Справа № 372/6028/13-ц Головуючий у І
інстанції Тиханський О.Б.Провадження №
22-ц/780/3213/14 Доповідач у 2
інстанції МережкоКатегорія 36
УХВАЛА

Іменем України

12 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Приходька К.П., Суханової Є.М.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 23 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Обухівської районної
державної нотаріальної контори, третя
особа: Обухівська міська рада про
визнання права власності на будинок в
порядку спадкування.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду , дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року позивач звернулася в
суд із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_3 За
життя, 08 листопада 2006 року, ОСОБА_3
склала заповіт на ім'я ОСОБА_2 «на все
своє майно, де б воно не було і з чого б
воно не складалося., і взагалі все те, що
буде належати їй на день смерті і на що
вона за законом матиме право».

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася
спадщина на будинок із відповідними
господарськими будівлями і спорудами
за адресою: АДРЕСА_1.

В передбачений законодавством строк
ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини після померлої ОСОБА_3, однак
отримала відмову нотаріуса про видачу
свідоцтва про право на спадщину,
оскільки спадковий будинок не
зареєстрований за ОСОБА_3 Єдиним
спадкоємцем за заповітом є позивач.

Відновити, або отримати будь-яку
інформацію щодо спадкового майна
позивач позбавлена можливості
відповідно до вимог діючого
законодавства, а відтак порушується її
право на оформлення і отримання
спадкового майна.

Позивач просить визнати за нею право
власності на спадкове майно - будинок
за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язати
нотаріуса видати їй свідоцтво про
право на спадщину.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 23 грудня 2013року
позов задоволено частково. Визнано
право власності на спадковий будинок, в
іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1, яка не брала участі у справі,
подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення скасувати, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач
посилається на те, що судом неповно
з'ясовано обставини справи, суд не
сприяв всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи. Зазначає, що вона
отримала у спадщину будинок за адресою:
АДРЕСА_2, а будинку під номером 119 не
існує. Вказаним рішенням суд вирішив
питання про її права, і про це їй стало
відомо, коли її запросили до
Обухівської міської ради з приводу
розподілу земельної ділянки.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами , які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції,
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка ОСОБА_4 -
ОСОБА_3 ( а.с. 6).

За життя, 08 листопада 2006 року , ОСОБА_3
склала заповіт на ім'я ОСОБА_2
«на все своє майно, де б воно не було і з
чого б воно не складалося, і взагалі все
те, що буде належати їй на день смерті і
на що вона за законом матиме право» (
а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася
спадщина на будинок із відповідними
господарськими бдівлями і спорудами за
адресою: АДРЕСА_1.

Спадковий будинок належав ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданого
державним нотаріусом Обухівської
районної державної нотаріальної
контори 08 листопада 2006 року після
померлої ОСОБА_5 (а.с. 10).

Будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_5 на
підставі свідоцтва про право особистої
власності на будівлю від 23 вересня 1959
року ( а.с. 11).

В передбачений законодавством строк
ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини після померлої ОСОБА_3, однак
отримала відмову нотаріуса про видачу
свідоцтва про право на спадщину,
оскільки спадковий будинок не
зареєстрований за ОСОБА_3 Єдиним
спадкоємцем за заповітом є позивач.

Відповідно до ст.ст. 328, 392, 1218 ЦК України
до складу спадщини входять усі права та
обов"язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті (
ст.1218), право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом (ст.
328) та власник майна може пред"явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
посвідчує право власності.

Відповідно до вимог ст. 25, 346, 328 ЦК
України у разі смерті власника
нерухомого майна, первинна реєстрація
права власності на яке не була
проведена і правовстановлюючий
документ відсутній, питання про
визнання належності цього майна
попередньому власнику та його
спадкоємцям вирішується судом.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Як видно із матеріалів справи, первинна
реєстрація спадкового житлового
будинку була проведена у 1959 році
відповідно із діючим на той час
законодавством.

Стаття 2 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» ( в редакції на
час виникнення спірних правовідносин ),
надає визначення термінів, які
вживаються у цьому законі. Зокрема, в
цій статті визначено, що державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових права на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно зі ст.3 зазначеного Закону право
власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно із
діючими нормативно - правовими актами
до набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Право власності на збудоване до
набрання чинності Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
нерухоме майно набувається в порядку,
який існував на час його спорудження, а
не виникає у зв"язку із здійсненням
державної реєстрації права власності
на нього в порядку, передбаченому цим
законом, яка є лише офіційним визнанням
державою такого права, а не підставою
його виникнення.

Право власності на спірний спадковий
будинок було набуто ще у 1959 році ОСОБА_5
відповідно до вимог діючого на той час
законодавства, що підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами
( а.с. 11).

Суд першої інстанції вірно встановив
на підставі чого, порядок набуття права
власності на об"єкт нерухомого майна,
що має вирішальне значення для
правильного вирішення справи, прийшов
до висновку про задоволення позову.

Виходячи із змісту ст.ст. 328, 1218 ЦК
України, і те що первинна реєстрація
права власності на будинок за ОСОБА_5
була проведена відповідно до вимог
закону, що свідчить про те, що ОСОБА_5, а
в подальшому ОСОБА_3 були власниками
вказаного майна, а відтак це майно є
спадковим.

Відповідно до ч.1 ст. 292 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апелянт ОСОБА_1, зазначає, що
оскаржуваним рішенням порушуються її
права, посилаючись на те, що вона
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом є власником 12
частини будинку за адресою: АДРЕСА_2.
( а.с. 52).

Як видно з тексту свідоцтва, виданого
ОСОБА_1, спадковий будинок ( № 121) є
цегляним, 1976 року побудови, загальною
площею 80,0 кв.м. До будинку примикають
погріб - «Б», веранда - «а», ворота з
хвірткою № 1, огорожа № 2, колодязь №3.

Спадкове майно, яке є предметом
розгляду даної справи ( № 119), є
дерев"яний будинок - 1956 року побудови,
загальною площею 40,4 кв.м., погріб з
шийкою - «В», убиральня, ворота, огорожа
( а.с. 10-17).

Посилання апелянта ОСОБА_1 в тій
частині, що рішенням порушуються її
права є безпідставними, оскільки
обёєкти спадкового майна є різними.
Доводи щодо порушення права ОСОБА_1 з
приводу розподілу її земельної ділянки
також є безпідставними, оскільки
рішенням суду питання щодо розподілу
або визнання права власності на
земельну ділянку не в вирішувалося.
Посилання на ту обставину, що будинку №
119 не існує, є безпідставними, належними
доказами апелянтом не підтверджені.

Доводи апелянта про те, що судом
вирішені питання про її права,
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами є безпідставними, і не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 05 липня 2013 року-
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів у касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: