, після смерті
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, так
як та ухилялась від надання допомоги
спадкодавцеві, який перебував у
безпорадному стані.

Рішенням Володимирецького районного
суду від 09 квітня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 від права на
спадкування за законом, після смерті її
батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп.

В поданій на рішення суду апеляційній
скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1
покликається на його незаконність,
через порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також невідповідність
висновків суду дійсним обставинам
справи.

______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1183/2014
Головуючий у 1 інстанції :
Закревський Л.В.

Доповідач :
Григоренко М.П.

Вказує, що суд першої інстанції
безпідставно дійшов висновку про те, що
ОСОБА_2 ухилялась від надання
допомоги своєму батькові, який через
стан свого здоров'я перебував у
безпорадному стані.

Покликаючись у своєму рішенні на
інформацію Володимирецької
протитуберкульозної лікарні № 113 від
25.06.2013 року, суд не зазначив яким саме
був тривалий період хвороби ОСОБА_4 і
покази свідків з даного приводу є
суперечливими.

Те, що ОСОБА_3 здійснила поховання
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також не підтверджує
того, що позивач здійснювала тривале
опікування вказаних осіб і тому не може
слугувати підставою для надання їй
права на спадкування, а дає лише
підстави звернутись до спадкоємців у
порядку ч. 1 ст. 1232 ЦК України з питанням
про відшкодування витрат на поховання,
але позивач таких вимог не пред'являла.

Крім того, місцевий суд, зробивши
висновок про ухилення відповідача -
ОСОБА_2 від надання допомоги
спадкодавцеві не дав жодної оцінки
доводам відповідача про те, що вона не
могла надати такої допомоги, оскільки
далеко проживала, не була обізнана про
стан здоров'я спадкодавця, так як не
спілкувалася з ним із дитинства, коли
батьки розлучилися, і вона переїхала з
мамою жити у Запоріжжя. Також на її
утриманні є малолітня дитина, чоловік
не працює, отримувала малі доходи та з
допомогою мами продовжувала навчання у
вищому навчальному закладі.

Зазначає, що позивач не проживала із
спадкодавцем на час його смерті та не
подала у шестимісячний строк заяви про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_4, а також не відноситься до осіб,
які є такими, що прийняли спадщину
незалежно від подання заяви, тому
ОСОБА_3 спадщину не прийняла та не
набула права на спадкування.

Із довідки нотаріальної контори
вбачається, що після смерті ОСОБА_4 була
подана заява про прийняття спадщини
лише від імені ОСОБА_2

Із цих підстав просить скасувати
оскаржуване рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

В ході апеляційного розгляду справи
представник відповідача підтримала
апеляційну скаргу та просила її
задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги та вивчивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Приймаючи рішення про усунення
ОСОБА_3 від права на спадкування за
законом після смерті свого батька
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, суд
першої інстанції керувався
положеннями ч. 5 ст. 1224 ЦК України так як
вважав встановленим, що відповідач
ухилялась від надання допомоги
спадкодавцеві, який через стан свого
здоров'я потребував такої допомоги.

При цьому суд першої інстанції у своєму
рішенні вказав, що хоча позивач і є
спадкоємцем третьої черги після смерті
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, але
оскільки вона тривалий час опікувалась
останнім, надавала йому матеріальну та
іншу допомогу, тому також має право на
спадкування.

Проте, на розсуд колегії суддів,
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню, у зв'язку із недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими та
неправильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права,
з ухваленням у справі нового рішення.

По справі встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 є спадкоємицею першої черги за
законом після смерті свого батька
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а
позивачка є двоюрідною сестрою
останнього.

Частиною 5 статті 1224 ЦК України
передбачено, що за рішенням суду особа
може бути усунена від права на
спадкування за законом, якщо буде
встановлено, що вона ухилялась від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми
закону, суд при вирішенні такої справи
повинен установити і факт ухилення
особи від надання спадкодавцеві
допомоги, і факт перебування
спадкодавця в безпорадному стані через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
та його потребу в допомозі цієї особи.
Безпорадний стан слід розуміти як
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво фізично та
матеріально самостійно забезпечити
умови свого життя, у зв'язку з чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування. Ухилення особи
від надання допомоги спадкодавцеві,
який потребував допомоги, полягає в її
умисних діях чи бездіяльності,
спрямованих на уникнення від обов'язку
забезпечити підтримку та допомогу
спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане
з винною поведінкою особи, яка
усвідомлювала свій обов'язок, мала
можливість його виконувати, але не
вчиняла необхідних дій. Таким чином,
ухилення характеризується умисною
формою вини.

Проте, усупереч вимогам ст. ст. 213 - 215 ЦПК
України суд першої інстанції
зазначених обставин не встановив та
зробив помилковий висновок про
ухилення відповідача від надання
допомоги спадкодавцю, ураховуючи те, що
за змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України лише при
одночасному настанні цих обставин і
доведеності зазначених фактів у їх
сукупності спадкоємець може бути
усунений від права на спадщину.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у пункті 6 постанови Пленуму Верховного
Суду України „Про судову практику у
справах про спадкування" від 30 травня
2008 року № 7, правило абзацу другого
частини третьої статті 1224 ЦК
стосується особи, яка зобов'язана була
утримувати спадкодавця згідно з
нормами Сімейного кодексу України
(далі - СК). Факт ухилення особи від
виконання обов'язку щодо утримання
спадкодавця встановлюється судом за
заявою заінтересованої особи (інших
спадкоємців або територіальної
громади). При цьому слід враховувати
поведінку особи, розуміння нею свого
обов'язку щодо надання допомоги, її
необхідність для існування
спадкодавця, наявність можливості для
цього, та свідомого невиконання такою
особою встановленого законом
обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем,
який мав право на утримання, позову про
стягнення аліментів до особи, яка
претендує на спадщину, не є достатньою
підставою для відмови в позові про
усунення від права на спадкування.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК
стосується всіх спадкоємців за
законом, зокрема й тих, які відповідно
до СК не були зобов'язані утримувати
спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від
права на спадкування може бути
пред'явлена особою, для якої таке
усунення породжує пов'язані зі
спадкуванням права та обов'язки,
одночасно з її позовом про одержання
права на спадкування з підстав,
визначених у частині другій статті 1259
ЦК.

Однак, позивач ОСОБА_3, заявивши позов
про усунення ОСОБА_2 від права
спадкування після смерті свого батька,
позов про одержання права на
спадкування з підстав, визначених у
частині другій статті 1259 ЦК України, не
заявляла і тому суд першої інстанції не
повинен був робити будь-які висновки у
своєму рішенні з даного приводу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог.

З огляду на те, що у ОСОБА_3 не ставила
питання про зміну черговості одержання
права на спадкування і в матеріалах
справи відсутні безперечні та
достовірні докази, які підтверджували
б факт перебування спадкодавця ОСОБА_4
у безпорадному стані та свідомого
ухилення відповідача від надання
допомоги останньому, тому в
задоволенні позовних вимоги позивачу
має бути відмовлено.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Володимирецького районного
суду від 09 квітня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про усунення від права на спадкування
за законом, після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 121
грн. 80 коп., в рахунок відшкодування
судових витрат, пов'язаних із сплатою
судового збору за подачу апеляційної
скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Григоренко М.П.

Судді :
Ковальчук Н.М.

Максимчук З.М.