№ провадження 2/208/86/14
РІШЕННЯ

Іменем
України

12 червня 2014 р.
м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області у складі: головуючого - судді
Ізотова В.М., при секретарі Кушта І.О., за
участю представника позивача -Дяченко
В.О. та відповідача ОСОБА_2, розглянувши
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 «про
стягнення заборгованості за кредитним
договором»,

встановив:

12 грудня 2013 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом в якому
послався на те. що 06 жовтня 2006 року між
Відкритим акціонерним товариством
комерційний банк "Надра", назву якого в
подальшому було змінено на Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Надра», та відповідачем ОСОБА_2
був укладений кредитний договір №
8/2006/978-к/1330-А, за умовами якого Банк
надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 12452 Євро 49
центів з кінцевим терміном повернення
до 05 жовтня 2011 року зі сплатою 8,5% річних
за користування кредитом.

В забезпечення кредитних зобов'язань
за зазначеним кредитним договором, 06
жовтня 2006 року між Відкритим
акціонерним товариством комерційний
банк "Надра", назву якого в подальшому
було змінено на Публічне акціонерне
товариство комерційний банк «Надра»,
та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений
договір поруки, відповідно до умов
якого ОСОБА_3 зобов'язалась перед
банком відповідати за невиконання
ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, що
випливають з кредитного договору №
8/2006/978-к/1330-А, у повному обсязі.

Оскільки відповідачі свої зобов'язання
за кредитним договором та договором
поруки не виконують, позивач просить
стягнути з них солідарно на користь
банку заборгованість, яка станом на
14.10.2013 року становить 19327 Євро 27 центів -
основного боргу та 908967,17 грв. комісії,
пені, та штрафу, з яких: заборгованість
за сумою кредиту - 12136,62 Євро:
заборгованість за процентами - 7190,65
Євро; пеня - 851708,36 грв.; штраф - 13502,62 грв.:
комісія - 43756,19 грв.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала та просила
задовольнити у повному обсязі,
пославшись на обставини зазначені у
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та
суду пояснив, що, дійсно, згідно
укладеного 06.10.2006 року між ним та ВАТ КБ
"Надра" кредитного договору, він
отримав від банку кредит у сімі 12452 Євро
49 центів, які зобов'язався повернути до
05.10.2011 року з виплатою 8,5% річних. Після
укладення кредитного договору він
протягом двох місяців платив банку
визначені договором суми але в
подальшому, в зв'язку з скрутним
матеріальним становищем, платити
перестав. Разом з тим, оскільки позивач
пропустив строк позовної давності він
просить з цієї причини у позові
відмовити.

Відповідачка ОСОБА_3 у судові засідання
не з'явилась надавши суду заяву в якій
просила розглядати справу за її
відсутності.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд,
встановивши викладені нижче факти та
відповідні до них правовідносини,
дійшов до наступного висновку.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 629
ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 06.10.2006 року між
Відкритим акціонерним товариством
комерційний банк "Надра", назву якого в
подальшому було змінено на Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Надра», та відповідачем ОСОБА_2
був укладений кредитний договір №
8/2006/978-к/1330-А, відповідно до умов якого
Банк надав а ОСОБА_2 отримав кредит в
розмірі 12452 Євро 49 центів, з кінцевим
терміном повернення кредиту до 05
жовтня 2011 року з виплатою 8,5% річних
(а.с.5-6).

В забезпечення вищезазначених
кредитних зобов'язань, 06.10.2006 року між
позивачем та відповідачкою ОСОБА_3 був
укладений договір поруки, відповідно
до умов якого остання поручилась перед
позивачем за належне виконання ОСОБА_2
зобов'язань за кредитним договором №
8/2006/978-к/1330-А та взяла на себе
відповідальність перед банком у
випадку невиконання ОСОБА_2 зобов'язань
за кредитом у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору, та вимог цього кодексу інших
актів цивільного ;аконодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв діловою обігу
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно п.п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.4 Кредитного
договору № 8/2006/978-к/1330-А позичальник
-відповідач ОСОБА_2, отримавши кредитні
кошти, зобов'язався: повертати кредит
та сплачувати передбачені договором
платежі шляхом здійснення
перерахування на рахунок Банку суму
чергового мінімального необхідного
платежу у розмірі 287 Євро 94 цента
щомісячно до 20 числа наступного місяця.
Кінцевий термін повернення кредиту
05.10.2011 року.

Разом з тим, ОСОБА_2, уклавши кредитний
договір та отримавши грошові кошти на
умовах повернення строковості та
платності, в січні 2007 року припинив
виконувати свої зобов'язання за
вказаним договором, що призвело до
виникнення заборгованості, яка, згідно
наданого банком розрахунку, станом на
14.10.2013 року складає 19327 Євро 27 центів
-основного боргу та 908967,17 грв. комісії,
пені, та штрафу, з яких: заборгованість
за сумою кредиту - 12136,62 Євро;
заборгованість за процентами - 7190,65
Євро; пеня - 851708,36 грв.; штраф - 13502,62 грв.;
комісія - 43756,19 грв.

Згідно ст. 610 ЦПК України, порушення
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: зміна умов
зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття - як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).
Якщо в зобов'язанні встановлено строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони встановили як строк дії
договору - до 05 жовтня 2011 року (п.п. 1.4
кредитного договору (а.с. 5); так і строки
виконання зобов'язань: -щомісячна плата
відсотків за користування "кредитом
(п.п. 1.3.1, 1.3.2. кредитного договору) та
сплата на рахунок Банку мінімального
необхідного платежу у розмірі 287 Євро 94
центів щомісячно до 20 числа наступного
місяця (п.п. 3.3.1 - 3.3.4 кредитного
договору), (а.с. 5 зв.).

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання відповідачем ОСОБА_2 Окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 ЦК України (ч. 2 ст.
1050 ЦК України).

Таким чином, судом встановлено, що
умовами укладеного між банком та
ОСОБА_2 договору погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання, згідно із ч. З ст. 254 ЦК
України, спливає у відповідне число
останнього місяця строку. Перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язаний його
початок (ст. 253 ЦК України).

Позивач в наданих суду поясненнях
просив у позові відмовити в зв'язку зі
спливом позовної давності.

Представник позивача вважав ці
ствердження відповідача
необгрунтованими пославшись на те, що
кредитний договір з ОСОБА_2 діяв до
05.10.2011 року а з позовом "про стягнення
заборгованості за кредитним договором"
банк звернувся до суду 12.12.2013 року,
тобто у межах визначеного законом
трирічного строку позовної давності, а
відтак твердження про те що банк
звернувся до суду з спливом строку
позовної давності, є хибними.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

У відповідності до ст.ст. 257, 258 ЦК
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки,
спеціальна позовна давність в один рік
встановлено відносно неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
з дня, коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

При цьому, початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми закону, початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

З матеріалів справи убачається, що,
згідно з умовами кредитного договору
позичальник -відповідач ОСОБА_2
зобов'язався здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) у розмірі та в строки,
визначені договором (п.п. 3.3.2 - 3.3.4) і
щомісяця сплачувати проценти за
користування кредитом (п. 1.3.2), а також
сплатити пеню та штраф за порушення
строків повернення кредиту та
процентів за користування ним (п.п. 5.1, 5.2
кредитного договору, (а.с.6).

Оскільки умовами договору передбачені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
отже, і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами
договору погашення кредиту повинно
було здійснюватися відповідачем
ОСОБА_2 частинами - у сумі мінімального
необхідного платежу у розмірі 287 Євро 94
центи (п. 3.3.2 кредитного договору);
щомісячно - до 20 числа наступного
місяця (п. 3.3.3 кредитного договору); а
ОСОБА_2, згідно з наданим позивачем
розрахунком (а.с.7), останній платіж
провів 28.12.2006 року, то початком перебігу
позовної давності для стягнення
кредиту й процентів за користування
кредитом є день, коли ОСОБА_2 повинен
був сплатити черговий платіж, тобто
20.01.2007 року, однак не сплатив його, а
тому загальна позовна давність повинна
застосовуватись до кожного
щомісячного платежу, який був
визначений у договорі, і обчислювати її
треба з моменту невнесення
відповідачем ОСОБА_2 чергового платежу,
а саме - з 21.01.2007 року.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст вищезазначених правових норм,
суд дійшов висновку про те, строк, у
межах якого банк мав право звернутися
до суду з вимогою про захист свого
права, закінчився в січні 2010 року, проте
позивач, пропустивши строк позовної
давності, звернувся до суду з позовом
лише 22.12.2013 року. З клопотанням, щодо
поновлення строку позовної давності,
позивач до суду не звертався і підстав,
для визнання пропуску цього строку з
поважних причин, з матеріалів справи не
вбачається.

Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України, зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З наведеного вбачається, що право
позивача на отримання суми боргу по
кредитному договору від відповідача є
доведеним, але таке право не підлягає
захисту у зв'язку з пропуском строку
позовної давності, тому у позові
необхідно відмовити.

Доводи позивача про те, що позовна
заява була подана у межах
встановленого законом трирічного
строку позовної давності, суд вважає
неспроможними, оскільки, як було
доведено вище, дія договору і строк
позовної давності не є тотожними та
регулюються різними нормами закону,
зокрема, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу (стаття
256 ЦК України).

Керуючись, ст. ст. 11, 16, 261, 257, 266, 267 ЦК
України, ст. ст. 3-6, 10, 11, 60, 88, 212, 214.215 ЦПК
України, суд -

вирішив:

У задоволені позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 «про
стягнення заборгованості за кредитним
договором», відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Заводський районний суд
м. Дніпродзержинська шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня отримання копії повного
тексту рішення.

Суддя
Ізотов В. М.